Nr. 2/2010 Anul 125 - Revista PÄdurilor
Nr. 2/2010 Anul 125 - Revista PÄdurilor
Nr. 2/2010 Anul 125 - Revista PÄdurilor
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
tionat durabil 1 . În aceste condiţii s-ar putea practica<br />
cel mult o silvicultură de subzistenţă.<br />
Din păcate, acest proces de fărâmiţare a proprietăţii<br />
funciare forestiere se va accentua prin moşteniri,<br />
dacă nu va fi oprit prin legi adecvate, după modelul<br />
unor ţări europene. O modestă soluţie în acest<br />
sens este dată de Codul silvic din anul 2008, potrivit<br />
căruia „Proprietatea forestieră nu poate fi divizată<br />
sub limita de un hectar”. Surprinzătoare este însă<br />
atitudinea unor parlamentari, inclusiv silvici, care,<br />
printr-un proiect de lege, urmăresc abrogarea acestei<br />
modeste prevederi legislative, modestă fiindcă se<br />
opreşte cu restricţia doar la un hectar.<br />
Gradul de fărâmiţare a pădurilor particulare a<br />
crescut de la o perioadă la alta: 80 mii proprietăţi în<br />
1922 (Ioan, 1938); 183 mii de proprietari în 1930<br />
(Filipovici, Lăzărescu, 1956); 500 mii de proprietari<br />
în 1947 (Giurgiu, 2000); aproximativ un milion de<br />
proprietari în <strong>2010</strong>, cu o tendinţă de creştere exponenţială<br />
în viitor, dacă nu se va opri, prin legi adecvate,<br />
acest proces extrem de periculos.<br />
Pulverizarea proprietăţii forestiere are urmări<br />
grave atât în ce priveşte interesul individual al proprietarului,<br />
cât şi în ce priveşte interesul general al<br />
comunităţii, al ţării. După cum am mai menţionat,<br />
sute de mii de hectare de păduri au fost deja defrişate,<br />
degradate şi brăcuite sub ochii neputincioşi ai organelor<br />
silvice, cu îngăduinţa poliţiei, jandarmeriei,<br />
justiţiei şi a altor structuri ale statului. Pe alocuri,<br />
statul a pierdut controlul asupra regimului silvic<br />
(Exemple: Valea Trotuşului, zona Borşa, Pă du rea<br />
Băneasa ş.a.). Multe păduri din categoria celor private<br />
nu au mai fost parcurse cu lucrări silviculturale,<br />
periclitându-li-se viitorul. Din păcate, procesul<br />
de retrocedare a pădurilor către foştii proprietari,<br />
dealtfel foarte necesar şi justificat, dar greşit conceput<br />
şi aplicat, dintr-un act de dreptate socială a fost<br />
transformat într-un proces demolator.<br />
De aceea, acum, principiul sistării pulverizării<br />
pădurilor şi al reîntregirii acestora în unităţi mari<br />
administrative şi de amenajament trebuie să stea la<br />
temelia viitoarei organizări durabile a spaţiului rural,<br />
astăzi aflat, de asemenea, în grea şi nemeritată<br />
suferinţă.<br />
1<br />
De exemplu, în judeţul Alba cele 17 mii hectare retrocedate<br />
persoanelor fizice aparţin unui număr de 27 mii de proprietari,<br />
din care 20 mii deţin suprafeţe mai mici de un hectar! (Ilica,<br />
2009).<br />
Nici soluţia acordării primăriilor şi bisericilor a<br />
dreptului de a gospodări ele însele pădurile lor, în<br />
condiţiile actuale ale României nu este o soluţie care<br />
să garanteze integritatea şi gestionarea durabilă a<br />
acestei avuţii naturale.<br />
După cum am menţionat anterior, şi în perioada<br />
interbelică au avut loc grave abateri de la regimul<br />
silvic în pădurile comunelor, mănăstirilor, bisericilor<br />
şi ale altor persoane publice private. Însuşi savantul<br />
Nicolae Iorga (1937) şi academicianul Gh.<br />
Ionescu-Şişeşti (1924) au reacţionat. S-a revoltat<br />
atunci şi renumitul ziarist Pamfil Şeicaru (Giurgiu,<br />
2003) şi alte personalităţi marcante ale ţării.<br />
În consecinţă, multe dintre aceste păduri au fost<br />
trecute, atunci, în administrarea structurilor silvice<br />
ale statului. Nu este prea târziu ca, şi în actuala perioadă,<br />
recunoscând dreptul de proprietate, dar constatând<br />
abateri frecvente de la regimul silvic, pădurile<br />
primăriilor, bisericilor şi cele ale altor persoane<br />
juridice să fie, deocamdată, administrate prin structuri<br />
silvice ale statului, aşa cum s-a prevăzut într-un<br />
proiect de lege (soluţie abandonată în urma unui<br />
troc politic ruşinos în Parlament: PSD-UDMR,<br />
Ungur, 2008). Aşadar, o soluţie dezirabilă, legiferată<br />
şi practicată în perioada interbelică, constă în trecerea<br />
în administraţia statului a ocoalelor private,<br />
dacă pădurile respective sunt gospodărite nedurabil,<br />
dar cu respectarea dreptului de proprietate.<br />
Doar marile administraţii forestiere din perioada<br />
interbelică, cum au fost cele ale Fondului<br />
Bisericesc Ortodox Român din Bucovina, Uzinelor<br />
şi Domeniilor Reşita, oraşului Braşov ş.a., au practicat<br />
o gospodărire silvică elevată, modele şi pentru<br />
alţii (Drăcea, 2005 – Opere alese, p. 165).<br />
Evocând starea gravă a pădurilor noastre în perioada<br />
actuală, după două decenii de la Revoluţia<br />
din 1989, nu putem să nu facem legături cu o mărturisire<br />
autocritică expusă cu adâncă sinceritate în<br />
2001 în Aula Magna a Academiei Române de domnul<br />
Ion Iliescu, în calitatea sa de atunci de preşedinte<br />
al României, expunere referitoare la starea pământului<br />
ţării. Aflăm că „Ceea ce ne-a lipsit nouă,<br />
ca ţară, este faptul că n-am reuşit să rezistăm valului<br />
demolator, agresiv, care s-a manifestat cu deosebită<br />
ostilitate în primii ani după Revoluţie. Cu mai<br />
multă înţelepciune, la scară naţională, toate aceste<br />
procese de restructurare deloc simple, dar necesare<br />
în economie, în toate ramurile [...] se puteau face<br />
REVISTA PĂDURILOR • <strong>Anul</strong> <strong>125</strong> • <strong>2010</strong> • <strong>Nr</strong>. 2 9