Anale - Seria geografie, nr. 7, 2004 - Universitatea Spiru Haret
Anale - Seria geografie, nr. 7, 2004 - Universitatea Spiru Haret
Anale - Seria geografie, nr. 7, 2004 - Universitatea Spiru Haret
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
<strong>Anale</strong>le Universităţii <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong><br />
<strong>Seria</strong> Geografie<br />
<strong>nr</strong>. 7, <strong>2004</strong><br />
EDITURA FUNDAŢIEI ROMÂNIA DE MÂINE<br />
Bucureşti
Colectivul redacţional<br />
Redactor-şef: Prof. univ. dr. Grigore Posea<br />
Redactor-şef adjunct: Conf. univ. dr. Ioan Povară<br />
Secretari ştiinţifici de redacţie: Conf. univ. dr. Liliana Guran-Nica,<br />
Lector univ. dr. Iulica Văduva<br />
Secretar: Cartograf Raluca Nicolae<br />
Colegiu de redacţie: Prof. univ. dr. Ion Zăvoianu<br />
Prof. univ. dr. Ion Iordan<br />
Prof. univ. dr. Adrian Cioacă<br />
Prof. univ. dr. Vasile Glăvan<br />
Conf. univ. dr. Mihai Parichi<br />
Cercetător principal I, dr. Lucian Badea<br />
Colectivul de referenţi ştiinţifici<br />
Prof. univ. dr. Alain Marre, <strong>Universitatea</strong> din Champagne – Ardenne, Franţa.<br />
Prof. univ. dr. Vladimir Kolossov, <strong>Universitatea</strong> Lomonosov, Moscova, Federaţia Rusă.<br />
Prof. univ. dr. Mosche Schwartz, <strong>Universitatea</strong> Ben Gurion, Beer Sheva, Israel.<br />
Prof. univ. dr. Doriano Castaldini, Universita degli Studi di Modena<br />
e Reggio Emilia, Italia.<br />
Prof. univ. dr. Michael Sofer, <strong>Universitatea</strong> Bar-Ilan, Tel Aviv, Israel.<br />
Prof. univ. dr. Pierre Carega, <strong>Universitatea</strong> din Nice, Franţa.<br />
Prof. univ. dr. Ibrahim Murat Atalay, <strong>Universitatea</strong> Dokuz Eylül, Izmir, Turcia.<br />
Prof. univ. dr. Giuliano Rodolfi, <strong>Universitatea</strong> din Florenţa, Italia.<br />
Prof. univ. dr. Octavia Bogdan, <strong>Universitatea</strong> „Dimitrie Cantemir”, Sibiu.<br />
Prof. univ. dr. Mihai Ielenicz, <strong>Universitatea</strong> din Bucureşti.<br />
Prof. univ. dr. Emil Vespremeanu, <strong>Universitatea</strong> din Bucureşti.<br />
Prof. univ. dr. Ioan Ianoş, <strong>Universitatea</strong> din Bucureşti.<br />
Prof. univ. dr. George Erdeli, <strong>Universitatea</strong> din Bucureşti.<br />
Prof. univ. dr. Floarea Grecu, <strong>Universitatea</strong> din Bucureşti.<br />
Prof. univ. dr. Ion Mac, <strong>Universitatea</strong> „Babeş-Bolyai”, Cluj-Napoca.<br />
Prof. univ. dr. Ion Ioniţă, <strong>Universitatea</strong> „Al. I. Cuza”, Iaşi.<br />
Prof. univ. dr. Costică Brânduş, <strong>Universitatea</strong> „Ştefan cel Mare”, Suceava.<br />
Prof. univ. dr. Nicolae Josan, <strong>Universitatea</strong> Oradea.<br />
Prof. univ. dr. Gheorghe Măhăra, <strong>Universitatea</strong> Oradea.<br />
Prof. univ. dr. Petre Urdea, <strong>Universitatea</strong> de Vest, Timişoara.<br />
Prof. univ. dr. Petre Gâştescu, <strong>Universitatea</strong> „Valahia”, Târgovişte.<br />
Prof. univ. dr. Marin Cârciumaru, <strong>Universitatea</strong> „Valahia”, Târgovişte.<br />
Prof. univ. dr. Florin Mihăilescu, <strong>Universitatea</strong> „Ovidiu”, Constanţa.<br />
© Editura Fundaţiei România de Mâine<br />
ISSN: 1453-8792
CUPRINS / CONTENTS<br />
STUDII<br />
POVARĂ RODICA, Particularităţi ale precipitaţiilor atmosferice în Munţii<br />
Apuseni (Masivele Bihor şi Vlădeasa) / Peculiarities of the Atmospheric<br />
Precipitations in the Apuseni Mountains (Bihor – Vlădeasa Massifs) .............................. 7<br />
BOGDAN OCTAVIA, Dezvoltarea în cascadă a riscurilor climatice / Cascading<br />
Development of Climate Risks ......................................................................................... 13<br />
RALIŢĂ IOAN, MANEA ANCUŢA, Contribuţii la delimitarea variabilităţii<br />
climatice şi a schimbărilor climatice / Contributions à la délimitation de<br />
la variabilité climatique et aux changements climatiques .............................................. 19<br />
BOGDAN OCTAVIA, VĂDUVA IULICA, MOISE MARIA, Caracteristici<br />
climatice ale Depresiunii Intracolinare Târgu Jiu – Câmpu Mare / Climatic<br />
Characteristics in the Târgu Jiu – Câmpu Mare Intra-hilly Depression.......................... 25<br />
FRĂSINEANU MIHAELA, Influenţa culoarelor de vale asupra elementelor<br />
climatice în Carpaţii de Curbură / The Influence of Passageway on Climatic<br />
Elements in the Bend Carpathians.................................................................................... 33<br />
IORDACHE ŞTEFAN, Istoricul prognozelor meteorologice şi metode de<br />
creştere a performanţelor acestora / The History of Weather Forecasts and<br />
Methods of Their Performances Improvement.................................................................. 39<br />
MIŢĂ POMPILIU, MĂTREAŢĂ SIMONA, Factorii care determină intensitatea<br />
mare a fenomenului de secare pe râurile mici din Podişul Central Moldovenesc /<br />
The Factors That Determine the Big Intensity of the Drought Phenomenon on<br />
Small Rivers from the Moldovenesc Central Plateau ....................................................... 45<br />
EREMIA DAN, CĂTĂLIN FLORESCU, Consideraţii asupra manifestării<br />
glaciaţiunii cuaternare în Masivul Bucegi / Considerations on the Manifestation<br />
of the Quaternary Glaciation in the Bucegi Mountains................................................... 51<br />
SAVIN CONSTANTIN, Recorduri hidrologice pe râurile din Oltenia / Hydrological<br />
Records of the Rivers in Oltenia Region........................................................................... 57<br />
ZĂVOIANU ION, GRECU FLORINA, HERIŞANU GHEORGHE, MARIN<br />
CORNELIA Rolul rezistenţei rocilor în dimensionarea unor elemente morfometrice<br />
ale reţelei hidrografice din Bazinul Slănicul Buzăului / The Role of the Rocks<br />
Resistance in the Size of Some Morphometric Elements of the River Network from<br />
Slănicul Buzăului River Basin ............................................................................................ 65<br />
VARTOLOMEI FLORIN, Aspecte ale scurgerii minime în bazinul hidrografic Prut /<br />
Some Aspects about Minimum Flow in Prut Catchment................................................... 71<br />
VARTOLOMEI FLORIN, CHIRILĂ GIANINA, RUSU SIMONA, Ecartul de<br />
variaţie a debitelor medii lichide (după Klemes). Studiu comparativ între bazinele<br />
hidrografice Trotuş şi Prut (sectorul românesc) / The Interval of Variation for Mean<br />
Flow (after Klemes method). Comparative Study for the Prut and Trotuş River Basins.. 75<br />
PĂTROESCU MARIA, IOJĂ CRISTIAN, Disfuncţionalităţi în gestiunea ariilor<br />
protejate naturale din zona metropolitană a Municipiului Bucureşti/ Malfunctions in<br />
Natural Protected Areas Management in Bucharest Metropolitan Area ......................... 81<br />
3
BUZA MIRCEA, Rezervaţiile şi monumentele naturii – componente majore ale<br />
agroturismului şi turismului rural / Natural Reserves and Monuments of Nature –<br />
Major Components of Agrotourism and Rural Tourism................................................... 87<br />
OSACI-COSTACHE GABRIELA, ARMAŞ IULIANA, Peisaje subcarpatice şi<br />
susceptibilitatea la alunecări de teren în lungul Văii Prahova / Sub-Carpathian<br />
Landscapes and the Vulnerability to Landsliding Along the Prahova Valley.............................. 93<br />
ARMAŞ IULIANA, Tipare universale sau arhetipuri O abordare pentru viitor /<br />
Universal Patterns or Archetypes An Approach for the Future..................................... 99<br />
PARICHI MIHAI, STĂNILĂ ANCA-LUIZA, Câteva consideraţii cu privire la<br />
solurile terra rossa din România / Some Considerations About the Terra Rossa Romanian<br />
Soils ................................................................................................................................ 105<br />
TEODORESCU VALENTIN, TEODORESCU ELENA, Cercetări experimentale<br />
asupra formării crustei pe solul brun-roşcat de la Tâncăbeşti / Experimental Research<br />
into Rust Formation on the Brown-Reddish Soil at Tâncăbeşti...................................... 111<br />
NĂSTASE ANTON, GHERASIM CEZAR, Evoluţia organizării administrative a<br />
oraşului Bucureşti / Administrative Evolution of the Bucharest City.............................. 117<br />
GURAN-NICA LILIANA, Rolul infrastructurii sociale în determinarea riscului şi<br />
vulnerabilităţii comunităţilor umane. Studiu de caz – Carpaţii şi Subcarpaţii dintre<br />
Trotuş şi Teleajen / Social Infrastructure Impact on the Risk and the Vulnerability<br />
of the Human Communities. Case Study – The Subcarpathians between Trotuş and<br />
Teleajen Valleys.............................................................................................................. 123<br />
NANCU DANIELA-VIOLETA, PERSU MIHAELA, Studiu de gen asupra spaţiului<br />
urban românesc contemporan / A Gender Study of the Contemporary Romanian<br />
Urban Pace..................................................................................................................... 129<br />
DAMIAN NICOLETA, DUMITRESCU BIANCA, Potenţialul demografic din Delta<br />
Dunării şi posibilităţile de revitalizare / Demographic Potential and Modalities to<br />
Rehabilitate the Danube Delta ....................................................................................... 135<br />
SIMON TAMARA, Evoluţia investiţiilor străine în România pentru perioada<br />
1996-2001 în domeniul turismului / L’évolution des investissements directs<br />
en Roumanie entre 1996-2001 dans le tourisme............................................................. 141<br />
ANDREI MĂDĂLINA TEODORA, L’évolution fonctionnele des villes dans le<br />
secteur du Danube entre Giurgiu et Brăila / Evoluţia funcţională a oraşelor de<br />
pe valea Dunării (sectorul Giurgiu-Brăila) ................................................................... 147<br />
DRAGOMIR MARILENA, Câteva consideraţii cu privire la oraş şi zona sa de<br />
influenţă/ Some Considerations Regarding the City and the Area which Influences it .. 151<br />
DINU MIHAELA, PEŢAN IOANA, Un model de dezvoltare a ecoturismului şi<br />
turismului rural în Franţa – Île de Ré / Ecotourism and Rural Tourism Development<br />
– Île de Ré a model for France ....................................................................................... 157<br />
NEACŞU ANDREEA, Componente ale turismului rural: agroturismul – evoluţia<br />
conceptului / Components of Rural Tourism: Agriotourism and the Evolution<br />
of the Concept................................................................................................................. 163<br />
VIAŢA ŞTIINŢIFICĂ<br />
A cincea sesiune anuală de comunicări a Facultăţii de Geografie din <strong>Universitatea</strong><br />
<strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, 9 mai <strong>2004</strong> (Iulica Văduva) ...................................................................... 169<br />
A XVII-a ediţie a Colocviului Internaţional de Climatologie, Caen, 8-10 septembrie<br />
<strong>2004</strong> (Iulica Văduva) ..................................................................................................... 170<br />
Cel de-al 30-lea Congres al Uniunii Internaţionale de Geografie, One Earth – Many<br />
Worlds, 15-20 august <strong>2004</strong>, Glasgow, Marea Britanie (Mădălina Teodora Andrei) ..... 171<br />
4
RECENZII<br />
GRIGORE POSEA (<strong>2004</strong>), Geografia fizică a României, partea a II-a (Dan Eremia) . 173<br />
IULIANA ARMAŞ, RĂSVAN DAMIAN, MIHAELA VERGA, ISTVAN<br />
HORVATH (<strong>2004</strong>), Saline integrate circuitului turistic: Praid, Tg. Ocna,<br />
Slănic Prahova, Cacica (Gheorghe Udubaşa) ............................................................... 174<br />
RODICA POVARĂ (<strong>2004</strong>), Climatologie Generală (Iulica Văduva) .......................... 175<br />
MARIA RĂDOANE (<strong>2004</strong>), Dinamica reliefului în zona Lacului Izvoru<br />
Muntelui (Ion Zăvoianu) ................................................................................................ 176<br />
MARIAN ENE (<strong>2004</strong>), Bazinul hidrografic Râmnicu Sărat. Dinamica reliefului<br />
în sectoarele montan şi subcarpatic (Nicolae Cruceru) ................................................. 177<br />
TAMARA SIMON, MĂDĂLINA TEODORA ANDREI (<strong>2004</strong>), Geografia<br />
economică a Terrei (Costin Dumitraşcu) ...................................................................... 178<br />
IULICA VĂDUVA (<strong>2004</strong>), Clima României. Note de curs (Rodica Povară) ............... 179<br />
CRISTINA MUICĂ, MIHAELA SENCOVICI, COSTIN DUMITRAŞCU<br />
(<strong>2004</strong>), Bio<strong>geografie</strong>. Îndrumător pentru lucrări de laborator şi practică de teren<br />
(Mădălina Teodora Andrei) ........................................................................................... 180<br />
NICOLAE ILINCA (<strong>2004</strong>), Geografia umană. Populaţia şi aşezările omeneşti<br />
(Mădălina Teodora Andrei) ........................................................................................... 181<br />
IOAN ŞONERIU (<strong>2004</strong>), De la Sena la Loara, de la Atlantic la Rin: oraşe<br />
franceze (Costin Dumitraşcu) ....................................................................................... 182<br />
GHEORGHE S. IONAŞCU (<strong>2004</strong>), Dezvoltare spaţială durabilă şi urbanism<br />
(Mădălina Teodora Andrei) ........................................................................................... 183<br />
5
PARTICULARITĂŢI ALE PRECIPITAŢIILOR<br />
ATMOSFERICE ÎN MUNŢII APUSENI<br />
(MASIVELE BIHOR ŞI VLĂDEASA)<br />
STUDII<br />
Rodica POVARĂ ∗<br />
Concepte-cheie: regim pluviometric, Munţii Apuseni.<br />
Key words: pluviometric regime, Apuseni Mountains.<br />
Particuliarities of the Atmospheric Precipitations in the Apuseni<br />
Mountains (Bihor – Vlădeasa Massifs). The paper represents a<br />
synthetic chapter of the Apuseni Project, in collaboration with the<br />
Albert-Ludwig Universität, Freiburg-Germany, financed by the<br />
German Research and Education Ministry. We analysed the<br />
precipitation amounts in view of the degree of ensuring the optimum<br />
necessary of precipitation for different species, monthly during the<br />
active vegetation season and the cold period of the year, when the<br />
snow layer deposited ensures the water reserve for the vegetation<br />
start, at Câmpeni, Băişoara, Stâna de Vale and Vlădeasa<br />
meteorological stations (source: NIMH) for the 1961- 2000 period.<br />
Precipitaţiile reprezintă factorul meteorologic cu cea mai neuniformă<br />
repartiţie teritorială în perimetrul analizat, atât în valori medii lunare şi anuale, cât<br />
şi pe perioade caracteristice speciilor vegetale, datorită configuraţiei reliefului,<br />
pantei şi orientării versanţilor în calea maselor de aer. Analiza lor are în vedere<br />
gradul de asigurare a necesarului optim pentru diferite specii ce alcătuiesc<br />
ecosistemele naturale (păduri, pajişti, păşuni, fâneţe) şi cele cultivate în grădinile<br />
localnicilor, lunar, în sezonul de vegetaţie activă şi în perioada rece a anului, când<br />
stratul de zăpadă format asigură rezerva de apă pentru pornirea în vegetaţie din<br />
anul agricol următor.<br />
PERIOADA DE VEGETAŢIE ACTIVĂ<br />
În valori medii multianuale, lunare şi pe întreaga perioadă de vegetaţie<br />
activă, precipitaţiile prezintă o distribuţie şi un gradient altitudinal modificate din<br />
cauze orografice şi de circulaţie atmosferică strict locale, cantităţile cele mai mari<br />
nefiind specifice celor mai mari înălţimi. În sezonul de vegetaţie activă, maximum<br />
pluviometric se î<strong>nr</strong>egistrează în luna iunie, cea mai mare cantitate (192,5 mm) la<br />
∗ <strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Facultatatea de Geografie, Bucureşti.<br />
7
Stâna de Vale (tabelul 1 şi fig. 1), situată pe versantul vestic, iar pe întreg intervalul<br />
IV-X, precipitaţiile variază între 502,9 mm la Câmpeni şi 1036,0 mm la Stâna de<br />
Vale, încadrându-se în limitele normale ale cerinţelor de apă ale speciilor forestiere<br />
şi erbacee, 500-1000 mm (Marcu, 1983).<br />
Tabelul 1. Precipitaţii lunare multianuale în sezonul de vegetaţie activă (1961-2000)<br />
Multiannual monthly precipitations amounts in the period of active vegetation<br />
(1961-2000)<br />
Staţia meteo<br />
Cantităţi lunare (mm)<br />
Total<br />
IV V VI VII VIII IX X IV-X<br />
Câmpeni 62,1 77,5 100,7 84,5 73,6 55,8 48,7 502,9<br />
Băişoara 75,7 112,7 124,2 105,0 94,7 57,5 47,0 616,4<br />
Stâna de Vale 146,9 157,4 192,5 160,5 126,2 131,3 121,2 1036,0<br />
Vlădeasa 77,4 120,5 174,0 141,5 124,2 89,9 71,6 799,0<br />
Sursa: date prelucrate după Arhiva ANM<br />
Variabilitatea neperiodică a cantităţilor de precipitaţii duce la apariţia unor<br />
diferenţieri interanuale, necesarul optim pentru desfăşurarea normală a proceselor<br />
vegetative, în funcţie de cerinţele speciilor forestiere şi erbacee, fiind asigurat în anumite<br />
proporţii, apărând condiţii de stres fiziologic şi mecanic (Povară şi colab., 1999), acest<br />
fapt resimţindu-se, implicit, în variabilitatea stării de vegetaţie, a fenologiei şi a recoltelor.<br />
