Nr. 2/2010 Anul 125 - Revista PÄdurilor
Nr. 2/2010 Anul 125 - Revista PÄdurilor
Nr. 2/2010 Anul 125 - Revista PÄdurilor
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
într-un mod raţional, nu afectând, nu subminând<br />
valori create cu eforturile unor generaţii. Din păcate,<br />
am asistat cu neputinţă la asemenea procese de<br />
distrugere şi degradare, de demolare în sensul direct<br />
al cuvântului. N-am avut înţelepciunea să putem<br />
impune ca regulă de comportament în tot procesul<br />
de transformare necesară şi de modernizare a<br />
societăţii româneşti, care acum depăşesc raţionalitatea<br />
unei organizări de tip industrial a agriculturii.<br />
De aceea am asistat nu numai la un declin al producţiei<br />
agricole [...]. Se agravează procesele de degradare<br />
a multor suprafeţe agricole din ţara noastră”<br />
(Iliescu, 2002).<br />
De neînţeles este însă faptul că chiar în perioada<br />
acestei mărturisiri se adoptau şi promulgau acte normative<br />
favorabile unor „asemenea procese de distrugere<br />
şi degradare, de demolare” a pădurilor.<br />
Autocritica n-a avut urmări favorabile pentru<br />
păduri.<br />
Evaluarea citată mai sus este perfect valabilă şi<br />
pentru ceea ce a urmat după reconstituirea (defectuoasă),<br />
in integrum a dreptului de proprietate asupra<br />
terenurilor forestiere, cu precizarea că, spre deosebire<br />
de agricultură, răul sălăşluit astfel în patrimoniul<br />
forestier naţional este mult mai grav şi se înlătură<br />
mult mai dificil şi numai într-o perioadă extrem<br />
de lungă, ori niciodată.<br />
Dacă avertismentele şi soluţiile raţionale înaintate<br />
în ultimii 20 de ani factorilor superiori de decizie<br />
de Academia Română şi de Academia de Ştiinţe<br />
Agricole şi Silvice „Gheorghe Ionescu-Şişeşti” nu<br />
au fost luate în considerare, consecinţele le suportă<br />
şi le vor suporta pe termen lung pădurea şi societatea<br />
românească.<br />
Pe aceeaşi temă, un prim-ministru al României,<br />
deşi a recunoscut că „Pericolul diminuării suprafeţei<br />
fondului forestier naţional şi, implicit, a procentului<br />
de împădurire, a fost agravat, din păcate, după<br />
1990, pe fondul retrocedării unor suprafeţe către<br />
foştii proprietari”, s-a declarat optimist, lansând<br />
aserţiunea liniştitoare: „Nu ne e frică de restituiri”<br />
(A. Năstase, 2002, Universul pădurii nr. 2). Ce a urmat,<br />
se ştie.<br />
După cum am mai arătat, şi în perioada interbelică<br />
pădurea a fost îngustată din afară şi destructurată<br />
dinăuntru, ceea ce l-a determinat pe Marin Drăcea<br />
(1937) să afirme: „Dacă este o cetate sfântă a neamului,<br />
aceasta a fost şi este pădurea. Iar dacă este<br />
o cetate a românismului mai tare dărâmată, cu mai<br />
multe spărturi în ziduri, cu mai multe inimi şi cu<br />
mai multe glasuri străine înăuntrul ei, aceasta este<br />
tocmai cetatea cea mai sfântă a neamului, pădurea”.<br />
Această evaluare este tot atât de valabilă şi în<br />
prezent.<br />
Aşadar, declinul suprafeţei pădurilor din ultimii<br />
20 de ani nu este decât un episod dintre marile suferinţe<br />
ale patrimoniului forestier, atât de frecvente în<br />
istoria ţării. Un adevăr dureros pentru naţiunea<br />
noastră trebuie spus răspicat: ciuntirea şi destrămarea<br />
domeniului forestier naţional din ultimele două<br />
decenii este rodul inconştienţei iresponsabile a clasei<br />
politice româneşti care, în acest scop, s-a folosit<br />
de toate pârghiile statului, acţionând împotriva intereselor<br />
naţionale. Mai mult decât atât: această clasă<br />
politică a reuşit performanţa unică de a politiza<br />
silvicultura în cel mai înalt grad, ceea ce a slăbit rezistenţa<br />
Corpului silvic la multitudinea de agresiuni<br />
îndreptate împotriva integrităţii fondului forestier<br />
naţional.<br />
Codul silvic din anul 2008 intervine cu câteva<br />
ameliorări, cum sunt: asigurarea integrală de la bugetul<br />
statului a costurilor administrării, precum şi a<br />
serviciilor silvice pentru fondul forestier proprietate<br />
privată a persoanelor fizice şi juridice, dacă suprafaţa<br />
proprietăţii forestiere este mai mică sau egală cu<br />
30 ha; acordarea unor compensaţii reprezentând<br />
contravaloarea produselor pe care proprietarul nu le<br />
recoltează, datorită funcţiilor de protecţie stabilite<br />
de amenajamente; amenajarea cu fonduri de la bugetul<br />
de stat a pădurilor proprietate privată a persoanelor<br />
fizice şi juridice, pentru suprafeţe de maximum<br />
100 ha; executarea în forţă a regenerării arboretelor<br />
exploatate de proprietar prin ocoale silvice,<br />
cu recuperarea costurilor, dacă acesta nu le-a reîmpădurit;<br />
asigurarea de fonduri pentru împădurirea<br />
de terenuri degradate sau neutilizate din domeniul<br />
agricol; asigurarea de fonduri pentru cumpărarea de<br />
păduri private de către stat ş.a.<br />
Deocamdată, statul s-a achitat doar parţial de<br />
aceste obligaţii. Însăşi legea este îngăduitoare şi relativ<br />
nefuncţională, prea darnică în privinţa scoaterii<br />
de terenuri din fondul forestier pentru diferite investiţii,<br />
mai ales pentru construcţii turistice. Potrivit legii,<br />
păşunile împădurite având consistenţa mai mică<br />
de 0,4 pot fi oricând defrişate. Multe păşuni împădurite,<br />
cu consistenţa mai mare de 0,4 sunt brăcuite<br />
10 REVISTA PĂDURILOR • <strong>Anul</strong> <strong>125</strong> • <strong>2010</strong> • <strong>Nr</strong>. 2