mm<br />
200,0<br />
180,0<br />
160,0<br />
140,0<br />
120,0<br />
100,0<br />
80,0<br />
60,0<br />
40,0<br />
20,0<br />
0,0<br />
IV V VI VII VIII IX X<br />
luni<br />
Câmpeni<br />
Băisoara ,<br />
Stâna de Vale<br />
Vlădeasa<br />
Fig.1. Precipitaţii lunare multianuale în sezonul de vegetaţie activă<br />
Monthly multiannual precipitations in the active vegetation season<br />
Variabilitatea multianuală a cantităţilor de precipitaţii pune astfel în evidenţă anii<br />
secetoşi şi ploioşi, în raport de necesarul optim de apă. Frecvenţa celor secetoşi oscilează<br />
între 0% la Stâna de Vale şi 41,11% la Câmpeni, iar a celor ploioşi între 0% la Câmpeni<br />
şi Băişoara şi 54,55% la Stâna de Vale (tabelul 2). Ani secetoşi au fost: 1961, 1963, 1986,<br />
1993, 2000 (vârful secetei), iar cei ploioşi: 1974, 1975, 1978, 1979, 1980, 1984, 1997, 1998,<br />
1999, ultimii doi ani remarcându-se prin extreme pluviometrice puternice (Povară, 2002).<br />
8
Tabelul 2. Anomalii pluviometrice în perioada activă de vegetaţie<br />
Pluviometric anomalies in the active period of vegetation<br />
Staţia meteorologică Ani secetoşi (%) Ani ploioşi (%)<br />
Câmpeni 41,11 0<br />
Băişoara 19,52 0<br />
Stâna de Vale 0 54,55<br />
Vlădeasa 4,88 12,19<br />
Sursa: date prelucrate după Arhiva ANM<br />
Precipitaţiile cumulate pe întreg intervalul de vegetaţie activă IV-X, acoperă<br />
necesarul optim pentru o vegetaţie normală în 47,0% din total la Stâna de Vale, unde<br />
excedentele (>1000 mm) au frecvenţă mare (53,0%), iar cantităţile între 251 mm şi 500<br />
mm, sub limita inferioară a cerinţelor pluviometrice ale speciilor forestiere au o frecvenţă<br />
foarte redusă (2,9%) la Vlădeasa, la Stâna de Vale acestea fiind absente (tabelul 3).<br />
Tabelul 3. Frecvenţa cantităţilor de precipitaţii pe diferite praguri în sezonul<br />
de vegetaţie activă<br />
Frequency of precipitation amounts on different values<br />
in the active vegetation period<br />
Precipitaţii (mm)<br />
Număr de cazuri (%)<br />
Stâna de Vale<br />
Vlădeasa<br />
< 400 - -<br />
401-450 - -<br />
451-500 - 2,9<br />
501-550 - -<br />
551-600 - 2,9<br />
601-650 - 14,1<br />
651-700 - 11,5<br />
701-750 5,8 8,5<br />
751-800 5,8 14,1<br />
801-850 17,8 5,8<br />
851-900 11,8 11,5<br />
901-950 - 17,2<br />
951-1000 5,8 -<br />
>1000 53,0 11,5<br />
Sursa: date prelucrate după Arhiva ANM<br />
PERIOADA RECE A ANULUI (CRIPTOVEGETAŢIA)<br />
În perioada rece a anului, cantităţile de precipitaţii î<strong>nr</strong>egistrate sub formă de<br />
ploaie, lapoviţă sau, cel mai frecvent, ninsoare, determină acumularea apei în sol,<br />
folosită de plante la reluarea proceselor vegetative şi în primele stadii de vegetaţie.<br />
Optime, din punct de vedere agroclimatic, sunt cele care totalizează 201-300 mm<br />
(Berbecel şi colab, 1984).<br />
9
În intervalul XI-III, cantităţile medii de precipitaţii variază între 229,7 mm şi<br />
570,0 mm, fiind optime la Câmpeni şi Băişoara şi excedentare la Vlădeasa şi Stâna<br />
de Vale (fig. 2). Aceste precipitaţii, ca şi cele din perioada de vegetaţie activă, au o<br />
mare variabilitate de la un an la altul, unii ani apărând secetoşi, iar alţii excedentari,<br />
cu grosime şi durată ale stratului de zăpadă diferite şi cu efectele de rigoare asupra<br />
mediului natural şi populaţiei locale (Povară, 2003). În perioada 1961-2000,<br />
cantitatea maximă de precipitaţii (926,6 mm) s-a î<strong>nr</strong>egistrat în iarna 1980-1981 la<br />
Stâna de Vale. Precipitaţiile solide din sezonul rece al anului, depun un strat de<br />
zăpadă care se menţine pe o perioadă lungă (octombrie-mai), într-un număr total de<br />
zile care fluctuează mult la staţiile luate în studiu. Cel mai mic (100 şi 111 zile) s-a<br />
î<strong>nr</strong>egistrat la Băişoara în sezonul rece 1976-1977, şi respectiv Câmpeni în 1963-<br />
1964, iar cel mai mare (184 şi 186 zile) la Stâna de Vale şi respectiv Vlădeasa, în<br />
iarna 1981-1982.<br />
600,0<br />
500,0<br />
400,0<br />
mm<br />
300,0<br />
200,0<br />
100,0<br />
0,0<br />
Câmpeni<br />
Băisoara ,<br />
Stâna de Vale<br />
Vlădeasa<br />
XI XII I II III XI-III luni<br />
Fig. 2. Cantităţi medii lunare multianuale de precipitaţii în perioada rece<br />
Monthly multiannual precipitation amounts in the cold period<br />
Stratul de zăpadă are o durată mare, iar grosimea maximă (260 cm în luna<br />
ianuarie a anului 2000) se î<strong>nr</strong>egistrează de obicei la Stâna de Vale, datorită poziţiei<br />
staţiei meteorologice (fig. 3). Stratul de zăpadă gros afectează arboretele tinere prin<br />
supraîncărcarea coronamentului şi ruperea ramurilor de la diferite înălţimi ale<br />
trunchiului. Frecvenţa cea mai mare a zilelor cu strat de zăpadă ce depăşeşte 10 cm<br />
(valoare critică) se î<strong>nr</strong>egistrează în intervalul decembrie-martie, nefiind exclus nici<br />
în lunile de tranziţie (noiembrie şi aprilie), uneori chiar în mai. Frecvenţa maximă a<br />
zilelor cu strat de zăpadă >10 cm grosime este specifică arealului Stâna de Vale,<br />
atingând 75,2% în 31 zile/lună în ianuarie, 93,8% în 26-30 zile/lună în februarie şi<br />
81,4% în 26-30 zile/lună în martie (tabelul 4).<br />
10
300<br />
250<br />
200<br />
cm<br />
150<br />
100<br />
50<br />
0<br />
1961-1962<br />
1964-1965<br />
1967-1968<br />
1970-1971<br />
1973-1974<br />
1976-1977<br />
1979-1980<br />
1982-1983<br />
1985-1986<br />
ani<br />
1988-1989<br />
1991-1992<br />
1994-1995<br />
1997-1998<br />
Câmpeni<br />
Băş<br />
i oara<br />
Stâna de Vale<br />
Vlădeasa<br />
Fig. 3. Grosimea maximă a stratului de zăpadă în intervalul X-V<br />
Maximum snow layer depth in the X-V interval<br />
Apa provenită din topirea zăpezii poate pătrunde în sol până la adâncimi<br />
cuprinse între 100 şi 200 cm şi chiar mai jos, dacă tipul, structura, textura şi<br />
grosimea stratului de sol permit infiltrarea lentă a apei, formând astfel o bună<br />
rezervă de apă accesibilă plantelor.<br />
Tabelul 4. Frecvenţa lunară a zilelor cu grosimea stratului de zăpadă >10 cm<br />
Monthly frequency of days with snow layer >10 cm, Stâna de Vale<br />
Număr lunar de zile<br />
Număr lunar de cazuri (%)<br />
XI XII I II III<br />
0 43,8 - - - -<br />
1-5 25,0 - 6,2 - 6,2<br />
6-10 12,5 12,5 - 6,2 -<br />
11-15 12,5 31,2 6,2 - 6,2<br />
16-20 6,2 12,5 - - -<br />
21-25 - 18,8 6,2 - 6,2<br />
26-30 - - 6,2 93,8 81,4<br />
31 - 25,0 75,2 - -<br />
În caz contrar, precipitaţiile sub formă de zăpadă au un efect negativ asupra<br />
mediului natural, provocând excese de umiditate sau inundaţii în cazul topirii<br />
bruşte, pe suprafeţele necalcaroase.<br />
11
CONCLUZII<br />
Analiza precipitaţiilor atmosferice î<strong>nr</strong>egistrate în Masivele Bihor-Vlădeasa<br />
din Munţii Apuseni, în perioada 1961-2000, a pus în evidenţă câteva aspecte<br />
importante referitoare la gradul lor de favorabilitate pentru speciile ce alcătuiesc<br />
ecosistemele forestiere şi erbacee.<br />
În perioada de vegetaţie activă, cantităţile de apă, în valori medii<br />
multianuale, acoperă necesarul optim pentru speciile forestiere predominante în<br />
regiune (Abies alba, Picea abies, Acer pseudoplatanus şi Fagus sylvatica), dar şi<br />
pentru cele erbacee ce alcătuiesc pajiştile şi fâneţele naturale. Marea lor<br />
variabilitate neperiodică determină apariţia unor ani secetoşi şi ploioşi, în care<br />
plantele au de suferit. În cazul anilor secetoşi, stresul fiziologic (cel hidric) se<br />
manifestă prin răsucirea şi uscarea frunzelor (îndeosebi la Fagus sylvatica). În anii<br />
ploioşi, efectul negativ este vizibil prin putrezirea unor specii mai puţin iubitoare<br />
de umiditate din cadrul fâneţelor şi păşunilor, prin dezvoltarea bolilor criptogamice<br />
şi prin deteriorarea fânului în cazul întârzierii recoltării.<br />
În perioada de criptovegetaţie, cantităţile medii multianuale de precipitaţii<br />
sunt optime în sudul şi estul perimetrului analizat şi excedentare la altitudini mari<br />
în Masivul Vlădeasa şi la Stâna de Vale. Zăpada abundentă, mai ales de pe<br />
versanţii vestici, provoacă un stres mecanic sever arboretelor (în special celor<br />
tinere). În cazul topirii bruşte a zăpezii, în asociere cu ploi torenţiale, există riscul<br />
producerii unor torenţi puternici, viituri, alunecări de teren şi inundaţii cu<br />
consecinţe grave asupra solului şi vegetaţiei, dar şi asupra gospodăriilor<br />
localnicilor, aşa cum s-a întâmplat, de exemplu, în lunile februarie şi aprilie 1999.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Berbecel, O., Mihoc, Cornelia, Cusursuz, Beatrice, Povară, Rodica (1989), Clasificarea<br />
anilor agricoli şi sezoanelor după structura condiţiilor agrometeorologice specifice,<br />
„Hidrotehnica”, 33, 12, Bucureşti, p. 443-447.<br />
Marcu, M. (1983), Meteorologie şi climatologie forestieră, Editura Ceres, Bucureşti, 239p.,<br />
p. 174-180.<br />
Povară, Rodica (2002), Extreme meteorologice în anul agricol 1998-1999 pe teritoriul<br />
României, Simpozionul „100 de ani de Învăţământ Geografic Românesc”,<br />
Comunicării de Geografie, V., Editura Universităţii Bucureşti, p. 285-290.<br />
Povară, Rodica (2003), Cercetări agroclimatice în Munţii Apuseni, Comunicări de<br />
Geografie, VI, Editura Universităţii Bucureşti, p. 141-146.<br />
Povară, Rodica, Mateescu, Elena, Oprişescu, Rodica (1999), Cercetări asupra parametrilor<br />
meteorologici de stres cu impact semnificativ în evoluţia ecosistemelor de pădure<br />
din Munţii Apuseni, Comunicării de Geografie, III, Editura Universităţii Bucureşti,<br />
p. 255-260.<br />
Văduva-Iancu, Iulica, (2002), Cantităţi deficitare de precipitaţii în Podişul Dobrogei de Sud,<br />
Comunicări de Geografie, VI, <strong>Universitatea</strong> din Bucureşti, p. 189-194.<br />
Văduva, Iulica (2005), Caracteristici climatice generale ale Podişului Dobrogei de Sud,<br />
Editura Universitară, Bucureşti, 225 p.<br />
12
DEZVOLTAREA ÎN CASCADĂ A RISCURILOR CLIMATICE<br />
Octavia BOGDAN ∗<br />
Concepte-cheie: riscuri naturale, antropice, de mediu; fenomene de<br />
uscăciune şi secetă; exces de umiditate.<br />
Key words: natural risks, anthropic risks, environmental risks,<br />
dryness and drought, excess humidity.<br />
Cascading development of climate risks. The extreme variation of<br />
ever more intense climatic phenomena over the past two decades of<br />
the 20 th century and at present engenders major natural risks, a<br />
situation that calls for adequate management steps to reduce material<br />
damage. The climate is the most dynamic component of the<br />
geographical environment which, in certain weather conditions,<br />
creates a wide range of natural risks with cascading evolutions that<br />
affect all the other environmental components. The paper focuses on<br />
two of the severest risk types, namely dryness and drought as well as<br />
excess precipitation which trigger a chain of other risks, such as<br />
hydrological, pedological, ecological, economic, social, medical, etc.,<br />
and involve high costs to remake and stabilize the natural balance, to<br />
secure ecological reconstruction and public health.<br />
În ultimul deceniu al secolului XX, în climatologia contemporană s-a afirmat<br />
şi dezvoltat o nouă direcţie de cercetare, respectiv cea a fenomenelor naturale şi<br />
antropice extreme, denumite în literatura de specialitate franceză, pentru uşurinţă,<br />
printr-un termen generic ‚‚riscuri naturale’’ (climatice, geomorfologice, geologice,<br />
hidrologice, ecologice etc.), ca şi ‚‚riscuri antropice’’ şi ‚‚riscuri de mediu’’ care le<br />
incumbă pe amândouă.<br />
Progrese evidente s-au realizat şi pe plan naţional. Literatura românească de<br />
specialitate s-a îmbogăţit cu mai multe articole şi volume care tratează, sub diferite<br />
aspecte, aceste fenomene. În ordine cronologică, cităm dintre cele mai<br />
reprezentative: Riscuri naturale şi tehnologice (Valeria Velcea, 1995), Fenomene<br />
atmosferice de risc (Ciulache, Ionac, 1995), Fenomene naturale de risc, geologice<br />
şi geomorfologice (Grecu, 1997), Fenomene climatice de risc din România<br />
(Bogdan, Niculescu, 1999), Riscul meteorologic în agricultură (Povară, 2000),<br />
Fenomene geografice de risc în Masivul Făgăraş (Voiculescu, 2002), Hazarde<br />
naturale şi antropogene (Bălteanu, Alexe, 2002), Riscuri şi catastrofe (V.<br />
Sorocovschi - editor) I (2002), II (2003), Fenomene climatice de risc (Moldoveanu,<br />
2003), Riscuri climatice generate de precipitaţii în bazinul hidrografic al Siretului<br />
(Vasenciuc, 2003), Râurile din Oltenia. Fenomene hidrologice de risc excepţional<br />
∗ Institutul de Geografie al Academiei Române.<br />
13
(Savin, 2003), Riscuri climatice din bazinul hidrografic al Crişurilor (Cristea,<br />
<strong>2004</strong>), Impactul potenţial al schimbărilor climatice în România (Cuculeanu V. –<br />
coordonator, 2003), Monitoringul secetei în pădurile României (Barbu, Popa,<br />
2003), Modificările globale ale mediului (Bălteanu, Şerban, 2003), Fenomene<br />
climatice de risc (Croitoru, <strong>2004</strong>) etc.<br />
La acestea se mai adaugă două atlase geografice, în care se efectuează o<br />
cercetare aplicativă asupra impactului riscurilor de mediu asupra siguranţei de<br />
exploatare a reţelei electrice de transport (Bogdan, Frumuşelu – editori, 2002 şi<br />
respectiv 2003).<br />
Această direcţie de cercetare a diferitelor tipuri de hazarde şi riscuri,<br />
naturale, antropice sau de mediu în ansamblul lor, a izvorât din necesitatea de a<br />
pune sub control fenomenele extreme respective care provoacă mari pierderi<br />
materiale şi de vieţi omeneşti, prin elaborarea şi punerea în practică a unui<br />
management adecvat care să asigure o gestiune durabilă a acestora.<br />
Monitorizarea fenomenelor naturale extreme se face prin programe<br />
internaţionale de lucru elaborate de OMM, UGI şi ONU, cum sunt:<br />
‣ Word Climate Research Programme (Programul Climatic mondial), iniţiat<br />
în 1979;<br />
‣ The International Geosphere-Biossphere Programme – IGBP –<br />
(Programul Internaţional Geosferă-Biosferă), iniţiat în 1986;<br />
‣ International Human Dimensions Programme of Global Environmental<br />
Change – IHDP (Programul Internaţional „Dimensiunea Umană a Modificărilor<br />
Globale ale Mediului)”, lansat în 1990;<br />
‣ Internaţional Decade for Natural Desaster Relief – IDNDR (Decade<br />
pentru Reducerea Efectelor Dezastrelor Naturale), 1990-1999;<br />
‣ International Strategy for Desaster Reduction – ISDR (Strategia<br />
Internaţională de reducere a dezastrelor), lansat în 1990 etc.<br />
Toate aceste programe de lucru au urmărit studierea modificărilor naturale<br />
sau antropice care se produc la nivelul Terrei şi programele de măsuri ce trebuie<br />
aplicate pentru reducerea efectelor lor dezastroase, cerinţă care, în etapa actuală, se<br />
impune ca o preocupare permanentă a politicilor guvernamentale ale fiecărui stat.<br />
În felul acesta, studiul fenomenelor naturale extreme au căpătat şi o conotaţie<br />
politică.<br />
În statele membre ale ONU, OMM şi UGI s-au intensificat studiile asupra<br />
acestor fenomene, în consens cu programele internaţionale elaborate. Preocupări<br />
similare sunt şi în România, unde s-au elaborat de către instituţiile abilitate (ANM,<br />
Institutul de Geografie, facultăţile de specialitate, Comisia Naţională de Apărare<br />
împotriva Dezastrelor etc.), programe naţionale de cercetare, planuri de cercetare<br />
ştiinţifice, concomitent cu organizarea unor dezbateri pe aceste teme în cadrul unor<br />
simpozioane, sesiuni ştiinţifice, mese rotunde etc., toate contribuind la confirmarea<br />
acestei noi direcţii de cercetare.<br />
Riscurile de mediu se impun printr-o gamă largă de caracteristici, după cum<br />
urmează:<br />
14
‣ pot avea un caracter local, regional sau global. Prin global se poate<br />
înţelege, pe de o parte, afectarea tuturor elementelor climatice, iar pe de alta,<br />
afectarea tuturor componentelor de mediu;<br />
‣ pot debuta şi evolua lent, moderat sau violent;<br />
‣ pot afecta simultan (sau treptat), unul sau mai multe componente de<br />
mediu;<br />
‣ pot avea durate diferite;<br />
‣ pot fi simple sau complexe;<br />
‣ pot fi principale şi secundare;<br />
‣ pot fi singulare sau asociate etc.<br />
În funcţie de aceste caracteristici s-au efectuat numeroase clasificări pe<br />
diferite criterii: modul de manifestare, pagubele produse, geneza, persoane<br />
dispărute, vulnerabilitate, durată, debut, numărul de elemente (climatice) care<br />
concură la apariţia lor, zone climatice, sezoane caracteristice etc. (Bogdan, 1992,<br />
1994, 1996, Velcea, 1995, Ciulache, Ionac, 1995, Zăvoianu, Dragomirescu, 1996,<br />
Grecu, 1997, Bogdan, Niculescu, 1999 etc.).<br />
Dintre toate componentele de mediu, clima prin hazardele şi riscurile<br />
climatice, exercită cel mai mare impact asupra geosistemului terestru, determinând<br />
dinamica peisajelor geografice şi a ecosistemelor.<br />
Aşa după cum se cunoaşte, evoluţia climei pe Terra depinde, atât de cauze<br />
naturale (astronomice şi telurice), cât şi de cauze antropice.<br />
Dintre cauze naturale cităm: modificarea unghiului de înclinare a axei<br />
terestre, modificarea poziţiei polilor geografici, a fluxului de radiaţie solară, a<br />
poziţiei unor aştri în raport cu Terra (Bogdan, 1999, Elsom, 2000, Mihăilescu,<br />
2003 etc.).<br />
De asemenea, printre cauzele telurice notăm: modificarea câmpului<br />
geomagnetic al pământului din diverse cauze: modificarea sau inversarea polilor<br />
geomagnetici, perturbaţiile create de eclipsele solare şi lunare, alinierea planetelor,<br />
erupţiile vulcanice, accentuarea fenomenului El Ninõ – La Ninõ (Bogdan, 1999,<br />
Podani, Dinu, 2002).<br />
Cauzele antropice constau în: consumul mare de combustibili fosili care<br />
determină poluarea atmosferei, creşterea efectului de seră, distrugerea stratului de<br />
ozon etc.; defrişarea pădurilor (şi arderea biomasei) care constituie plămânii Terrei<br />
şi care autoreglează compoziţia atmosferei (Croitoru, 1997, Bălteanu, Şerban,<br />
2003, Farcaş, Croitoru, 2003, etc); creşterea radioactivităţii terestre şi atmosferice<br />
concomitent cu utilizarea pe scară tot mai mare a energiei nucleare în diferite<br />
scopuri (paşnice, de laborator, conflicte teritoriale, depozitarea deşeurilor şi a<br />
armamentului nuclear etc.) (Bogdan, 1996, Bogdan, Niculescu, 1999).<br />
Prin toate acestea are loc încălzirea atmosferei care acţionează asupra<br />
învelişului de zăpadă şi gheaţă, asupra nivelului Oceanului Planetar, asupra<br />
modificărilor zonelor climatice, a ecosistemelor terestre şi acvatice, în ansamblu,<br />
asupra tuturor componentelor de mediu, inclusiv asupra activităţilor umane<br />
(Cuculeanu şi colab., 2003, Bălteanu, Şerban, 2003 etc.).<br />
Ultima opinie înclină către o schimbare a climei datorită poluării atmosferei<br />
într-un ritm din ce în ce mai alert. O eventuală modificare a climei ar însemna cel<br />
15
mai mare risc climatic posibil care s-ar putea solda cu încălzirea globală a Terrei şi<br />
respectiv cu o gamă foarte largă de modificări globale ale mediului (Cuculeanu şi<br />
colab., 2003).<br />
Pe fondul încălzirii globale a climei, resimţită, mai ales, în ultimul deceniu al<br />
secolului al XX-lea şi la începutul secolului al XXI-lea, se remarcă o creştere a<br />
frecvenţei fenomenelor climatice extreme, ca şi a intensităţii lor. Dintre acestea,<br />
cele mai severe sunt seceta şi excesul de precipitaţii (umiditate) care provoacă mari<br />
inundaţii şi care anual, acoperă vaste teritorii pe Terra.<br />
O caracteristică fundamentală a riscurilor climatice o constituie dezvoltarea<br />
lor în cascadă.<br />
Se cunoaşte deja că riscul (R) este produsul dintre hazard (H), vulnerabilitate<br />
(V) şi elemente de risc E, care pot fi exprimate prin formula:<br />
R = HxVxE<br />
Hazardul este fenomenul climatic (în cazul de faţă) cu potenţialitate<br />
distructivă mare.<br />
Elementele de risc sunt constituite din: populaţie, diverse bunuri materiale,<br />
proprietăţi, construcţii, căi de comunicaţii etc. care suportă riscul.<br />
Vulnerabilitatea reprezintă gradul de expunere a elementelor de risc la<br />
anumite tipuri de hazarde, gradul de pierderi materiale provocate de riscurile<br />
produse.<br />
Revenind la formula de mai sus, rezultă că riscul reprezintă potenţialitatea<br />
hazardului de a produce pagube pe care le suportă elementele de risc: omul,<br />
societatea, economia, în raport cu vulnerabilitatea acestora.<br />
Rezultă astfel că, nu poate fi risc, fără un fenomen natural extrem cu<br />
potenţialitate distructivă mare (hazard). De asemenea, nu poate fi hazard care să nu<br />
determine consecinţe grave (riscuri).<br />
Dezvoltarea în cascadă a riscurilor climatice demonstrează posibilitatea<br />
inversării rolurilor dintre hazard şi risc, prin succesiunea lor în lanţ. Astfel, un risc<br />
climatic determinat de un anumit hazard, poate deveni el însuşi un hazard care<br />
generează un nou risc, iar acesta din urmă, un alt hazard care generează alt risc şi<br />
aşa mai departe, afectând în final, toate componentele de mediu.<br />
Cele două exemple luate în consideraţie, secete şi excesul de precipitaţii, sunt<br />
deosebit de elocvente, deoarece prin declanşarea lor în cascadă, ele se repercutează<br />
asupra tuturor componentelor de mediu generând pagube de proporţii.<br />
Aşa de exemplu, în cazul fenomenelor de uscăciune şi secetă, ele însele fiind<br />
fenomene climatice de risc, cauza producerii lor, respectiv hazardul, îl constituie<br />
variabilitatea neperiodică a climei care favorizează predominarea activităţii<br />
anticiclonice. Consecinţa (riscul) este apariţia lor, mai întâi, a secetei atmosferice<br />
care este un alt risc climatic. La rândul său, acest risc devine hazard (cauză) pentru<br />
un nou risc, şi anume: apariţia secetei hidrologice însoţită de scăderea nivelului<br />
apei în râuri, lacuri sau a pânzei freatice (risc hidrologic); acesta devine hazard<br />
pentru un nou risc, agroclimatic, şi anume creşterea evaporaţiei şi a<br />
evapotranspiraţiei potenţiale şi epuizarea rezervei de apă productivă din sol pentru<br />
plante. Acest risc agroclimatic devine hazard pentru un risc pedologic, şi anume:<br />
16
apariţia eflorescenţelor de săruri în jurul cuvetelor lacustre, creşterea concentraţiei<br />
de săruri, sărăturarea solurilor etc. La rândul său, riscul pedologic devine hazard<br />
pentru un risc ecologic care se produce prin distrugerea covorului vegetal natural şi<br />
cultivat, prin etiolarea frunzelor, ofilirea plantelor şi prin apariţia unor asociaţii<br />
vegetale xerofile şi halofile.<br />
Riscul ecologic devine hazard, care generează o succesiune în trepte de<br />
riscuri economice care decurg unele din altele (recolte slabe sau compromise,<br />
aprovizionarea deficitară cu materii prime şi produse agroalimentare) şi riscuri<br />
sociale (sărăcie, malnutriţie, creşterea morbidităţii, importuri, împrumuturi externe<br />
mari, scăderea nivelului de trai şi în final, reducerea calităţii vieţii).<br />
Tot astfel, şi în cazul excesului de precipitaţii (umiditate) se poate observa:<br />
hazardul care îl generează îl reprezintă tot variabilitatea neperiodică a climei, dar care<br />
favorizează predominarea activităţii ciclonice. Consecinţa, respectiv riscul îl reprezintă<br />
precipitaţiile excedentare asociate cu excesul de umiditate din aer, de pe sol şi din sol<br />
(risc climatic). La rândul său, acesta devine hazard pentru apariţia unor riscuri<br />
hidrologice ca inundaţii, formarea unor lacuri temporare în crovuri, apariţia unor<br />
băltiri, înmlăştiniri, procese de eroziune în albiile râurilor etc. Aceste riscuri hidrologice<br />
devin cauza pentru producerea unor riscuri geomorfologice, precum: procese de<br />
modelare a versanţilor, rectificări de cursuri, procese de tasare şi acumulare. Riscurile<br />
geomorfologice devin, ulterior, cauză pentru apariţia unor riscuri pedologice: procese<br />
intense de evaporaţie şi evapotranspiraţie, sărăturarea solului, apariţia eflorescenţelor<br />
de săruri, procese de gleizare. Toate acestea devin apoi, cauză pentru apariţia unor<br />
riscuri ecologice: distrugerea covorului vegetal natural sau cultivat, asfixierea, etiolarea<br />
şi ofilirea plantelor, o nouă utilizare a terenurilor degradate. Aceste riscuri ecologice<br />
vor declanşa în cascadă alte riscuri, economice şi sociale, ca în cazul precedent.<br />
Complexitatea consecinţelor pe care le generează un fenomen climatic de<br />
risc asupra tuturor componentelor de mediu, inclusiv asupra societăţii, reclamă un<br />
studiu la fel de complex, cu caracter interdisciplinar pentru a le putea fundamenta<br />
ştiinţific din punct de vedere al genezei lor, al modului de manifestare şi al<br />
consecinţelor produse pentru a putea elabora o prognoză geografică corectă de<br />
dezvoltare durabilă şi a aplica un management de gestionare a riscului cât mai<br />
adecvat. Acesta are în vedere, diminuarea pagubelor materiale, umane şi de mediu<br />
care implică costuri mari pentru refacerea, restabilirea sănătăţii publice,<br />
reconstrucţia ecologică şi restabilirea echilibrului relativ al mediului.<br />
Managementul riscului presupune: strategii de protecţia mediului pe termen<br />
lung (monitorizare), măsuri de refacere economică (costuri) şi măsuri de educaţie<br />
în mass-media pentru diminuarea efectului psihologic de alarmare şi panică din<br />
timpul dezastrului.<br />
Exemplele citate demonstrează totodată, necesitatea abordării cercetării mediului,<br />
pe o nouă treaptă superioară integrativă, de studiere a mediului global. Aceasta<br />
presupune, de asemenea, dezvoltarea unei noi ştiinţe, ca cea a Modificărilor Globale de<br />
Mediu care va prelua, atât cât este necesar, din metodele şi mijloacele de investigare de la<br />
toate celelalte ştiinţe ale mediului şi sociale. Un prim pas a fost făcut de Bălteanu, Şerban<br />
(2003) cu un volum care poartă acest titlu şi care constituie totodată un curs pentru<br />
pregătirea superioară a studenţilor masteranzi.<br />
17
BIBLIOGRAFIE<br />
Barbu, I., Popa, I. (2003), Monitoringul secetei în pădurile din România, Editura Tehnică<br />
silvică, 128 p.<br />
Bălteanu, D., Alexe, Rădiţa (2001), Hazarde naturale şi antropogene, Editura Corint,<br />
Bucureşti, 110 p.<br />
Bogdan, Octavia (<strong>2004</strong>), Riscurii climatice. Implicaţii pentru mediu şi societate,<br />
Revista „Geogr.”, X/2003, serie nouă, p. 73-81.<br />
Bogdan, Octavia, Niculescu, Elena (1999), Riscurile climatice din România, Academia<br />
Română, Institutul de Geografie, Tipar Compania Sega Internaţional, Bucureşti,<br />
280 p.<br />
Bogdan, Octavia, Frumuşelu, Doina – editori (2002), România – Mediu şi Reţeaua<br />
Electrică de Transport. Atlas Geografic, Editura Academiei, Bucureşti.<br />
Bogdan, Octavia, Frumuşelu, Doina, Munteanu, I. – editori (<strong>2004</strong>), România. Calitatea<br />
Solurilor şi Reţeaua Electrică de Transport. Atlas Geografic, Editura Academiei,<br />
Bucureşti.<br />
Ciulache, S., Ionac, Nicoleta (1995), Fenomene geografice de risc, Editura Universităţii din<br />
Bucureşti, 179 p.<br />
Cristea, Maria (<strong>2004</strong>), Riscurile climatice din bazinul hidrografic al Crişurilor, Editura<br />
Abaddaba, Oradea, 186 p.<br />
Croitoru, Adina Eliza (2003), Fenomene climatice de risc. Caiet de lucrări practice,<br />
Editura Nereamia Napocae, Cluj-Napoca, 110 p.<br />
Cuculeanu, V. – coordonator (2003), Impactul potenţial al schimbărilor climatice în<br />
România, Editura Ars Docendi, Bucureşti, 230 p.<br />
Grecu, Florina (1997), Fenomene naturale de risc, geologice şi geomorfologice, Editura<br />
Universităţii din Bucureşti, 143 p.<br />
Moldoveanu, F. (2003), Fenomene climatice de risc, Editura Echinox, Cluj-Napoca, 209 p.<br />
Povară, Rodica (2000), Riscul meteorologic în agricultură, Editura Economică, 248 p.<br />
Pop, C. (2003), Factorii care determină variabilitatea şi schimbarea climatică, INMH,<br />
Bucureşti, 157 p.<br />
Savin, C. (2003), Râurile din Oltenia. Fenomene hidrologice de risc excepţional, Editura<br />
Universităţii din Craiova, 348 p.<br />
Sorocovschi, V. – editor (2002), Riscuri şi catastrofe, I, Editura Casa Cărţii de Ştiinţă, 207 p.<br />
Sorocovschi, V. – editor (2003), Riscuri şi catastrofe, II, Editura Casa Cărţii de Ştiinţă, 332 p.<br />
Vasenciuc, Felicia (2003), Riscuri climatice generate de precipitaţii în bazinul hidrografic<br />
al Siretului, Atelierul de multiplicare al INMH, Bucureşti, 122 p.<br />
Velcea, Valeria (1995), Riscuri naturale şi tehnologice, Facultatea de Geografia<br />
Turismului, Sibiu, 100 p.<br />
Văduva, Iulica (2005), Caracteristici climatice generale ale Podişului Dobrogei de Sud,<br />
Editura Universitară, Bucureşti, 225 p.<br />
18
CONTRIBUŢII LA DELIMITAREA VARIABILITĂŢII CLIMATICE<br />
ŞI A SCHIMBĂRILOR CLIMATICE<br />
Ioan RALIŢĂ ∗ , Ancuţa MANEA ∗<br />
Concepte-cheie: variabilitate climatică, schimbare climatică, feedback.<br />
Key words: variabilité climatique, changement climatique, feedback.<br />
Contributions à la délimitation de la variabilité climatique et aux<br />
changements climatiques. La recherche dans le domaine des<br />
changements climatiques globaux doit conduire vers la détection des<br />
éléments et des causes qui favorisent ces changements. Dans ce sens,<br />
il est nécessaire de faire une stricte délimitation des notions de<br />
variation (variabilité) climatique et de changement climatique. La<br />
variabilité climatique normale (cyclique, annuelle, saisonnière) est<br />
parfois influencée par le facteur humain, qui intensifie ou réduit<br />
l’évolution de certains éléments climatiques, de courte ou moyenne<br />
échéance. Les changements climatiques globaux sont, en général, peu<br />
affectés par les activités humaines et, par conséquent, ils ont autres<br />
causes et effets. La définition et la délimitation des notions de<br />
variabilité et de changement climatique contribuent à la réduction des<br />
possibilités d’une évaluation erronée et de confusion.<br />
INTRODUCERE<br />
Societatea umană a fost preocupată de aspectele reale ale schimbărilor<br />
climatice din cele mai vechi timpuri. Documentele istorice probează interesul<br />
oamenilor de ştiinţă şi chiar al oamenilor simpli, în urmărirea şi înţelegerea<br />
evoluţiilor mai mult sau mai puţin spectaculoase ale unor parametri climatici.<br />
Schimbările importante au fost consemnate în:<br />
• diverse lucrări ale istoricilor latini ca: Tit Liviu, Tacitus, Suetonius,<br />
Marcelinus;<br />
• cronici străine strânse în lucrarea „Katalog Remerkenswerter Witterungsereignisse<br />
von den altesten Zeiten bis zum Jahre 1800” de către Dr. R. Hennig;<br />
• cronici româneşti de către Ureche, Neculce, M. Costin, N. Costin, Stoica<br />
Ludescu, Ion Popescu, Stolnicul C. Cantacuzino, Zilot Românul;<br />
• <strong>Anale</strong>le Braşovului (între anii 1420-1845);<br />
• însemnări călugăreşti şi particulare;<br />
• lucrările istoricilor români: Kogălniceanu, Odobescu, Bălcescu, Hasdeu,<br />
Xenopol, N. Iorga;<br />
• gazete: „Albina Românească”, „Gazeta de Moldavia”, „Le courrier de<br />
Bucarest” şi „Vestitorul Românesc”.<br />
∗ Administraţia Naţionala de Meteorologie R.A.<br />
19
Din multitudinea de aspecte consemnate amintim:<br />
• anul 590, în lunile septembrie, octombrie şi noiembrie se consemnează<br />
„ploi mari şi inundaţii”, pentru ca apoi din ianuarie şi până în septembrie, în anul<br />
591, să fie „foarte mare căldură şi secetă”;<br />
• „în urma iernii nemaiauzit de grea dintre anii 763/764, când la<br />
1 octombrie au îngheţat deodată toate râurile şi mările, chiar şi Marea Neagră cu<br />
Dardanelele, a urmat o secetă mare”;<br />
• în anul 1150 sunt amintite „ploi mari şi inundaţii mai ales în regiunea<br />
Dunării, multă vreme rea”. În anul 1151 de la 24 iunie până la mijlocul lui august a<br />
fost „mult prea multă ploaie, vreme aspră”. A urmat, în 1152, „o vară caldă,<br />
secetoasă”.<br />
În orice abordare privind schimbările climatice trebuie bine delimitate şi<br />
explicate noţiunile de schimbare şi variaţie. Numai după stabilirea variaţiei proprii<br />
a climei se poate analiza modul în care poate fi influenţată clima de către<br />
activitatea umană, care poate duce, în viitor, la schimbarea climei. În acest fel,<br />
analiza va fi combinată (variaţia proprie + activitatea umană).<br />
Singurul lucru clar este că procesul de schimbare a climei nu este unul<br />
simplu. Modul în care se comportă clima Pământului este guvernat de o serie de<br />
factori strâns legaţi între ei şi într-o structură fizică complexă. Orice analiză privind<br />
schimbările climatice trebuie să înceapă cu identificarea factorilor cei mai<br />
importanţi şi a proceselor în care sunt implicaţi.<br />
20<br />
VARIABILITATE ŞI SCHIMBARE<br />
Pentru înţelegerea exactă a cauzelor schimbărilor climatice este necesar să<br />
definim termenul de schimbare climatică, pentru că diferiţi factori capătă<br />
semnificaţii diferite în funcţie de perioada de timp avută în vedere.<br />
Primul pas în stabilirea înţelesurilor termenilor de variabilitate climatică şi<br />
schimbare climatică este acela de a face o distincţie clară între vreme şi climă. În<br />
varianta cea mai simplă, vremea reprezintă starea atmosferei la un moment dat de timp.<br />
Clima înseamnă aspectul atmosferei care se aşteaptă să fie la un anumit moment de<br />
timp dintr-un an, aspect determinat pe baza unei statistici efectuată pe mai mulţi ani.<br />
Deşi statisticile climatice se axează mai mult pe medii, totuşi această analiză trebuie să<br />
includă şi evenimentele extreme de vreme (care sunt parte din normalul climei).<br />
Accentul va fi pus pe condiţiile medii, dar în acelaşi timp incidenţa evenimentelor<br />
extreme va fi corespunzătoare. Preocuparea majoră o reprezintă statistica fenomenelor<br />
care furnizează probe referitoare la schimbările pe termen lung.<br />
Din definiţia vremii şi climei rezultă că schimbările care au loc în climă<br />
constituie de fapt modificări ale condiţiilor meteorologice care durează câţiva ani<br />
sau mai mult. Aceste schimbări pot să se refere la un singur parametru, dar de<br />
obicei schimbările sunt generale, ca rezultat al condiţiilor diferite de vreme, mai<br />
reci, mai umede, mai înnorate, mai vântoase.<br />
Aceste modificări pot să apară ca o compensare la modificările apărute în<br />
altă parte a globului. Cel mai adesea ele sunt parte din încălzirea sau răcirea climei<br />
globului terestru.
Variaţiile regionale sunt cele care furnizează cel mai interesant material,<br />
atâta vreme cât sunt folosite bine în contextul schimbărilor globale. Toate acestea<br />
conduc la necesitatea definirii diferenţei dintre variabilitatea climatică şi<br />
schimbarea climatică.<br />
Dat fiind faptul că se consideră că variaţiile sunt continue de-a lungul<br />
timpului (de la câţiva ani la milioane sau chiar miliarde de ani), este obligatoriu să<br />
existe un grad de artificialitate în tentativele de delimitare a celor doi termeni. Este<br />
necesar şi foarte important, să se definească clar cum vor fi tratate cele două<br />
categorii.<br />
Analiza unei serii de date medii anuale (temperatură, precipitaţii sau alte<br />
variabile) rezultate în urma măsurătorilor sistematice de-a lungul timpului, ne arată<br />
că pot apare două situaţii. Dacă valoarea medie anuală este constantă (sau aproape<br />
constantă) de-a lungul perioadei de măsurători, seria se consideră staţionară. Dacă,<br />
însă, apar fluctuaţii mari în jurul valorii medii, de la o observaţie la alta, se<br />
consideră că reprezintă valoarea variabilităţii climatice.<br />
Fig. 1 prezintă un exemplu de variabilitate climatică combinată cu un<br />
exemplu de schimbare climatică. Combinaţia variabilităţii cu o tendinţă uniformă<br />
de răcire este arătată în fig. 1b.<br />
În curba 1c variabilitatea este combinată cu o schimbare periodică a<br />
climatului fundamental.<br />
În curba 1d variabilitatea este combinată cu o scădere bruscă a temperaturii,<br />
care reprezintă, pe perioada observaţiilor, o schimbare permanentă a climei.<br />
În fig. 1 este prezentată forma în care nivelul variabilităţii rămâne constant,<br />
în timp ce clima se schimbă. Acest caz totuşi nu este universal valabil. În figura 2<br />
se prezintă cazurile în care apar modificări ale variabilităţii:<br />
a) curba (a) reprezintă dublarea amplitudinii variabilităţii climatice de-a<br />
lungul perioadei de măsurători, fără ca în climă să apară modificări (clima rămâne<br />
constantă). Totuşi acesta nu este un scenariu foarte adevărat, potrivit cu realitatea.<br />
Posibilitatea de a creşte variabilitatea este mult mai probabilă într-o formă în care,<br />
spre exemplu şi clima s-ar răci (fig. 2b);<br />
b) curba (b) scoate în evidenţă combinaţia dintre creşterea variabilităţii<br />
climatice cu o descreştere liniară de 4 o C a temperaturii, de-a lungul perioadei de<br />
observaţii.<br />
O altă variantă o reprezintă creşterea variabilităţii în urma (ca o consecinţă)<br />
unei scăderi bruşte a temperaturii. În acest caz se utilizează combinaţia între două<br />
niveluri de variabilitatea, unul înainte de o scădere bruscă a temperaturii şi altul<br />
după scăderea bruscă a temperaturii cu 4 o C. După scăderea temperaturii<br />
amplitudinea variabilităţii s-a dublat. În tot timpul observaţiei, temperatura medie<br />
rămâne constantă. Pentru a detecta fluctuaţiile climatice de tipul celor descrise,<br />
trebuie efectuate măsurători pentru o gamă de variaţii din trecut a fenomenelor<br />
meteorologice pe toată suprafaţa terestră şi pe perioade diferite de timp.<br />
21
Fig. 1. Variabilitate combinată cu<br />
schimbare climatică<br />
Variabilite climatique associee aux<br />
changement climatique<br />
Fig. 2. Modificarea variabilităţii climatice<br />
Changement de la variabilite climatique<br />
PROCESELE DE FEEDBACK<br />
Unele schimbări care au avut loc în trecut se disting foarte clar, cum ar fi<br />
cazul erei glaciare, în timp ce altele, cum ar fi cazul efectului petelor solare asupra<br />
schimbărilor recente este încă neclar.<br />
Este deosebit de important ca cercetătorii climatologi să realizeze faptul că<br />
nu ajută la nimic încercările de simplificare a proceselor climei. Acest subiect este<br />
foarte complicat. Partea care exercită cel mai mare interes în descoperirea<br />
implicaţiilor schimbărilor climatice este faptul că sunt antrenate foarte multe<br />
procese diferite, legate între ele într-o structură complexă. Din acest motiv este<br />
imperios necesar să înţelegem natura proceselor de feedback.<br />
22
Cuantificarea diverselor procese de feedback reprezintă o provocare<br />
principală în scopul explicării şi prevederii schimbărilor climatice. Acest proces de<br />
feedback apare deoarece atunci când se modifică o variabilă climatică, această<br />
modificare atrage după sine schimbări în mersul altei variabile climatice, în aşa fel<br />
încât a doua variabilă va influenţa variabila iniţială (care a declanşat schimbarea).<br />
Dacă această influenţă circulară conduce la mărirea impactului stimulului original,<br />
atunci întregul sistem va evolua într-o anumită direcţie. Acest răspuns de întărire a<br />
stimulului iniţial este denumit feedback pozitiv.<br />
Un exemplu simplu este acela al încălzirii care conduce la reducerea stratului<br />
de zăpadă din timpul iernii. Astfel, o cantitate mai mare de radiaţie solară (faţă de<br />
media obişnuită iarna) va fi absorbită de către sol, ceea ce va conduce în cele din<br />
urmă la încălzirea aerului.<br />
Situaţia inversă apare atunci când răspunsul circular conduce la micşorarea<br />
impactului stimulului iniţial şi aducerea sistemului la o stare stabilă. Acesta este<br />
denumit feedback negativ. Pentru exemplificare, în acest sens, reprezentăm situaţia<br />
în care o încălzire conduce la apariţia unei cantităţi mai mari de vapori de apă în<br />
atmosferă, ceea ce va determina apariţia norilor. Norii vor reflecta spre spaţiu mai<br />
mult din radiaţia solară, reducând astfel cantitatea de radiaţie incidentă care<br />
încălzeşte suprafaţa terestră, fapt ce conduce la anularea efectului iniţial de<br />
încălzire.<br />
În funcţie de complexitatea sistemului, aceste tipuri de reacţii în lanţ pot<br />
conduce la o varietate de răspunsuri, în funcţie de perturbaţia iniţială, incluzând<br />
schimbări bruşte între diferite stări şi reversuri, atunci când un stimul pozitiv poate<br />
produce o reacţie negativă pentru sistemul privit ca un întreg.<br />
Evaluarea mecanismului de feedback joacă un rol esenţial în înţelegerea<br />
modului în care clima răspunde la schimbări. Faptul că o perturbaţie într-o parte a<br />
sistemului produce un efect în altă parte, efect care are legătură complexă cu<br />
sistemul original, demonstrează cum funcţionează mediul în jurul nostru, oferindu-ne o<br />
nouă putere de înţelegere.<br />
Toate aceste aspecte necesită o abordare strictă a proceselor fizice care au<br />
loc, altfel analiza este parţial viabilă sau poate fi în întregime greşită.<br />
CONCLUZII<br />
Pentru a descoperi care dintre procese sunt cele mai importante, nu este<br />
suficient să ştim cum o perturbaţie dată modifică clima, ci şi cum diferite scări<br />
temporale influenţează analiza schimbării.<br />
Toate forţele care conduc (determină) clima Terrei sunt variabile, de la<br />
imperceptibila mişcare a continentelor la fluctuaţiile zilnice ale Soarelui.<br />
Pentru a decide care dintre aceste schimbări contează cel mai mult sau când<br />
influenţează cel mai mult, este necesar să se evalueze cât de rapid evoluează în<br />
spaţiu şi timp şi cum sunt legate între ele. Astfel, în timp ce driftul continentelor<br />
este luat în consideraţie atunci când se interpretează probele (î<strong>nr</strong>egistrările)<br />
geologice de acum câteva milioane de ani, efectul imediat al driftului, şi anume<br />
vulcanismul, poate avea un impact brusc şi dramatic asupra variabilităţii climei.<br />
23
În abordarea problematicii legate de schimbările climatice trebuie acordată o<br />
atenţie deosebită calităţii datelor utilizate. Toate bazele de date sunt, în general,<br />
incomplete şi încărcate cu erori provocate de diverse cauze. Schimbarea<br />
amplasamentelor staţiilor meteorologice în timp produce erori la o serie de<br />
elemente şi în special la vânt şi vizibilitate orizontală. Schimbarea metodologiilor<br />
de măsurare şi prelucrare a datelor are, de asemenea, ca efect apariţia unor<br />
diferenţe faţă de valorile măsurate anterior. Acelaşi efect îl are şi introducerea în<br />
activitate a unor aparate performante, moderne, cu traductori capabili să măsoare<br />
elementele meteorologice cu precizie sporită. Efectul imediat este vizibil la vânt,<br />
temperatura solului, precipitaţii.<br />
Toate aceste aspecte trebuie luate în calcul anterior începerii studiului<br />
propriu-zis privind schimbările climei, pe baza analizei dosarelor cu metadate ale<br />
staţiilor meteorologice.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Burroughs, W. J. (2001), Climatic Change, A Multidisciplinary Approach, Cambridge<br />
University Press.<br />
Lozan, J. L., Hartmut, G., Hupfer, P. (2001), Climate of the 21 st century: Changes and<br />
Risks, Scientific Facts, 2 nd ed. Completed and updated Wissenschaftliche<br />
Auswertungen, Hamburg, Germany.<br />
Văduva, Iulica (2003), Meteorologie – Îndrumător de lucrări practice, Editura Mondora, 154 p.<br />
* * * (1980), Bibliography of urban climate 1977-1980, Data Application Impact Research,<br />
World Climate Application Programme,WMO WCP – 45.<br />
* * * (1990), Report of Meeting of Experts on Climate Change Detection Project, Report of<br />
Meeting of Experts on Climate Change Detection Project WCDP – No.13.<br />
24
CARACTERISTICI CLIMATICE ALE DEPRESIUNII<br />
INTRACOLINARE TÂRGU JIU – CÂMPU MARE<br />
Octavia BOGDAN ∗ , Iulica VĂDUVA ∗∗ , Maria MOISE ∗∗∗<br />
Concepte-cheie: variaţii neperiodice, temperatura aerului, precipitaţiile<br />
atmosferice, Depresiunea Târgu Jiu – Câmpu Mare.<br />
Key words: non-periodic variations, air temperature, atmospheric<br />
precipitation, Târgu Jiu – Câmpu Mare Depression.<br />
Climatic characteristics in the Târgu Jiu – Câmpu Mare Intra-hilly<br />
Depression. Situated between the Subcarpathians Hills, this<br />
depression has a specific low-hill climate (300-500 m) influenced by<br />
the geographical position, the Submediteraneean influences, the<br />
limitrophe orographic shelter (atmospheric calm about 70%/year), the<br />
southern mountain slope aspect, the foehn effects and a depressionary<br />
relief. As a result, there is high air temperature, annual average 10°C,<br />
with a mean in January and July of -1.7°C and 21.2°C, respectively.<br />
These values resemble those registered in the south of the Romanian<br />
Plain. The annual precipitations mean of 726.1 mm is similar to that<br />
found in the high hills (500-800 m), with elevated non-periodic<br />
variations between 1029.4 and some 333.4 mm. The evolution trends<br />
of the two variables show the annual mean temperature and the mean<br />
of the hottest month – July, to increase and for the coldest month –<br />
January, to decrease. The same situation for the annual quantity of<br />
precipitation. It follows that a slow warming process has been taking<br />
place at local level beginning with the last two decades of the 20 th<br />
century, which is in line with the general global warming trend.<br />
Depresiunea Târgu Jiu – Câmpu Mare se caracterizează printr-un specific<br />
climatic bine reliefat în contextul României. La definirea acestui specific climatic<br />
concură atât influenţele climatice submediteraneene, cât şi condiţiile geografice<br />
locale (Harta topoclimatică a R.S.R., 1977, în Atlas R.S. România, 1972-1979,<br />
Bogdan, 1980, Bogdan, Niculescu, 1986).<br />
Datele î<strong>nr</strong>egistrate la staţia Târgu Jiu, reprezentativă pentru climatul acestei<br />
depresiuni, au fost obţinute de la Serviciul Meteorologic – Râmnicu Vâlcea şi<br />
folosite pentru a caracteriza evoluţia temperaturii şi precipitaţiilor în ultimii 25 de<br />
ani ai secolului al XX-lea. A fost analizată variaţia temperaturii şi a precipitaţiilor<br />
atmosferice din perioada 1976-2000 comparativ cu valorile aceloraşi parametri din<br />
∗ Institutul de Geografie al Academiei Române.<br />
∗∗ <strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Facultatea de Geografie, Bucureşti.<br />
∗∗∗ Serviciul Meteorologic – Râmnicu Vâlcea.<br />
25
perioada 1901-1980. S-au făcut, de asemenea, comparaţii între Depresiunea Târgu<br />
Jiu – Câmpu Mare din Subcarpaţii Getici, cu Depresiunea Pătârlagele din<br />
Subcarpaţii Curburii, ambele cu efect de foehn, dar cu influenţe climatice diferite<br />
(submediteraneene şi respectiv continentale).<br />
Cuibărită între dealurile subcarpatice gorjene, Depresiunea intracolinară<br />
Târgu Jiu – Câmpu Mare dispune de un topoclimat specific pe fondul etajului<br />
climatic de dealuri joase (300-500 m altitudine).<br />
Acest specific topoclimatic este imprimat de: poziţia geografică în Curbura<br />
Carpato-Balcanică şi la adăpostul oferit de dealurile subcarpatice limitrofe şi<br />
barajul orografic al Carpaţilor Meridionali (predomină calmul atmosferic, 60%),<br />
expoziţia sudică a versanţilor muntoşi, efectele de foehn şi caracteristicile reliefului<br />
depresionar (relativ neted, cu aspect de câmpie intracolinară).<br />
În consecinţă, temperatura aerului are valori ridicate: 10°C media anuală,<br />
-1.7°C în ianuarie şi 21.2°C în iulie (fig. 1), valori asemănătoare cu cele din<br />
jumătatea sudică a Câmpiei Române. Comparativ cu perioada 1901-1980 se<br />
observă valori medii lunare mai mari în intervalul ianuarie-iulie (inclusiv) în<br />
perioada 1976-1980 şi mai mici în intervalul august-decembrie (inclusiv). Cea mai<br />
mare medie anuală din ultimul sfert de veac a fost de 11.6°C în anul 2000, anul în<br />
care s-a atins al doilea record termic al secolului al XX-lea de 43.5°C/5.VII. la<br />
Giurgiu, iar cea mai mică, de 8.8°C în 1985 (tabel 1). De asemenea, temperatura<br />
maximă absolută pe perioada analizată a fost de 40.6°C, iar cele minime absolute,<br />
de -29.6°C.<br />
25<br />
20<br />
15<br />
10<br />
5<br />
0<br />
-5<br />
I II III IV V VI VII VIII IX X XI XII<br />
Tg. Jiu1901-1980 1976-2000<br />
Fig. 1. Evoluţia temperaturii aerului în cursul anului<br />
Evolution of the air temperature<br />
În cadrul depresiunilor subcarpatice oltene, Depresiunea Târgu Jiu – Câmpu<br />
Mare ocupă un loc intermediar.<br />
Temperaturile medii anuale cresc de la vest la est sub influenţa condiţiilor<br />
locale: 9.4°C la Apa Neagră, într-o arie depresionară relativ redusă, aflată sub<br />
influenţa muntelui; Târgu Jiu 10.0°C situat în cea mai extinsă depresiune<br />
intracolinară cu deschidere largă şi bine însorită şi 10.5°C la Râmnicu Vâlcea, sub<br />
influenţa topoclimatului urban şi a creşterii influenţelor continentale (tabelul 1).<br />
Variaţiile neperiodice ale temperaturilor medii anuale de la staţia Târgu Jiu indică o<br />
creştere mai accentuată în ultimul deceniu al secolului al XX-lea (fig. 2).<br />
26
Tabelul 1. Principalele caracteristici climatice ale Depresiunii intracolinare Târgu Jiu –<br />
Câmpu Mare (staţia meteorologică Târgu Jiu, 1976-2000)<br />
The main climatic characteristics of the Târgu Jiu-Câmpu Mare Intra-hilly<br />
Depression (Târgu Jiu weather station, 1976-2000)<br />
Elementul I II III IV V VI VII VIII IX X XI XII An<br />
Temperatura<br />
medie (°C)<br />
-1.7 0.3 5.0 10.9 15.9 19.4 21.2 20.3 15.7 10.0 3.9 -0.4 10.0<br />
Cea mai mare<br />
medie (°C)<br />
1.8 4.6 8.7 14.0 18.0 22.1 23.8 23.9 19.7 12.0 6.6 2.9 11.6<br />
Anul 1994 1995 1990 2000 1985 2000 1987 1992 1994 1984 1996 1982 2000<br />
Cea mai mică<br />
medie (°C)<br />
-7.5 -7.1 -0.1 7.6 13.7 17.2 18.8 16.8 13.3 7.5 -0.5 -4.2 8.8<br />
Anul 1985 1985 1987 1997 1980 1976 1979 1976 1996 1997 1988 1977 1985<br />
Maxima 18.3 21.7 26.1 28.8 31.8 37.0 40.6 38.8 37.9 30.2 23.4 20.0 40.6<br />
Anul 1983 1990 1997 1998 1996 2000 2000 2000 1987 1991 1996 1986 2000<br />
Minima -29.6 -27.8 -24.7 -3.5 -0.5 2.2 5.0 3.0 -2.1 -7.2 -14.8 -21.0 -29.6<br />
Anul 1985 1985 1987 1997 1982 1990 1989 1980 1977 1979 1993 1997 1985<br />
Cantitatea<br />
medie de<br />
precipitaţii<br />
46.1 45.3 42.9 60.9 86.2 89.6 68.3 62.3 52.3 50.6 58.3 65.3 726.1<br />
(mm)<br />
Cea mai mare<br />
medie (mm)<br />
98.5 163.1108.7116.8218.5179.7198.6124.9123.8161.3204.5192.31029.4<br />
Anul 1977 1986 1993 1989 1980 1991 1998 1982 1998 1994 1985 1990 1979<br />
Cea mai mică<br />
medie (mm)<br />
0.7 9.5 5.9 20.4 21.8 5.5 11.1 3.3 7.7 0.5 4.3 14.0 333.4<br />
Anul 1989 1992 1998 1986 1997 2000 1985 1983 1985 1985 1986 1991 2000<br />
12<br />
11<br />
10<br />
9<br />
8<br />
(T°C)<br />
temperatura medie anuală<br />
temperatura medie multianuală<br />
tendinţa lineară<br />
tendinţa polinomială<br />
1976<br />
1977<br />
1978<br />
1979<br />
1980<br />
1981<br />
1982<br />
1983<br />
1984<br />
1985<br />
1986<br />
1987<br />
1988<br />
1989<br />
1990<br />
1991<br />
1992<br />
1993<br />
1994<br />
1995<br />
1996<br />
1997<br />
1998<br />
1999<br />
2000<br />
Fig. 2. Variaţia neperiodică şi tendinţa de evoluţie lineară şi polinomială a temperaturii<br />
medii anuale, la staţia meteorologică Târgu Jiu<br />
Non-periodic variation of the annual mean temperature and trends in the linear and 6-th<br />
degree polynomial evolution, at Târgu Jiu weather station<br />
În luna ianuarie, temperatura evoluează în acelaşi sens, de creştere de la vest<br />
la est: Apa Neagră -2.2°C, Târgu Jiu -1.7°C şi Râmnicu Vâlcea -0.9°C. Cea mai<br />
rece lună ianuarie din intervalul analizat a fost în anul 1985, având valoarea medie<br />
de -7.5°C; tot în acest an, la 13.I., s-a î<strong>nr</strong>egistrat şi minima absolută pe perioada<br />
analizată de -29.6°C. Din analiza temperaturii lunii ianuarie, la staţia Târgu Jiu, se<br />
27
constată o tendinţă de scădere a valorilor acestui parametru, pentru ultimii ani luaţi<br />
în analiză (Rîşnoveanu, Văduva, <strong>2004</strong>) (fig. 3).<br />
(T°C)<br />
2<br />
temperatura medie anuală tendinţa de evoluţie polinomială<br />
0<br />
-2<br />
-4<br />
-6<br />
-8<br />
1976<br />
1977<br />
1978<br />
1979<br />
1980<br />
1981<br />
1982<br />
1983<br />
1984<br />
1985<br />
1986<br />
1987<br />
1988<br />
1989<br />
1990<br />
1991<br />
1992<br />
1993<br />
1994<br />
1995<br />
1996<br />
1997<br />
1998<br />
1999<br />
2000<br />
Fig. 3. Variaţiile neperiodice ale temperaturii aerului, din luna ianuarie şi tendinţa de<br />
evoluţie polinomială, la staţia meteorologică Târgu Jiu<br />
Non-periodic variation of air temperature in January and trends in the linear and 6-th<br />
degree polynomial evolution, at Târgu Jiu weather station<br />
Aceeaşi evoluţie de creştere de la vest la est o au şi temperaturile medii din<br />
luna iulie: Apa Neagră 20.4°C, Târgu Jiu 21.2°C şi Râmnicu Vâlcea 21.4°C. Cea<br />
mai caldă lună iulie din perioada analizată a fost în anul 1987, de 23.8°C (fig. 4).<br />
Analizată şi din acest punct de vedere, Depresiunea Târgu Jiu – Câmpu Mare,<br />
ocupă tot o poziţie intermediară, de tranziţie, în cadrul depresiunilor subcarpatice<br />
oltene.<br />
Temperaturile minime absolute au coborât sub -25°C: Apa Neagră -30.0°C,<br />
Târgu Jiu -29.6°C şi Râmnicu Vâlcea -22.9°C, ocupând, de asemenea o poziţie<br />
intermediară.<br />
Analiza neperiodică a temperaturilor minime anuale la Târgu Jiu scoate în<br />
evidenţă faptul că acestea variază pe un diapazon foarte larg, de circa 20°C, între<br />
-9.8°C şi -29.6°C.<br />
(T°C)<br />
24<br />
22<br />
20<br />
temperatura medie anuală<br />
tendinţa de evoluţie polinomială<br />
tendinţa de evoluţie lineară<br />
18<br />
1976<br />
1977<br />
1978<br />
1979<br />
1980<br />
1981<br />
1982<br />
1983<br />
1984<br />
1985<br />
1986<br />
1987<br />
1988<br />
1989<br />
1990<br />
1991<br />
1992<br />
1993<br />
1994<br />
1995<br />
1996<br />
1997<br />
1998<br />
1999<br />
2000<br />
Fig. 4. Variaţiile neperiodice ale temperaturii aerului, din luna iulie şi tendinţa de evoluţie<br />
lineară şi polinomială, la staţia meteorologică Târgu Jiu<br />
Non-periodic variation of air temperature in July and trends in the linear and 6-th degree<br />
polynomial evolution, at Târgu Jiu weather station<br />
Frecvenţa temperaturilor minime anuale la Târgu Jiu pe clase de valori, din<br />
5° în 5°C indică faptul că cele mai numeroase sunt minimele anuale cuprinse între<br />
15.1°C şi 20.0°C, respectiv 12 cazuri, ceea ce înseamnă 48%, adică aproape<br />
jumătate din acestea. Urmează în ordine descrescătoare, minimele anuale cuprinse<br />
între 20.1°C şi 25.0°C (6 cazuri, respectiv 24%), cele cuprinse între 10.1 şi 15.0°C<br />
28
(5 cazuri, respectiv 20%), iar cele mai slab reprezentate sunt minimele anuale cele<br />
mai mici, sub 10°C (1 caz, respectiv 4%) şi peste 25.1°C (1 caz, sau 4%), (tabelul 2).<br />
Tabelul 2. Frecvenţa temperaturilor minime anuale pe clase de valori la Târgu Jiu şi<br />
Pătârlagele (1976-2000) (%)<br />
Frequency of annual minimum temperatures (%) by value classes at Târgu Jiu<br />
and Pătârlagele (1976-2000)<br />
Staţia >-10.0 -10.1…-15.0 -15.1…-20.0 -20.1…-25.0 -25.0…-30.0<br />
Tg. Jiu 4 20 48 24 4<br />
Pătârlagele - 24 56 20 -<br />
Acest lucru indică faptul că, deşi în această depresiune sunt posibile situaţii<br />
în care valoarea minimă anuală a temperaturii să scadă până aproape de -30.0°C,<br />
totuşi frecvenţa cea mai mare (18 cazuri, respectiv 72% din totalul acestora) revine<br />
minimelor termice anuale mai mari, de peste -20.0°C, iar cea mai mică (28%),<br />
minimelor termice anuale mai mici, sub -20.0°C.<br />
Temperaturile maxime absolute au depăşit, atât la Târgu Jiu, cât şi la<br />
celelalte staţii, 40°C, fiind î<strong>nr</strong>egistrate toate în aceeaşi zi de 4.VII.2000, dar<br />
evoluţia lor teritorială se reduce de la vest la est: Apa Neagră 41.8°C, Târgu Jiu<br />
40.6°C şi Râmnicu Vâlcea, tot 40.6°C. Aceasta se datorează valului de căldură<br />
tropicală care a afectat mai ales, sectorul vestic al regiunii de studiu. Asemenea<br />
valori maxime absolute sunt comparabile cu cele din Câmpia Română. Aceasta<br />
subliniază rolul adăpostului, condiţiilor geografice locale, dar, mai ales, al<br />
circulaţiei atmosferice.<br />
Analiza neperiodică a temperaturilor maxime anuale de la staţia Târgu Jiu<br />
scoate în evidenţă faptul că aceasta a variat pe un diapazon de numai 8.6°C, între<br />
32°C şi 40.6°C.<br />
Frecvenţa temperaturilor maxime anuale la Târgu Jiu pe clase de valori, din<br />
2° în 2°C, indică faptul că cele mai numeroase sunt maximele anuale cuprinse între<br />
34.1°C şi 36.0°C (7 cazuri, respective 44%), din totalul lor, apropiindu-se de<br />
jumătate. Urmează în ordine descrescândă, maximele anuale cuprinse între 32.1° şi<br />
34.0°C (7 cazuri, respective 28%), apoi cele cuprinse între 36.1 şi 38.0°C (3 cazuri,<br />
respective 12%) apoi, cele de 38.1-40.0°C (8%) şi apoi clasele 30.1-32.0°C şi peste<br />
40°C (fiecare cu câte 1 caz, respective 4%) (tabel 3).<br />
Remarcăm astfel, că deşi în Depresiunea Târgu Jiu – Câmpu Mare sunt<br />
posibile temperaturi maxime anuale de peste 40°C, totuşi, frecvenţa cea mai mare o<br />
au valorile mai mici de 36.0°C (76%), iar cea mai mică, cele de peste 36.0°C<br />
(24%).<br />
Tabelul 3. Frecvenţa (%) temperaturilor maxime anuale pe clase de valori la Târgu Jiu şi<br />
Pătârlagele (1976-2000)<br />
Frequency of annual maximum temperatures (%) by value classes at Târgu Jiu<br />
and Pătârlagele (1976-2000)<br />
Staţia 30.1…32.0 32.1…34.0 34.1…36.0 36.1…38.0 38.1…40.0 >40<br />
Tg. Jiu 4 28 44 12 8 4<br />
Pătârlagele 12 40 24 20 4 -<br />
29
Pentru a desprinde şi mai bine, specificul climatic al acestei depresiuni, s-au<br />
făcut comparaţii între Depresiunea Pătârlagele, situată în extremitatea estică a<br />
Subcarpaţilor Sudici, respectiv în regiunea de Curbură şi Depresiunea Târgu Jiu –<br />
Câmpu Mare, situată în extremitatea vestică a aceloraşi Subcarpaţi, ambele însă,<br />
beneficiind de efectele de foehn. Dacă comparăm temperaturile minime şi maxime<br />
absolute de la Târgu Jiu din Depresiunea subcarpatică Târgu Jiu – Câmpu Mare<br />
(tabel 1) cu cele î<strong>nr</strong>egistrate la Pătârlagele, în depresiunea cu acelaşi nume,<br />
constatăm că în prima, contrastele termice sunt mai mari şi anume: -29.6°C şi<br />
40.6°C, faţă de -24.6°C şi 39.0°C. În aceste condiţii, amplitudinile extreme<br />
absolute au fost de 70.2°C la Târgu Jiu şi 63.6°C la Pătârlagele. Acest lucru ar<br />
putea fi un indiciu că în Depresiunea Pătârlagele, în sezonul de iarnă, efectele de<br />
foehn ar fi mai puternice, întrucât temperaturile minime sunt mai reduse. În acelaşi<br />
timp, frecvenţa temperaturilor minime şi maxime anuale scot în evidenţă şi<br />
influenţele climatice exterioare.<br />
Astfel, în ceea ce priveşte frecvenţa temperaturilor minime anuale cuprinse<br />
între diferite limite (tabel 2), la Târgu Jiu sunt posibile atât temperaturi ≥10°C<br />
(4%), ceea ce indică influenţele submediteraneene, cât şi
726.1 mm şi Râmnicu Vâlcea 649.5 mm, ceea ce arată reducerea influenţelor<br />
submediteraneene şi creşterea influenţelor continentale.<br />
În ceea ce priveşte cantităţile de precipitaţii din cele două semestre ale<br />
anului, la Târgu Jiu se remarcă valori mai mari în sezonul cald, de 419.6 mm (cu<br />
circa 100 mm) comparativ cu cele din sezonul rece (308.5 mm). Faţă de alte<br />
regiuni din ţară, în care raportul dintre cantităţile de precipitaţii din semestrul cald<br />
şi cel rece este de 2/3, aici acest raport este mai mare ca urmare a influenţelor<br />
ciclonilor mediteraneeni din perioada rece a anului.<br />
În cursul anului, cele mai mari cantităţi medii lunare de precipitaţii se<br />
realizează în iunie, 89.6 mm, iar cele mai mici, în martie, 42.9 mm (fig. 6). Din<br />
aprilie până în august şi în decembrie, cantităţile lunare depăşesc 60 mm, iar în mai<br />
şi iunie, 80 mm; în lunile de iarnă, cu excepţia lui decembrie când se realizează al<br />
doilea maxim anual de precipitaţii de 65.3 mm (ceea ce evidenţiază şi pe această<br />
cale, influenţele submediteraneene), cantităţile lunare oscilează între 40 şi 50 mm.<br />
Comparativ cu perioada 1901-1980, în această perioadă, mediile lunare au<br />
fost mai mari în intervalele ianuarie-iulie şi octombrie-noiembrie şi mai mici în<br />
cele din iulie-septembrie şi decembrie (fig. 6).<br />
Cantitatea maximă absolută de precipitaţii în 24 ore a atins la Târgu Jiu<br />
131.8 mm la 16.VII. 1998, fiind cu peste 40 mm mai mare ca cea de la Râmnicu<br />
Vâlcea (97.8 mm/26.VI.1999).<br />
(mm)<br />
1100<br />
900<br />
Tg. Jiu<br />
700<br />
500<br />
300<br />
media anuală media multianuală tendinţa lineară tendinţa polinomială<br />
Fig. 5. Variaţia neperiodică a cantităţilor de precipitaţii medii anuale şi tendinţa de<br />
evoluţie lineară şi polinomială<br />
Non-periodic variation of the annual mean quantities of precipitation and trends<br />
in the linear and 6-th degree polynomial evolution<br />
Dacă vom compara valorile precipitaţiilor din cele două depresiuni<br />
subcarpatice situate la extremităţile Subcarpaţilor Sudici, respectiv Depresiunea<br />
Târgu Jiu – Câmpu Mare cu Depresiunea Pătârlagele, vom constata situaţii diferite.<br />
Astfel, la Târgu Jiu, cantitatea medie anuală (738.1 mm) este cu circa 92 mm mai<br />
mare decât la Pătârlagele (635.8 mm); cele mai mari cantităţi anuale au fost la<br />
Târgu Jiu (1029.4 mm) cu 172.2 mm mai mari ca la Pătârlagele (857.2 mm), iar<br />
cele mai mici (333.4 mm), cu 62.8 mm au fost mai reduse decât la Pătârlagele<br />
(396.2 mm); în schimb, cantităţile maxime în 24 de ore de 131.8 mm au fost cu<br />
62 mm mai mari ca la Pătârlagele (69.8 mm). Sunt evidente astfel, cele două<br />
influenţe climatice exterioare, submediteraneene care amplifică valorile<br />
31
precipitaţiilor atmosferice în Depresiunea Târgu Jiu – Câmpu Mare şi continentale,<br />
care le diminuează în Depresiunea Pătârlagele, de unde rezultă faptul că prima<br />
depresiune prezintă condiţii climatice şi mai ales, topoclimatice mai favorabile<br />
pentru numeroase activităţi practice.<br />
100 (mm)<br />
80<br />
60<br />
40<br />
20<br />
0<br />
I II III IV V VI VII VIII IX X XI XII<br />
Tg. Jiu1901-1980 1976-2000<br />
Fig. 6. Evoluţia cantităţilor lunare de precipitaţii în cursul anului<br />
Evolution of the monthly quantities of precipitation over the year<br />
Din analiza valorilor anuale ale temperaturii şi precipitaţiilor se constată că<br />
temperaturile cele mai ridicate (>40°C) s-au î<strong>nr</strong>egistrat în anul 2000, când s-au<br />
î<strong>nr</strong>egistrat şi cantităţile cele mai reduse (circa 330 mm) de precipitaţii.<br />
Aceasta pune în evidenţă anul 2000, când s-a produs, în regiunile sudice ale ţării, a<br />
doua mare secetă din secolul al XX-lea, după cea din perioada 1945-1946. Cantităţile<br />
mici de precipitaţii s-au produs pe fondul celor mai ridicate temperaturi care au<br />
intensificat seceta. În acelaşi timp este şi un semnal în ceea ce priveşte probabilitatea<br />
producerii unor schimbări climatice. De fapt, analiza tendinţei de evoluţie lineară şi<br />
polinomială pentru cei doi parametri analizaţi, temperatură şi precipitaţii de la Târgu Jiu,<br />
indică o creştere a temperaturii medii anuale (fig. 2), şi o scădere a cantităţilor anuale de<br />
precipitaţii (fig. 5). În cursul anului însă, se observă o scădere a temperaturii aerului în<br />
luna ianuarie (fig. 3) şi o creştere a acesteia în luna iulie (fig. 4).<br />
Asemenea tendinţe se înscriu în ansamblul schimbărilor climatice, care au<br />
loc în România, în consens cu modificările climatice globale (Văduva, 2005).<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Bogdan, Octavia (1980), La regionalisation climatique et topoclimatique de la Roumanie,<br />
RRGGG – Geogr., 24, p. 53-63.<br />
Bogdan, Octavia, Mihai, Elena, Teodoreanu, Elena (1974), Clima Carpaţilor şi Subcarpaţilor de<br />
Curbură dintre Teleajen şi Slănicul Buzăului, Institutul de Geografie, 175 p.<br />
Bogdan, Octavia, Mihai, Elena (1986), Particularităţi climatice specifice generate de<br />
Curbura internă Carpato-Balcanică ale regiunilor limitrofe româneşti, în „Terra”,<br />
XVIII (XXXVIII), 2, p. 43-48.<br />
Rîşnoveanu, Geta, Văduva, Iulica (<strong>2004</strong>), Les caracteristiques thermiques et<br />
pluviometriques de la Depression Târgu Jiu – Câmpu Mare, volumul XVII al AIC,<br />
Caen, Franţa, p. 226-229.<br />
Văduva, Iulica (2005), Caracteristicile climatice ale Podişului Dobrogei de Sud, Editura<br />
Universitară, Bucureşti, 225 p.<br />
* * * (1972-1979), Atlasul geografic al R.S.R., Editura Academiei Române, Bucureşti.<br />
32
INFLUENŢA CULOARELOR DE VALE ASUPRA<br />
ELEMENTELOR CLIMATICE ÎN CARPAŢII DE CURBURĂ<br />
Mihaela FRĂSINEANU *<br />
Concepte-cheie: Carpaţii de Curbură, elemente climatice, culoare de vale.<br />
Key words: Bend Carpathians, climatic elements, passageway.<br />
The influence of passageway on climatic elements in the Bend<br />
Carpathians. For the region of Bend Carpathians, the correlation<br />
between the climatic elements and the passageway are very important<br />
for the characteristics of this region and specially for the evaluation<br />
of the climactic and hydrological risks. This passageway (Bâsca<br />
Mare, Bâsca Mică, Bâsca Rozaliei, Bâsca Chiojdului, Slănicul,<br />
Teleajenul, Putna and Buzăul) has the rolls of topoclimatic<br />
discontinuity, the same with the depression.<br />
Relaţiile de interdependenţă dintre elementele naturii abiotice sunt evidente<br />
şi se pot explica şi detalia fie în raport cu teoria sistemelor (care face posibilă<br />
sistematizarea acestor relaţii), fie prin statistică matematică (ce permite prelucrarea<br />
şi interpretarea datelor). Cercetarea lor este una dintre cerinţele de bază ale<br />
<strong>geografie</strong>i după stabilirea tipurilor acestora: relaţii aparent statice (existenţa<br />
legăturilor reciproce între componentele a două sisteme); relaţii dinamice<br />
(elementele unuia din sisteme determină modificarea unuia sau mai multor<br />
elemente din cadrul celuilalt sistem, cu care vine în contact); relaţii spaţiale,<br />
dezvoltate în teritoriu, gradate ca dimensiune sau ca importanţă, în funcţie de<br />
dimensiunile spaţiului pe care se manifestă; relaţii temporale, gradate ca<br />
importanţă şi amploare, în funcţie de timpul de desfăşurare al fenomenelor din<br />
cadrul a două sisteme ce vin în contact.<br />
Pentru regiunea Carpaţilor de Curbură, relaţiile între sistemul climatic şi cel<br />
al reţelei hidrografice sau culoarele de vale sunt foarte importante din punctul de<br />
vedere al caracteristicilor acestei regiuni, dar, mai ales, pentru evaluarea<br />
fenomenelor de risc ce apar din intersectarea acestor două sisteme (climatice –<br />
bruma, chiciura, poleiul, îngheţul, ceaţa, viscolul şi hidrologice – procesele de albie<br />
şi viiturile).<br />
Văile, care fragmentează Carpaţii de Curbură, majoritatea afluenţi ai<br />
Buzăului (Bâsca Mare, Bâsca Mică, Bâsca Rozaliei, Bâsca Chiojdului şi Slănicul)<br />
în Munţii Buzău, Teleajenul cu Drajna şi Vărbilăul în Munţii Ciucaşului şi Munţii<br />
Baiului, Putna cu Zăbala, Şuşiţa şi Trotuşul în Munţii Vrancei şi Nemira, sunt,<br />
* <strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Facultatea de Geografie, Bucureşti.<br />
33
exceptând Buzăul, parţial transversale şi în lungul lor se canalizează aerul rece<br />
dinspre munte sau cel cald din regiunile subcarpatice sau depresionare vecine.<br />
Aceste culoare de vale (ca şi depresiunile intercalate între munţi) au un rol<br />
de discontinuitate topoclimatică, aici având loc acumulări de aer rece pe fundul lor,<br />
inversiuni de temperatură, curenţi de aer descendenţi, precipitaţii diminuate<br />
comparativ cu unităţile montane limitrofe şi contraste evidente între zi şi noapte,<br />
vară şi iarnă (Bogdan, Teodoreanu, Mihai, 1974). Toate acestea sunt modificări<br />
asemănătoare celor introduse de prezenţa depresiunilor, cu excepţia calmului<br />
atmosferic care este înlocuit cu canalizări ale curenţilor de aer conforme cu<br />
orientarea acestora. În lungul lor se realizează două tipuri de mişcări ale aerului: cu<br />
caracter local, sub formă de scurgeri de aer rece sau de vânt local cu periodicitate<br />
zilnică (vânt de munte – vale, marcat în peisaj prin prezenţa arborilor „drapel”), sau<br />
cu caracter general, care se încadrează în mişcarea generală a maselor de aer în<br />
advecţie, care pătrund în interiorul culoarelor respective, pendulând din avale spre<br />
amonte sau invers, dar care, pe parcursul deplasării lor îşi reduc din caracteristicile<br />
fizice iniţiale. Este cazul culoarelor Prahovei, Teleajenului, Buzăului cu orientare<br />
nord-sud şi mai puţin al Putnei şi Trotuşului care, prin orientarea lor nord-vest –<br />
sud-est sunt mai bine expuse advecţiilor aerului rece continental, polar sau arctic<br />
din timpul iernii care reuşeşte să le străbată, ducând cu el temperaturile coborâte şi<br />
valurile de frig în interiorul depresiunilor intracarpatice, şi aşa afectate mai mult de<br />
inversiuni termice, îngheţ şi ger. Cu toate acestea şi în culoarele de vale poate fi<br />
adăpost în condiţii de timp anticiclonic sau în condiţiile în care vântul bate din<br />
direcţii perpendiculare pe acestea.<br />
Pe de altă parte, datorită variaţiilor zilnice de temperatură (respectiv diurne –<br />
nocturne), mai ales în anotimpurile de tranziţie, culoarele de vale se pun în<br />
evidenţă şi prin prezenţa ceţurilor de radiaţie, care, în cursurile superioare ale<br />
râurilor, se unesc cu ceţurile montane până a doua zi când are loc şi disiparea lor.<br />
Uneori, valuri de ceaţă se desprind din munte şi coboară spre avale, duse de vânt,<br />
până dispar treptat. În general, ceţurile de radiaţie, inversiunile termice şi vânturile<br />
locale afectează treimea inferioară a versanţilor (Bogdan, Teodoreanu, Mihai,<br />
1974).<br />
Existenţa relaţiilor între condiţiile climatice şi reţeaua hidrografică poate fi<br />
argumentată în primul rând prin prisma evoluţiei reţelei şi a bazinelor hidrografice,<br />
evoluţie care a avut loc datorită condiţiilor climatice şi rezistenţei suprafeţei<br />
topografice, dar şi prin modificările introduse în distribuţia elementelor climatice.<br />
Clima este unul din principalii factori care determină în timp şi spaţiu<br />
evoluţia reţelei hidrografice. Asta dacă ar fi numai să amintim, alături de evoluţia<br />
paleogeografică, sursele de alimentare cu apă ale râurilor (nivală, nivopluvială,<br />
pluvionivală şi pluvială) şi procesul de scurgere ale apelor. Dintre toate elementele<br />
climatice, energia provenită de la Soare sau cea a atmosferei reprezintă sursa cea<br />
mai importantă de energie care intră într-un bazin hidrografic.<br />
Raportul dintre reţeaua hidrografică şi climă are două sensuri, din care unul<br />
este mai restrâns şi se referă la modificări ale caracteristicilor climatice pe spaţii<br />
restrânse. Aceste spaţii se regăsesc la nivelul bazinelor hidrografice, al culoarelor<br />
de vale, în „pieţele de adunare” a apelor, deasupra arterelor hidrografice mari.<br />
34
Modificările introduse se pot identifica atât în spaţiu – pe orizontală sau pe<br />
verticală, cât şi în timp prin apariţia topoclimatelor elementare suprapuse<br />
topoclimatului complex al Carpaţilor de Curbură: topoclimate de văi înguste (pe<br />
cea mai mare parte a văilor din zonă); topoclimate de văi largi (văile Prahovei,<br />
Teleajenului şi Buzăului, pe anumite porţiuni); topoclimate de culoar (Culoarul<br />
Prahovei şi Culoarul Buzăului în avale de Depresiunea Întorsura Buzăului).<br />
Caracteristicile acestor topoclimate sunt date de modificările introduse pe<br />
anumite spaţii circulaţiei atmosferice (de exemplu, Culoarul Prahovei şi Culoarul<br />
Oituzului) şi elementelor climatice (temperatură, nebulozitate, umezeală relativă,<br />
precipitaţii şi vânturi), ale căror valori sunt mai mari sau mai mici decât cele<br />
î<strong>nr</strong>egistrate în zonele învecinate.<br />
a. Relaţia dintre suprafaţa activă a apei şi climă<br />
Reţeaua hidrografică, ca element component al suprafeţei active,<br />
influenţează caracteristicile stratului inferior de aer prin proprietăţile fizice ale apei:<br />
capacitate calorică mare (mult mai mare decât a celorlalte elemente, mai ales atunci<br />
când se află în stare lichidă), căldură specifică mare (de aceea a şi fost aleasă drept<br />
etalon pentru celelalte elemente, faţă de care este de şase ori mai mare) şi<br />
conductibilitate calorică mică (de cinci ori mai mică decât a Pământului). Ea<br />
introduce modificări în valorile radiaţiei solare globale, a temperaturii,<br />
precipitaţiilor, vânturilor, presiunii, umezelii relative a aerului, în producerea<br />
fenomenelor climatice extreme (chiciură, polei, ceaţă, brumă etc.), în circulaţia<br />
atmosferei etc.<br />
Radiaţia solară globală, factor dinamic al climei, este mai mică pe văile şi în<br />
culoarele de vale datorită adăpostului faţă de razele soarelui şi datorită aerului ceţos<br />
şi ceţii, determinate de o umezeală a aerului mult mai mare.<br />
Ca suprafaţă subiacentă activă, reţeaua hidrografică prezintă diferenţieri la<br />
captarea şi degajarea căldurii, ducând la mici variaţii ale temperaturii aerului (spre<br />
deosebire de suprafaţa lacurilor de acumulare care introduc modificări ceva mai<br />
mari), la umezeala aerului ceva mai ridicată datorită evaporaţiei, nebulozitate puţin<br />
mai accentuată, existenţa unei vegetaţii specifice determinată de cantitatea mare de<br />
apă, vegetaţie ce devine şi ea suprafaţă subiacentă activă, ducând la modificări ale<br />
temperaturii şi umezelii aerului. Diferenţele termice între bazinele acvatice care<br />
sunt accentuate (în cazul arterelor hidrografice mari ca Buzăul, Teleajenul,<br />
Prahova) şi stratul de aer de deasupra, în zilele de vară duc la apariţia de deosebiri<br />
în repartiţia presiunii atmosferice şi la formarea unor curenţi locali sub formă de<br />
brize.<br />
Rolul culoarelor de vale în circulaţia atmosferică a fost specificat şi<br />
exemplificat de multe ori în literatura de specialitate. Culoarul Oituz, continuat de<br />
pasul cu acelaşi nume, cu o lăţime de 25 km şi cu o altitudine ce variază între<br />
800-1000 m (zona axială de coborâre maximă a Carpaţilor Orientali), face posibilă<br />
pătrunderea atât a maselor de aer reci, continentale, estice (mai ales în timpul<br />
iernii) spre Depresiunea Braşov, însoţite de fenomenele caracteristice (crivăţul), cât<br />
şi a maselor de aer vestice, mai calde şi mai bogate în precipitaţii spre interiorul<br />
Carpaţilor Orientali (Cazacu, Sabău, 1971). O dovadă în acest sens o constituie<br />
pătrunderea unei ramuri a crivăţului peste pasul Oituz în Depresiunea Braşov, fapt<br />
35
ce a dus la î<strong>nr</strong>egistrarea la staţia meteorologică Bod, la 25 ian. 1942 a temperaturii<br />
minime absolute pe teritoriul ţării noastre: -38,5ºC.<br />
Culoarul Prahovei creează un domeniu de diversificare pentru toate<br />
elementele de peisaj, nu numai pentru climă. Deschiderea largă cu expoziţie vestică<br />
pe valea Râşnoavei până la Predeal, face ca în acest perimetru invaziile maselor de<br />
aer din vest să condiţioneze un climat de munte deosebit de favorabil.<br />
Alături de aceste culoare mari mai apar şi culoarele de vale grevate pe o<br />
reţea hidrografică paralelă: Bâsca Mare, Bâsca Mică, Bâsca Chiojdului şi valea<br />
Slănic, afluenţi ai Buzăului, Lepşa, Caşin, Oituz, Teleajen, Vărbilău (ultimele două<br />
din bazinul Ialomiţei), Tărlung, Zizin, Covasna, Râu Negru în Depresiunea Braşov.<br />
Datorită rezistenţei rocilor la eroziune, văile au profil în formă de V sau de U,<br />
uneori cu aspect de chei (Buzăul în Masivul Penteleu) sau de bazinete depresionare<br />
de confluenţă (Întorsura Buzăului) (Velcea, Savu, 1982).<br />
Valea Buzăului, prin caracterele sale, constituie cea mai tipică vale<br />
transversală din Carpaţii de Curbură. La Întorsura Buzăului, inversiunile de<br />
temperatură au o durată mare tocmai datorită formei sale de bazinet închis care nu<br />
permite scurgerea maselor de aer (-6ºC în luna ian.).<br />
Prezenţa acestor culoare de vale în perimetrul unei grupe care nu prezintă<br />
discontinuităţi majore (în afara depresiunilor mici intercalate între munţi) permite o<br />
circulaţie a aerului dintr-o parte în alta a munţilor şi o concentrare a maselor de aer.<br />
Masele de aer rece, continental, din nord – nord-est şi est pătrund în Depresiunea<br />
Braşov, unde, în sezonul de iarnă, inversiunile de temperatură au frecvenţa cea mai<br />
mare (pe fondul predominării maximelor barice). Aceste inversiuni termice,<br />
datorită frecvenţei lor mari iarna (11,8 zile în ianuarie) şi foarte reduse primăvara şi<br />
vara, influenţează direct potenţialul caloric al suprafeţei active.<br />
Dintre toate formele de relief, depresiunile şi culoarele de vale beneficiază<br />
de cel mai mare adăpost orografic, care creşte odată cu creşterea altitudinii,<br />
atingând valori de 45-50%. Acest adăpost orografic are o pondere însemnată în<br />
menţinerea temperaturilor mai ridicate în interior. În această situaţie, culoarele de<br />
vale sunt ferite de „invaziile” aerului rece sau fierbinte din câmpia limitrofă tocmai<br />
datorită acestui baraj orografic.<br />
Legătura între cele două componente ale mediului înconjurător se regăseşte<br />
apoi le nivelul elementelor climatice: temperatură, precipitaţii, vânturi,<br />
nebulozitate, umezeală relativă, presiune etc., aceasta pe fondul zonalităţii<br />
altitudinale a climei.<br />
b. Legătura culoare de vale – temperatură<br />
Limitei dintre Carpaţi şi Subcarpaţi îi corespunde o temperatura medie<br />
anuală de 8-10ºC, dar aici se detaşează culoarele lărgite ale văilor Prahova,<br />
Teleajen şi Buzău, unde, datorită adăpostului şi a influenţelor foehnale,<br />
temperaturile medii anuale au valori mai ridicate (9-10ºC) – deci izotermele<br />
pătrund prin intermediul văilor în interiorul Carpaţilor. Altitudinile între 500-1000 m<br />
sunt delimitate de izotermele de 6-8ºC, însă şi aici se individualizează câteva<br />
culoare montane (văile Buzău, Bâsca Chiojdului, Bălăneasa, Sărăţelul, Slănicul şi<br />
Râmnic), în lungul lor apărând o serie de depresiuni subcarpatice mai puţin extinse,<br />
care sunt marcate prin temperaturi mai ridicate, izoterma de 8ºC înaintând în<br />
36
amonte. În cadrul zonei montane propriu-zise, pe culoarele principalelor văi<br />
(Buzău, Bâsca Mare şi Bâsca Mică, Zăbala etc.), se î<strong>nr</strong>egistrează temperaturi mai<br />
ridicate (4-6ºC) decât ar fi normal pentru interiorul unei zone montane. Astfel, tot<br />
culoarul Buzăului, care face legătura între depresiunea intracarpatică Întorsura<br />
Buzăului şi depresiunile din avale (Pătârlagele), este delimitat de izoterma de 6º C.<br />
Interesant este faptul că în timp ce izoterma de 6º C se desfăşoară pe pantele sudice<br />
cam la 920 m, în Depresiunea Întorsura Buzăului valori apropiate se întâlnesc chiar<br />
pe câmpul depresionar extins cu 200 m mai jos. Acest fapt este o consecinţă<br />
firească a inversiunilor de temperatură care se instalează aici, unde lipsesc sau sunt<br />
reduse posibilităţile de scurgere a aerului rece, care staţionează timp îndelungat nu<br />
numai iarna, dar chiar şi în nopţile de vară. La staţia meteorologică Predeal, situată<br />
la obârşia Prahovei, temperatura medie anuală este de 4,8º C.<br />
Cea mai rece lună a anului este ianuarie, lună în care, în culoarele montane<br />
superioare, aerul rece coboară pe pante spre fundul văilor sau al depresiunilor, de<br />
multe ori fără posibilităţi de scurgere, determinând inversiuni de temperatură<br />
stabile, de durată (Bogdan, Niculescu, 1999). Astfel, la Întorsura Buzăului, la circa<br />
700 m altitudine, în luna ianuarie se î<strong>nr</strong>egistrează -6ºC, temperatură caracteristică<br />
pentru altitudini de 1100 m. Urmărind şi desfăşurarea izotermelor lunii iulie, se<br />
observă aceeaşi înaintare spre interiorul muntelui, pe culoarele de vale. Acest<br />
fenomen este mai vizibil pe culoarele râurilor Buzău, Teleajen şi Prahova, pe<br />
Buzău, izoterma de 14ºC ajungând până aproape de Întorsura Buzăului.<br />
În ceea ce priveşte temperaturile extreme absolute, culoarele de vale se<br />
caracterizează prin minime absolute mai mici la limita cu Subcarpaţii datorită<br />
rolului acestora de baraj orografic (-1,7ºC la Pătârlagele în ianuarie) şi mai mari în<br />
interiorul munţilor datorită inversiunilor de temperatură (-35,2ºC la Întorsura<br />
Buzăului în ianuarie 2005). Gradientul termic vertical pe versanţii inferiori ai<br />
râurilor este maxim 1-2ºC/100 m, iar amplitudinile termice sunt mai mici în<br />
culoarele de vale (55-60ºC).<br />
Inversiunile de temperatură se pun foarte bine în evidenţă pe culoarele de<br />
vale, în condiţiile alternării sectoarelor lărgite, depresionare, cu sectoarele<br />
„gâtuite”, înguste. Valorile minime se î<strong>nr</strong>egistrează dimineaţa şi mai ales în timpul<br />
iernii. Numărul zilelor cu îngheţ şi numărul zilelor de iarnă sunt mai mari în<br />
culoarele de vale datorită inversiunilor de temperatură, iar numărul zilelor de vară<br />
este mai mare decât pe culmile montane.<br />
c. Legătura culoare de vale – nebulozitate, umezeală relativă a aerului,<br />
precipitaţii<br />
Nebulozitatea este mai mică pe culoarele largi de vale din interiorul<br />
Carpaţilor, fiind cuprinsă între 5 şi 5,5 zecimi, mai ales spre limita cu Subcarpaţii,<br />
unde se resimt influenţele foehnale, cu valorile cele mai mici spre sfârşitul verii şi<br />
începutul iernii (4,5 zecimi, în comparaţie cu culmile montane, unde ajunge la 5,4<br />
zecimi).<br />
Umezeala relativă a aerului, în depresiuni şi pe culoarele înguste ale văilor<br />
mici are valori mai mici decât pe versanţi şi pe vârfuri, cu izoliniile pătrunzând<br />
adânc în interiorul Carpaţilor (76-78-80%). Doar pe văile mai mari (Buzău şi<br />
37
Prahova) umezeala aerului creşte până la valori de peste 80%, datorită evaporaţiei<br />
apei râurilor (Geografia României, vol. III, 1987).<br />
Precipitaţiile atmosferice, datorită lipsei reţelelor hidrografice cu lăţimi mari<br />
care să crească semnificativ cantitatea de apă evaporată, sunt de obicei mai mici pe<br />
culoarele de vale, fenomen care se observă din analiza izohietelor. Aceste izohiete<br />
pătrund dinspre Subcarpaţi pe văile râurilor din interiorul Carpaţilor, cu valori<br />
destul de mici (700-800-900 mm). Pe rama sud-estică, aceste valori relativ mici<br />
sunt explicate de prezenţa foehnului.<br />
d. Legătura culoare de vale – vânturi<br />
Direcţia şi viteza vântului sunt modificate şi ele de prezenţa culoarelor de<br />
vale, pe care sunt canalizate. Astfel, pe văile orientate pe direcţia NV-SE, de<br />
exemplu, vântul dominant este cel de nord-vest în aproape 30% din cazuri. În<br />
semestrul cald, culoarele de vale favorizează producerea vânturilor de vale<br />
(brizelor), cu periodicitate diurnă, care, alături de vânturile dominante se înscriu în<br />
peisaj sub forma arborilor drapel, vizibili destul de frecvent în lungul principalelor<br />
văi. Direcţia lor este influenţată de direcţia liniilor de relief şi a văilor, iar<br />
intensitatea de diferenţele de temperatură şi de presiune dintre culoarele de vale şi<br />
regiunile limitrofe (Subcarpaţi sau depresiuni intramontane). În general, brizele de<br />
vale au viteze reduse (0-5 m/s), dar frecvenţa lor, îndeosebi în sezonul cald nu este<br />
deloc neglijabilă, impunându-se ca un fenomen obişnuit al circulaţiei locale a<br />
aerului.<br />
Tot deplasarea aerului rece pe fundul văilor produce şi efecte de natură<br />
termică, determinând inversiunile de temperatură, atât de frecvente mai ales în<br />
sezonul rece al anului.<br />
Pe lângă aceste elemente climatice, prezenţa culoarelor de vale favorizează<br />
şi apariţia şi frecvenţa fenomenelor de îngheţ, brumă, chiciură, polei, ceaţă, datorită<br />
staţionării îndelungate a maselor de aer rece şi a prezenţei suprafeţelor acvatice.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Bogdan, Octavia, Teodoreanu, Elena, Mihai, Elena (1974), Clima Carpaţilor şi<br />
Subcarpaţilor de Curbură dintre Teleajen şi Slănicul Buzăului, Institutul de<br />
Geografie al Academiei R.S.R., Bucureşti.<br />
Bogdan, Octavia, Niculescu, Elena (1999), Riscurile climatice din România, Academia<br />
Română, Institutul de Geografie, Tipărită de Compania SEGA – Internaţional.<br />
Cazacu, G., Sabău, Al. (1971), Caracterizarea regimului temperaturii aerului,<br />
precipitaţiilor atmosferice şi vântului în zona Vrancea, Culegere de lucrări meteo pe<br />
anul 1971, 1974, Bucureşti.<br />
Velcea, Valeria, Savu, Al. (1982), Geografia Carpaţilor şi Subcarpaţilor româneşti,<br />
Editura Didactică şi Pedagogică, Bucureşti.<br />
* * * (1987), Geografia României, vol. III, Carpaţii Româneşti şi Depresiunea<br />
Transilvaniei, Editura Academiei R.S.R., Bucureşti.<br />
38
ISTORICUL PROGNOZELOR METEOROLOGICE ŞI METODE<br />
DE CREŞTERE A PERFORMANŢELOR ACESTORA<br />
Ştefan IORDACHE ∗<br />
Concepte-cheie: prognoze meteorologice, tehnologii electronice,<br />
performanţă.<br />
Key words: meteorological forecast, electronical technologies, performance.<br />
The history of meteorological forecasts and methods of their<br />
performances improvement. The article describes aspects of<br />
important moments in the atmospheric status research through<br />
methods and means used in weather forecast. There are also treated<br />
the ideas and theories which on the basis of some technical means<br />
improve the quality of these forecasts. The essential and diversified<br />
forecast models, as well as the improved capacity of technology, are<br />
analyzed in detail.<br />
INTRODUCERE<br />
Un joc de cuvinte, care ar reda, la fel de bine, conţinutul textului ce s-ar<br />
putea regăsi sub acest titlu, ar putea să fie acesta: ,,Aspecte privind creşterea în<br />
timp a calităţii prevederilor de vreme”, deoarece, continuând în aceeaşi notă,<br />
previziunea – inclusiv cea de vreme – a constituit un culoar de controverse<br />
permanent, interesant, ba chiar considerat abordabil de către novici. Prevederea,<br />
anticiparea stărilor ulterioare ale vremii continuă să rămână şi astăzi un subiect<br />
incitant şi controversat, care numai de adepţi, pseudospecialişti, combativi şi critici<br />
(atât ca plural pentru critic, cât şi pentru critică) nu duce lipsă. Pe un tărâm pe care<br />
chiar căutătorii începuturilor erau supuşi unor judecăţi de genul: ,,novice”, ,,profet”<br />
sau „profesor”, meteorologii au încercat să reducă din dimensiunile necunoscutului<br />
aproape necuantificabil, la început şi destul de greu predictibil, mai apoi. Toate<br />
plusurile se datorează, în principal, unor realităţi obiective, aşa cum este cazul<br />
creşterii randamentului şi performanţelor utilităţilor de calcul.<br />
Este anecdotică situaţia pe care a creat-o celebrul scriitor G.B. Shaw care l-a<br />
întrebat pe un meteorolog renumit care este rata de succes (în accepţiunea actuală)<br />
a previziunilor elaborate în cadrul institutului la care acesta activa. Primind un<br />
răspuns care l-a cam surprins (în acea perioadă, acesta nu depăşea scorul actual de<br />
60, ceea ce înseamnă o prevedere care friza mai mult inutilizarea; acrimonioşii ar<br />
putea adăuga că ,,şi în acea perioadă”....), a continuat cu toată ironia nonşalantă de<br />
care putea da dovadă: ,,Atunci de ce nu le daţi invers”<br />
∗ <strong>Universitatea</strong> din Bucureşti, Facultatea de Geografie.<br />
39
40<br />
IDEI, TEORII ŞI METODE UTILIZATE PENTRU VALORIFICAREA<br />
DATELOR METEOROLOGICE ÎN MODELELE DE PROGNOZĂ<br />
În paralel cu îmbunătăţirile care au fost introduse în modelele de prevedere,<br />
o activitate foarte importantă a fost, în egală măsură, efectuată atât pe plan teoretic,<br />
cât şi pe plan practic, pentru determinarea cu precizie a stării date a atmosferei,<br />
inclusiv ţinând cont de diversele observaţii meteorologice disponibile. Această<br />
operaţie se numeşte analiza obiectivă şi a fost impusă de Daley în 1980. Ea permite<br />
şi este destinată să definească starea atmosferei pentru un moment instantaneu<br />
precizat şi asimilarea de date realizată în mod repetat pentru cunoaşterea stărilor<br />
succesive pe o perioadă determinată. Analiza obiectivă a fost realizată mai întâi cu<br />
ajutorul metodelor de interpolare geometrică propuse de Gilchrist şi Cressman, în<br />
1954, apoi cu metode de corecţii succesive de schiţă, furnizate de un model de<br />
prevedere imaginat de Berghtorsson şi Döos, încă din 1955. Luarea în calcul a<br />
proprietăţilor statistice ale câmpurilor de variabile meteorologice fundamentează<br />
metoda interpolării optimale, care a fost o etapă ce a permis luarea în considerare a<br />
caracteristicilor proprii ale diverselor observaţii disponibile şi obţinerea de avantaje<br />
din legăturile existente între câmpurile meteorologice analizate, metodă realizată de<br />
Gandin, din 1963 şi îmbunătăţită de Lorene, în 1981. La mijlocul anilor ’80 a fost<br />
propusă o formulare variaţională (cercetarea minimului unei funcţii) cu ajutorul<br />
căreia soluţiile problemelor meteorologice căpătau rezultate favorabile. O soluţie la<br />
fel de bună putea fi obţinută prin intermediul metodelor de control optimal<br />
avansate de Talagrand şi Courtier începând din 1987. Se vorbea încă de atunci de<br />
asimilarea variaţională a datelor de observaţie.<br />
Această accepţiune permite valorificarea informaţiilor furnizate de o mare<br />
varietate de sisteme de observaţie, în particular a datelor de teledetecţie ale<br />
sistemelor satelitare ce sunt legate de variabilele modelului numeric prin relaţii<br />
non-lineare.<br />
În plus, minimizarea poate fi cu uşurinţă înţeleasă în cazul datelor repartizate<br />
în timp şi spaţiu: în acest caz este vorba despre asimilarea variaţională<br />
cvadrimensională, în abreviere 4D-VAR, metodă propusă de Rabier, începând cu<br />
anul 2000. În acest caz, restrângerea coerenţei interne a câmpurilor meteorologice<br />
este asigurată de modelul însuşi şi nu este necesar să se recurgă la procedura de<br />
iniţializare.<br />
Dezvoltarea acestor metode a condus la dotarea cu noi mijloace derivate ale<br />
modelelor de prevedere: modelul linear tangent şi modelul adiacent (auxiliar). În<br />
cazul 4D-VAR, punerea sa în aplicare practică cere totuşi un potenţial de calcul<br />
foarte mare. Într-adevăr, minimizarea se poate obţine prin iteraţii succesive, fiecare<br />
cuprinzând o integrare a modelului pe perioada de acumulare, urmată de o<br />
integrare regresivă a modelului adiacent.<br />
Impactul stării iniţiale asupra calităţii previziunii realizate cu ajutorul<br />
modelelor şi investiţiile importante pentru punerea în lucru a sistemelor de<br />
teledetecţie justifică amploarea resurselor care trebuie să fie consacrate asimilării
Eroarea cuadratică mijlocie<br />
de date meteorologice. Dacă timpul fizic destinat pentru determinarea stării iniţiale<br />
a atmosferei era relativ insuficient, comparativ cu timpul necesar pentru integrarea<br />
modelului, de acum înainte situaţia are tendinţa fermă de a se inversa.<br />
MIJLOACELE DE CALCUL, PREMISE ALE ÎMBUNĂTĂŢIRII<br />
CALITĂŢII PROGNOZELOR METEOROLOGICE<br />
Nu se poate vorbi de prevederea numerică a vremii fără a evoca şi invoca<br />
mijloacele de calcul care au fost puse şi la dispoziţia meteorologilor. Visul lui<br />
Richardson a devenit realitate graţie electronicii şi este pus în valoare, în anul<br />
1948, de von Neumann, considerat unul dintre întemeietorii calculului automatic,<br />
demersul său ştiinţific remarcabil fiind asociat cu prima experienţă în domeniu.<br />
Marile instituţii meteorologice, indiferent de statutul pe care îl au, sunt, în<br />
permanenţă, interesate de aparatura din ce în ce mai performantă existentă pe piaţă,<br />
aceasta sugerând interesul vital pentru meteorologi de a fi capabili să elaboreze<br />
cele mai bune şi fidele rezultate de prognoză obţinute în cât mai scurt timp posibil.<br />
Estimarea creşterii constante a calităţii prognozelor, adică diminuarea erorii<br />
previziunilor meteorologice realizate în SUA în cursul ultimilor 50 de ani cu<br />
ajutorul modelelor numerice este sugerată în fig. 1.<br />
Rata (scorul) de succes<br />
70<br />
60<br />
50<br />
40<br />
30<br />
20<br />
10<br />
Prevedere inutilizabilă<br />
Prevedere foarte bună<br />
0<br />
1950 1960 1970 1980 1990 2000<br />
Fig. 1. Diminuarea erorilor prevederilor meteorologice din SUA, 1980-2000<br />
The decrease of errors in meteorological forecasts in USA, 1980-2000<br />
(după Coiffier, 2000)<br />
90<br />
80<br />
70<br />
60<br />
50<br />
40<br />
30<br />
20<br />
10<br />
Prevederea pe 24 de ore<br />
Prevederea pe 48 de ore<br />
Prevederea pe 72 de ore<br />
0<br />
1979 1981 1983 1985 1987 1989 1991 1993 1995 1997 1999<br />
Fig. 2. Rata (scorul) de succes a prevederilor meteorologice din Franţa, 1979-2000<br />
Success rate/score of meteorological forecasts in France, 1979-2000<br />
(după Coiffier, 2000)<br />
41
Ea prezintă ceea ce se numeşte scorul de succes (am putea-o numi şi rată de<br />
succes), propus mai întâi de Teweless şi Wobus încă din 1954 şi care reprezintă<br />
valoarea erorii cuadratice mijlocii obţinută pentru gradientul de geopotenţial.<br />
În plan practic, explicitând, valorii de 20 îi corespunde o foarte bună<br />
previziune, în timp ce valorii 70 îi corespunde o previziune practic inutilizabilă.<br />
Această îmbunătăţire generală a calităţii apare, de asemenea, pe curbele evoluţiei<br />
erorilor de prevedere ale modelelor numerice franceze în decursul ultimilor 20 de<br />
ani (fig. 2.).<br />
O alternativă pentru a accede la alt gen de informaţii pentru vremea viitoare<br />
este furnizată de metoda Monte Carlo, propusă de Leith din 1974, care constă în<br />
efectuarea unui număr de previziuni echiprobabile (mai multe variante de prognoză<br />
pentru aceleaşi coordonate atmosferice considerate). În cadrul acesteia se<br />
calculează valoarea medie a soluţiilor găsite ca punct de plecare în stabilirea<br />
prognozei. Acest gând a fost aplicat efectuând mai multe integrări ale aceluiaşi<br />
model pornind de la stări iniţiale obţinute prin suprapunerea stării iniţiale de<br />
referinţă peste micile modificări impuse de factorii aleatori şi de erorile de analiză.<br />
O experienţă originală a prevederii de timp de tip Monte Carlo a fost<br />
realizată considerând ansamblul rezultatelor furnizate de diversele sisteme<br />
operaţionale de previziune numerică a cinci centre meteorologice, media acestora<br />
determinând o creştere notabilă în ceea ce priveşte previzionalitatea (să o numim<br />
de grup) în detrimentul celei individuale (nu ca persoană, ci ca sursă emitentă:<br />
institut, centru, birou, serviciu de prognoză etc).<br />
O dificultate majoră a prevederii de ansamblu o constituie realizarea unei<br />
alegeri judicioase a situaţiilor iniţiale, în aşa fel încât să se obţină un număr maxim<br />
de soluţii relativ îndepărtate unele de altele cu un minim de stări iniţiale. Folosirea<br />
modelului adiacent permite calcularea modificării stării iniţiale care subzistă cel<br />
mult creşterii pe o perioadă dată a numărului elementelor atmosferice considerate,<br />
în sensul unor norme convenabil alese (Buizza ş.a., 1990). Metoda este folosită de<br />
Centrul European pentru previziuni pe termen mediu din Reading (Marea Britanie)<br />
pentru efectuarea a 50 de previziuni, conducând la clase de prevedere pentru care<br />
este posibil să se calculeze media şi varianţa diverselor mărimi meteorologice.<br />
Puţin diferită este tehnica abordată de NCEP (National Center for Environmental<br />
Prediction) în SUA, în sensul că modificările iniţiale sunt obţinute prin infiltrarea<br />
în model a modificărilor care au cel mai ridicat procent de creştere, aceasta<br />
impunând şi denumirea acesteia: metoda creşterii sau breeding.<br />
Posibilitatea de a face funcţionale modelele numerice ale atmosferei pe<br />
perioade lungi de timp permite considerarea şi folosirea lor pentru realizarea de<br />
prognoze şi pentru fenomenele meteorologice, pe termen de la o lună până la un<br />
sezon. În acest tip de prevedere nu este vorba, în principal, de anticiparea unuia sau<br />
altuia dintre fenomenele meteorologice, ci, mai ales, de prevederea acestora în<br />
raport cu o scară de timp mai largă, ceea ce depăşeşte perioada unei prognoze de<br />
durată medie, făcând practic trecerea de la scara sinoptică la cea climatologică.<br />
Pentru a realiza prognoza la această scară atmosferică nu se poate considera doar<br />
câte un factor izolat de influenţă în evoluţia condiţiilor atmosferice, ci mai trebuie<br />
stabilite şi implicaţiile diferitelor tipuri de suprafeţe active (cum este cazul celei<br />
42
oceanice), ca fiind de o importanţă ce are cel puţin acelaşi rang ca al ponderii.<br />
Devine astfel necesară prevederea evoluţiei temperaturii la suprafaţa mării, care<br />
poate fi stabilită fie cu ajutorul metodelor statistice, fie prin intermediul unui model<br />
numeric care simulează circulaţia oceanică, îmbinat cu un model ce oferă imaginea<br />
desfăşurării, pe aceeaşi cale numerică, a proceselor atmosferice.<br />
Printre primele instituţii care au profitat de tehnologiile induse de<br />
ordinatoare se remarcă cele americane. Cele dintâi ordinatoare ştiinţifice<br />
comercializate de compania Internaţional Business Machines (I.B.M.), numite IBM<br />
701, erau capabile să efectueze până la 3x10 3 operaţii pe secundă şi au fost instalate<br />
în 1955 de Biroul de Vreme (Weather Office) pentru necesităţile prevederii. Prin<br />
intermediul IBM 701 şi IBM 704, bazându-se şi pe IBM 7094 şi utilizând<br />
tehnologia semiconductorilor şi o capacitate de memorizare adecvată, capacitatea<br />
de calcul a acestora a sporit, ceea ce le permitea efectuarea a 10 5 operaţii pe<br />
secundă.<br />
Fig. 3. Evoluţia capacităţii de calcul (operaţii pe secundă) a echipamentelor electronice<br />
(1945-2000)<br />
The evolution of performances (operations per second) of technical equipments<br />
(1945-2000)<br />
(după Coiffier, 2000)<br />
Începând de la mijlocul anilor ’60, maşinile de calcul care au fost propuse de<br />
compania Control Data Corporation (CDC) au permis atingerea unei viteze de<br />
2,5x10 4 operaţii pe secundă; ea a fost suplimentată de o maşină CDC 7600,<br />
mergând până la 7x10 6 operaţii pe secundă. După ce, în 1976, Seymour Cray îşi<br />
înfiinţează prima companie Cray Research Inc., apare primul exemplar al<br />
superordinatorului Cray1. Această maşină monoprocesoare era capabilă să<br />
efectueze calcule până la ordinul 7x10 9 operaţii pe secundă. În timp, acestea au<br />
evoluat, fiind completate cu Cray XMP, Cray2, Cray YMP, până la nivelul<br />
menţionat. Ele au fost continuate de companiile NEC şi Fujitsu, ultimul model VPP<br />
43
5000, fiind instalat de compania japoneză la Meteo-France, în 1990. Evoluţia<br />
tuturor acestor capacităţi de calcul şi a performanţelor lor este redată în fig. 3 (pe<br />
verticală este redat numărul de operaţii pe secundă, iar pe orizontală anul în care<br />
s-a realizat „performanţa”).<br />
Saltul a fost unul dintre cele mai spectaculoase, ajungând până la 10 10<br />
operaţii pe secundă. Viitorul ar putea, în aceste condiţii, să asigure nu numai<br />
exactitatea prevederilor de timp, ci chiar aproape perfecţiunea acestora.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Atger, F. (2000), La prévision du temps à moyenne échéance en France, „La Météorologie”<br />
8 série, 30, p. 61-86.<br />
Bâzâc, Gh. (1985), Din istoria meteorologiei, Editura Academiei, Bucureşti.<br />
Bushby, F. H. (1987), A history of numerical weather prediction. Short and medium-range<br />
numerical weather prediction. Collection of papers presented at the WMO/IUGG<br />
symposium.<br />
Coiffier, J. (2000), Un demi-siècle de prévision du temp, „La Météorologie” 8 série, 30,<br />
p. 8-22.<br />
Hollingsworth, A. (1980), An experiment in Monte-Carlo forecasting procedure. ECMWF<br />
workshop on stochastic dynamic forecasting, ECMWF, Grande-Bretagne, p. 65-97.<br />
Pône, R. (1993), Les débuts de l’informatique à la division «Prévision» de la Météorologie<br />
nationale, „La Météorologie” 8 série, 3, p. 36-43.<br />
Rousseau, D. P., Chapelet (1985), A test of the Monte-Carlo method using the WMO/CAS<br />
intercomparison Project Data. Report of the second session of the CAS working<br />
group on short-and-medium-range weather prediction research, Belgrade, 26-30<br />
August 1985. PSMP Report Series 18, WMO/TD, 91, p. 53-58.<br />
Shuman, F. G. (1989), History of numerical weather prediction at the National<br />
Meteorological Center. Mon. Wea. Rev., 4, p. 286-296.<br />
44
FACTORII CARE DETERMINĂ INTENSITATEA MARE A<br />
FENOMENULUI DE SECARE PE RÂURILE MICI<br />
DIN PODIŞUL CENTRAL MOLDOVENESC<br />
Pompiliu MIŢĂ ∗ , Simona MĂTREAŢĂ ∗<br />
Concepte-cheie: debit de prag, frecvenţa şi durata fenomenului de<br />
secare.<br />
Key words: threshold discharge, frequency and duration of the<br />
drought phenomenon.<br />
The factors that determine the big intensity of the drought phenomenon<br />
on small rivers from Moldovenesc Central Plateau. In the first part of<br />
the paper there are presented the factors that determine the big intensity<br />
of the drought phenomenon on the small rivers from the NE of Romania.<br />
The main factor is the excessive continental temperate climate of the area,<br />
which is characterized by annual quantities of precipitation of only 600-<br />
620 mm. But it is important the torrential character of the precipitation.<br />
The second factor that contributes to the occurrence of drought<br />
phenomenon is the lithology of the area. In the case of most rivers, the<br />
valley thalweg does not intersect the phreatic water and thus, it is not<br />
assured a permanent flow.<br />
In the second part of the paper there are presented the characteristics<br />
of the drought phenomenon resulted from the statistical analysis of the<br />
phenomenon, effectuated during 30 years. These are: the frequency (%),<br />
the multi-annual mean number of days with drought phenomenon, Ns<br />
(days), the value of the number with drought phenomenon with 1%<br />
occurrence probability, Ns max1% (days).<br />
CONDIŢIILE CARE DETERMINĂ INTENSITATEA MARE A<br />
FENOMENULUI DE SECARE<br />
Fenomenul secării este foarte frecvent în NE României, cu deosebire în<br />
cazul bazinelor hidrografice mici cu suprafaţa de până la 20-30 km 2 .<br />
Principalul factor îl reprezintă climatul temperat continental excesiv al zonei.<br />
Acesta se caracterizează prin cantităţi anuale de precipitaţii de numai 600-620 mm.<br />
Important este însă caracterul precipitaţiilor, puternic torenţial. În intervale de<br />
numai câteva zile, uneori de numai câteva ore, cad cantităţi de precipitaţii de peste<br />
80-90 mm. Urmează apoi lungi perioade de secetă, uneori de peste 30-40 zile care<br />
determină apariţia fenomenului de secare care persistă intervale mari de timp.<br />
∗ Institutul Naţional de Hidrologie şi Gospodărire a Apelor.<br />
45
În fig. 1 se prezintă variaţia precipitaţiilor şi a debitului mediu zilnic<br />
î<strong>nr</strong>egistrate în anul 2002, an foarte apropiat de anul mediu multianual atât din<br />
punctul de vedere al cantităţii de precipitaţii, cât şi al distribuţiei acestora.<br />
Fig. 1. Variaţia debitelor medii zilnice şi a precipitaţiilor (cantităţi în 24 ore) î<strong>nr</strong>egistrate în<br />
anul 2002 la s.h. Ciurea<br />
The flow water variation (the daily mean discharges) and the precipitation variation<br />
(quantities during 24 hours) registered in 2002 at Ciurea h.s.<br />
Pentru a cunoaşte condiţiile naturale care condiţionează scurgerea în<br />
bazinele mici din această zonă se dau în tabelul 1 principalele elemente referitoare<br />
la morfometrie, vegetaţie, sol pentru bazinele reprezentative Tinoasa – Ciurea şi<br />
Tutova, bazine care au furnizat datele pentru studiul acestei probleme.<br />
Cursul de<br />
apă<br />
S.H.<br />
Rusu/<br />
Rusu<br />
Bolovani/<br />
Bolovani<br />
Humăria/<br />
Humăria<br />
46<br />
Tinoasa/<br />
Ciurea<br />
Tutova/<br />
Plopana<br />
Lipova/<br />
Lipova<br />
Tabelul 1. Elemente caracteristice fizico-geografice<br />
Phisico-geographic features<br />
Suprafaţa<br />
bazinală<br />
F(km 2 )<br />
Altitudinea<br />
bazinală<br />
H med (m)<br />
Panta<br />
bazinală<br />
I b (%)<br />
Coef.<br />
împăd.<br />
C p (%)<br />
1.54 280 15.2 47.0<br />
0.50 250 15.3 0.0<br />
Tip de vegetaţie Soluri dominante<br />
Păd.foioase<br />
Păşuni<br />
Fâneţe<br />
Păşuni<br />
Fâneţe<br />
1.60 270 17.0 95.4 Păd.foioase<br />
4.17 272 15.9 63.0<br />
20.4 314 13.3 18.1<br />
30.0 317 14.3 15.7<br />
Păd.foioase<br />
Păşuni<br />
Fâneţe<br />
Păd.foioase<br />
Cult.agricole<br />
Livezi<br />
Păd.foioase<br />
Cult.agricole<br />
Livezi<br />
brun<br />
brun roscat de<br />
pădure<br />
pseudorendzine<br />
brun<br />
pseudorendzine<br />
brun roscat de<br />
pădure<br />
brun<br />
brun roscat de<br />
pădure<br />
pseudorendzine<br />
brun de pădure<br />
podzolit<br />
aluviale<br />
brun de pădure<br />
podzolit<br />
aluviale
Un alt factor important cu rol în amplificarea intensităţii fenomenului de<br />
secare îl constituie structura geologică, talvegul albiilor minore ale cursurilor de<br />
apă din cadrul bazinului reprezentativ (B.R.) Tinoasa – Ciurea, neintersectând<br />
pânza freatică. Nu există deci alimentare subterană, scurgerea de suprafaţă<br />
producându-se numai datorită precipitaţiilor căzute pe suprafaţa bazinelor.<br />
În astfel de condiţii, frecvenţa producerii fenomenului de secare este de 40-50% în<br />
cazul bazinelor cu suprafaţa de 15-20 km 2 şi de peste 90% în cazul bazinelor cu<br />
suprafeţe mai mici de 5 km 2 .<br />
În cazul bazinului reprezentativ Tinoasa – Ciurea scurgerea pe tot parcursul<br />
anului a existat numai în anul 1980 (perioada de observaţii: 1969-2003).<br />
În fig. 2 se prezintă relaţia dintre frecvenţa producerii fenomenului de secare<br />
f(%) şi suprafaţa bazinală (F), pentru Podişul Central Moldovenesc.<br />
Fig. 2. Relaţia f(%)= f(F) pentru<br />
Podişul Central Moldovenesc<br />
Relation f(%)=f(F) for the<br />
Moldovenesc Central Plateau<br />
Valori maxime î<strong>nr</strong>egistrate<br />
În ceea ce priveşte durata maximă anuală cu fenomen de secare, Ns max (zile),<br />
aceasta s-a î<strong>nr</strong>egistrat în cazul bazinelor mici din această zonă, în anul 1987 fiind<br />
de 292 de zile la staţia hidrometrică de închidere a B.R. Tinoasa – Ciurea (F=4.71 km 2 ) şi<br />
de 326 zile în cazul s.h. Humăria (F=1.65 km 2 ) împădurit 95.4%, din cadrul<br />
aceluiaşi bazin. Precipitaţiile căzute în anul 1987 au fost de 470 mm.<br />
În acelaşi an au fost luni întregi (I, VI, IX, X) în care nu s-a produs deloc<br />
scurgere, deşi au căzut anumite cantităţi de precipitaţii (fig. 3). Acestea au căzut<br />
însă mai mult în perioada de vară după anumite intervale de secetă şi s-au infiltrat<br />
în totalitate în sol.<br />
Nu acelaşi lucru s-a întâmplat în anul 1986, când în B.R. Tinoasa – Ciurea<br />
au căzut mai puţine precipitaţii – numai 381 mm. Totuşi valoarea Ns max a fost mai<br />
mică: numai 255 zile. Aceasta s-a datorat faptului că precipitaţiile au căzut mai<br />
mult în perioada de primăvară când umiditatea a fost mai mare şi a favorizat<br />
scurgerea.<br />
Reiese deci că durata mai mare a fenomenului de secare nu depinde numai<br />
de cantitatea de precipitaţii, dar şi de intervalul de timp în care acestea cad. Un rol<br />
important asupra mărimii duratei fenomenului de secare îl are astfel şi distribuţia în<br />
timp a precipitaţiilor.<br />
47
CARACTERISTICI ALE FENOMENULUI DE SECARE DETERMINATE<br />
STATISTIC<br />
Durata medie multianuală a fenomenului de secare, Ns(zile), are de<br />
asemenea valori foarte ridicate. Astfel la staţia de închidere a B.R. Tinoasa –<br />
Ciurea, s.h. Ciurea valoarea Ns este de 131 zile.<br />
Nsmax(zile)<br />
35<br />
30<br />
25<br />
20<br />
15<br />
10<br />
5<br />
0<br />
I II III IV V VI VII VIII IX X XI XII<br />
Ns(zile)<br />
160<br />
120<br />
80<br />
40<br />
0<br />
0 10 20 30 40<br />
F(km 2 )<br />
Fig. 3. Distribuţia lunară a Ns max în 1987<br />
la s.h. Ciurea<br />
Monthly distribution of Ns in 1987<br />
at Ciurea h.s<br />
Fig. 4. Relaţia Ns=f(F) pentru<br />
Podişul Central Moldovenesc<br />
Relation Ns=f(F) for the<br />
Moldovenesc Central Plateau<br />
În fig. 4 se prezintă relaţia Ns (zile) şi suprafaţa bazinală (F), din care se<br />
constată durate medii multianuale ale fenomenului de secare Ns de peste 120 zile,<br />
în cazul suprafeţelor mai mici de 4-5 km 2 .<br />
48<br />
Fig. 5. Curbele de probabilitate ale duratei maxime anuale a fenomenului de secare a) cu<br />
prezenţă continuă, b) perioadă cu întreruperi – s.h. Ciurea<br />
The probability curves of the annual maximum duration of the dryness phenomenon<br />
a) continuous presence, b) period with discontinuities – Ciurea h.s.
În ceea ce priveşte durata maximă anuală a fenomenului de secare, aceasta<br />
s-a analizat statistic în două situaţii: luând în considerare intervalele maxime anuale<br />
cu prezenţă continuă a fenomenului secării, dar şi intervalele maxime anuale cu<br />
întreruperi ale fenomenului de secare.<br />
Din fig. 5 se observă că la probabilitatea de 1% durata maxima cu prezenţă<br />
continuă a fenomenului de secare la s.h. Ciurea este de 160 zile (fig. 5a) şi ajunge<br />
la 330 zile pentru perioada cu întreruperi (fig. 5b).<br />
În cazul prezenţei lunare a fenomenului secării, analiza statistică s-a efectuat<br />
pentru toate lunile anului. În fig. 6 sunt prezentate curbele de probabilitate în lunile<br />
august şi noiembrie, lunile cu cea mai mare prezenţă a fenomenului de secare. Se<br />
observă că în cazul lunii august de exemplu, probabilitatea ca pe întreaga perioadă<br />
a lunii să se î<strong>nr</strong>egistreze fenomenul de secare este o dată la trei ani, respectiv o dată<br />
la 10 ani pentru luna noiembrie.<br />
Fig. 6. Curbele de probabilitate ale duratei maxime a fenomenului de secare pentru lunile<br />
cu cea mai mare prezenţă a fenomenului de secare<br />
The probability curves of the maximum duration of the dryness phenomenon<br />
for the months when the dryness phenomenon is mostly present<br />
Relaţia de sinteză pentru durata maximă a fenomenului de secare<br />
Ns max1% =f(F) valabilă pentru Podişul Central Moldovenesc arată că la o<br />
probabilitate de 1% aceasta poate depăşi 330 zile în cazul bazinelor cu suprafaţă<br />
mai mică de 5 km 2 şi mai mult de 330 zile în cazul bazinelor cu grad mare de<br />
împădurire (fig. 7).<br />
Din analiza fenomenului secării în bazine cu grade diferite de împădurire a rezultat<br />
că, în condiţiile unor cantităţi anuale mici de precipitaţii, durata fenomenului de secare<br />
este mai mare în bazinele împădurite decât în cele despădurite.<br />
49
Explicaţia constă în faptul că în zonele împădurite se produce o reţinere<br />
suplimentară de apă în coronamentul arborilor dar mai ales în solul afânat cu mare<br />
drenaj specific pădurii. În condiţiile unor păduri de peste 100 ani de exemplu, când<br />
precipitaţiile cad după un interval de timp prelungit de secetă în zonele împădurite<br />
pot fi reţinute cantităţi de precipitaţii ce pot depăşi chiar 20-25 mm. Aceasta este şi<br />
explicaţia duratelor mai mari ale fenomenului de secare în zonele împădurite.<br />
Fig. 7. Relaţia Ns max =f(F) pentru Podişul Central Moldovenesc<br />
Relation Ns max =f(F) for the Moldovenesc Central Plateau<br />
CONCLUZII<br />
În lucrare se subliniază factorii care amplifică fenomenul de secare în cazul<br />
bazinelor hidrografice mici: geologia (neintersectarea pânzei freatice), zonele<br />
împădurite, în condiţiile reţinerii unor cantităţi mai mari de precipitaţii decât în<br />
cazul terenului liber.<br />
Rezultatele sunt necesare practicii, obţinându-se şi alte caracteristici ale<br />
fenomenului de secare în afară de probabilitatea de producere (care se comunică în<br />
mod curent), şi anume:<br />
– numărul mediu multianual de zile cu fenomen de secare;<br />
– numărul maxim anual de zile cu fenomen de secare î<strong>nr</strong>egistrat;<br />
– numărul maxim de zile cu fenomen de secare cu probabilitatea de producere<br />
1%.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Miţă, P. (1996), Representative basins in Romania, Printing House of the NIMH Buchareat,<br />
România.<br />
Miţă, P., Haraga, St. (1996), Qualitative and quantitative estimates upon the draining<br />
phenomenon on the watercourses in the Central Moldovian Plateau. Studies and<br />
Research, „Hydrology”, 62, INMH Buchareat, România.<br />
50
CONSIDERAŢII ASUPRA MANIFESTĂRII GLACIAŢIUNII<br />
CUATERNARE ÎN MASIVUL BUCEGI<br />
Dan EREMIA ∗ , Cătălin FLORESCU **<br />
Concepte-cheie: Masivul Bucegi, faze glaciare, morfologie glaciară.<br />
Key words: Bucegi Massif, glacial phases, glacial morphology.<br />
Considerations above the manifestation of the quaternary glaciation<br />
in the Bucegi Mountains. The Bucegi Mountains come up as an<br />
individual among the other Carpathian Mountains affected by the<br />
quaternary glaciations. Shaped in cretaceous terrain (aptian-albian<br />
conglomerates and gritstones), the glacial relief is strongly visible<br />
regarding the erosion forms (glacial cirques and valleys), but poor<br />
regarding the accumulation forms (moraines). Initially, the glacial<br />
relief was presumed to be developed in two major glacial periods<br />
(Valeria Michalevich-Velcea, 1961), but a closer look at the proves<br />
supporting that idea, as well as at the other morphological features of<br />
the glacial relief in the massif, brings up the idea of a single glacial<br />
period, with some important fluctuations.<br />
SCURT ISTORIC AL CERCETĂRII<br />
Cele mai vechi relatări despre relieful glaciar din Carpaţii Româneşti sunt<br />
consemnate în lucrările geologice de la sfârşitul secolului al XIX-lea, ca dovezi fiind<br />
aduse prezenţa striaţiilor, blocurilor eratice şi a morenelor. Dintre primii cercetători,<br />
care s-au ocupat cu astfel de studii, s-au evidenţiat P. Lehmann (1881-1905), B. Inkey<br />
(1892), G. M. Murgoci (1898), F. Schafarzik (1899), V. Popovici-Haţeg (1899).<br />
În continuare, au început a fi elaborate studii de amploare şi cu o mai mare<br />
importanţă ştiinţifică, primele dintre acestea fiind cele făcute de Emm. De<br />
Martonne (1899-1907) în Carpaţii Meridionali. Acesta aplică metoda morfologică,<br />
considerând circurile şi văile glaciare ca fiind cele mai concludente argumente<br />
pentru gheţarii de odinioară. La baza studiilor au stat ridicările topografice la scări<br />
mari ale unor circuri glaciare (Găuri, Câlcescu din Munţii Parâng), precum şi<br />
cartări detaliate ale formelor glaciare din munţii Retezat, Parâng, Făgăraş. Autorul<br />
evidenţiază morena din valea Soarbele, situată la 1400 altitudine. Analizează<br />
cauzele glaciaţiunilor, precum şi limitele şi fazele acestora, realizând şi o primă<br />
sinteză generală asupra acestui fenomen în Carpaţii Româneşti.<br />
∗ <strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Facultatea de Geografie, Bucureşti.<br />
** Centrul Român pentru Utilizarea Teledetecţiei în Agricultură.<br />
51
Prin folosirea aceleiaşi metode morfologice apar, mai târziu lucrări de<br />
sinteză, dintre care putem cita: L. Sawicki (1911), Th. Krautner (1929), S.<br />
Pawlowski (1936), şi studii locale, pe masive montane, cum sunt: Munţii Bucegi<br />
(Hei<strong>nr</strong>ich Wachner, 1929), Munţii Căliman (Someşan, 1932) şi Munţii Rodna<br />
(Morariu, 1930). Astfel s-a conturat prima etapă de cercetare în domeniul<br />
geomorfologiei glaciare la nivelul ţării noastre.<br />
În anul 1955 începe seria cercetărilor geomorfologice pe unităţi montane<br />
individuale, cu studii mai în amănunt privind relieful glaciar din toate masivele în<br />
care este prezent, şi cartat la scară mare, fie în studii dedicate acestui tip de relief,<br />
fie în cadrul unor studii geomorfologice amănunţite. Cităm, în această etapă de<br />
cercetare, autorii Gh. Niculescu (1957, 1965, 1969, 1971), în grupele montane<br />
Retezat – Godeanu şi Cindrel, E. Nedelcu (1959, 1962) în Munţii Făgăraş, Valeria<br />
Michalevich-Velcea (1961) în Munţii Bucegi, Gr. Posea (1962) în Munţii Ţibleş,<br />
I. Sârcu (1963, 1969), în Munţii Rodnei şi Maramureş, N. Macarovici (1963) în<br />
Munţii Ceahlău, Silvia Iancu (1963, 1970) în Munţii Parâng, Tr. Naum (1970) în<br />
Munţii Călimani şi I. Berindei (1971) în Munţii Bihor. O primă sinteză detaliată<br />
apare în lucrarea Relieful României (Posea şi colab., 1974), unde autorii scot în<br />
evidenţă, prin argumente destul de solide la acea dată, manifestarea în Carpaţi a<br />
două faze glaciare distincte (Riss şi Würm) sau chiar trei în cazul Munţilor Rodnei<br />
(Sârcu, 1963, 1969).<br />
O nouă etapă în cercetarea reliefului glaciar este deschisă de Gr. Posea<br />
(1981) cu articolul „O singură glaciaţiune în Carpaţi”. Autorul aduce argumente<br />
solide şi metode noi de cercetare şi interpretare a reliefului glaciar, care susţin<br />
teoria unei singure faze glaciare în modelarea Carpaţilor.<br />
Ultimul deceniu al secolului trecut se caracterizează prin cercetări<br />
amănunţite ale lui N. Florea (1998), pentru Munţii Făgăraş şi P. Urdea (2000), în<br />
Munţii Retezat.<br />
52<br />
PROBLEMELE RELIEFULUI GLACIAR DIN MASIVUL BUCEGI<br />
Problema fazelor glaciare în timpul cărora s-a manifestat modelarea glaciară<br />
a reliefului din Masivul Bucegi este una destul de puţin elucidată până la momentul<br />
actual, datorită complicaţiilor ce apar din cauza structurii şi litologiei caracteristice<br />
masivului. Dintre toate metodele care s-au folosit în determinarea fazelor glaciare<br />
pentru alte masive muntoase din Carpaţi, puţine pot fi aplicate in Bucegi, fără însă<br />
a avea o foarte bună eficacitate<br />
Un argument de bază pentru stabilirea a două faze glaciare în masivul<br />
Bucegi a fost morfologia glaciară a văilor Mălăieşti şi Ţigăneşti. Valeria<br />
Michalevich-Velcea (1961) presupune că relieful preglaciar al acestei zone era<br />
caracterizat de o singură vale, între Muntele Bucşoiu, în est, şi Muntele Ţigăneşti,<br />
la vest. În prima fază glaciară modelarea gheţarului s-a manifestat pe întreaga vale,<br />
pentru ca în a doua fază , de o intensitate mai mică, să se evidenţieze cele două văi<br />
actuale, despărţite de Custura Padina Crucii. Ca argumente sunt prezentate profilele<br />
transversale care permit racordarea umerilor de la altitudinile de 2200 m pe<br />
Muntele Bucşoiu şi pe Muntele Ţigăneşti, nivelul acestora situându-se cu 100 m
deasupra custurii Padina Crucii. La 2000 m apare un nou nivel de umeri, rezultaţi<br />
din modelarea separată a ambelor văi.<br />
Această ipoteză prezintă unele probleme de interpretare a morfologiei zonei.<br />
Conform hărţii geologice la scara 1:50.000 (foaia Moieciu) custura Padina Crucii<br />
are aceeaşi alcătuire geologică întâlnită în toată zona Mălăieşti – Ţigăneşti:<br />
conglomerate de Bucegi medii până la altitudinea de 2120-2130 m, şi conglomerate<br />
de Bucegi superioare şi conglomerate grezoase peste această altitudine (Patrulius,<br />
1969). Ori, este de presupus o rezistenţă mai mare la eroziune din partea custurii,<br />
pentru a rămâne suspendată cu aproximativ 150 m deasupra văii Ţigăneşti şi cu<br />
până la 300 m deasupra văii Mălăieşti. Apoi, diferenţa de altitudine între înălţimea<br />
medie a Padinei Crucii (2100-2140 m) şi umerii de la 2200 m de pe Muntele<br />
Bucşoiu şi Muntele Ţigăneşti (fig. 1) este prea mică pentru a evidenţia o fostă vale<br />
glaciară. Opinăm, deci, pentru caracterul structural al presupuşilor umeri de pe<br />
Valea Ţigăneşti, la altitudinea de 2200 m. Nu în ultimul rând, prezenţa unui gheţar<br />
de dimensiunile necesare modelării obârşiei unei văi preglaciare, care să fi cuprins<br />
ambele văi, este greu de presupus datorită raportului dintre dimensiunile<br />
eventualului circ glaciar şi condiţiile climatice specifice zonei. Distanţa dintre<br />
peretele vestic al circului văii Ţigăneşti şi cel estic al circului văii Mălăieşti este de<br />
1,3 km, de unde rezultă faptul că suprafaţa planimetrată a unui circ glaciar ar<br />
depăşi 1 km², suprafaţă comparabilă cu cea a circurilor Galeşu, Custura sau<br />
Zănoguţa din Muntele Retezat (Urdea, 2000), unde condiţiile litologice în care s-a<br />
sculptat reliefului preexistent şi, în egală măsură, cele paleoclimatice prezintă cu<br />
totul alte caracteristici decât în Bucegi. Bunăoară, se poate aduce în discuţie faptul<br />
că individualizarea custurii Padina Crucii ca interfluviu între două văi bine<br />
încrustate în substrat s-a efectuat înaintea instalării gheţarilor în Masivul Bucegi,<br />
aceştia modelând văile deja existente.<br />
Fig. 1. Valea Ţigăneşti – vedere aeriană<br />
Ţigăneşti Valley – aerian view<br />
53
Metoda determinării fazelor glaciare pe baza umerilor glaciari nu poate fi<br />
utilizată pe toate văile glaciare din masiv, datorită structurii şi litologiei masivului,<br />
aceştia putând fi uşor confundaţi cu brâne sau poliţe structurale, apărute în urma<br />
intercalaţiilor de gresii în masa de conglomerate. Totuşi, pe văile Ialomiţa, Gaura<br />
sau Ţigăneşti (fig. 2), se poate observa o serie de umeri, suspendaţi la aproximativ<br />
60-70 m deasupra văii, fapt care duce la identificarea unei singure faze glaciare în<br />
modelarea acestor văi (Posea, 1981).<br />
Circuri glaciare suspendate apar la obârşiile văilor Căldărilor şi<br />
Priponului, în Complexul glaciar al văii Cerbului, şi pe valea Obârşiei, afluent al<br />
văii Ialomiţa. Circurile văilor Căldării şi Priponului se află la o altitudine<br />
aproximativă de 2170-2180 m, altitudine similară cu cea a circului Văii Cerbului.<br />
Acelaşi lucru se observă şi în bazinul Ialomiţei, unde circul văii Obârşia se află la<br />
altitudinea de 2250 m, aceeaşi cu cea a circurilor glaciare de la obârşia văii<br />
Ialomiţei. Aceste două situaţii similare permit considerarea acestor circuri ca fiind<br />
circuri sincrone, aparţinând aceleiaşi faze de modelare glaciară.<br />
Determinarea fazelor glaciare prin prisma morenelor frontale sau stadiale este<br />
imposibilă datorită lipsei acestor depozite pe majoritatea văilor. Această situaţie se<br />
datorează mai multor factori, dintre care slaba rezistenţă a morenelor la eroziunea<br />
fluviatilă postglaciară şi valorile mari ale geodeclivităţii pe văile obsecvente sunt de<br />
menţionat în primul rând. Singurele morene bine păstrate, cele de pe văile Ialomiţa şi<br />
Gaura, nu pot furniza date considerabile în legătură cu problema fazelor glaciare.<br />
Depozite fluvio-glaciare mai există şi în sectorul inferior al văii Mălăieşti, însă se observă<br />
un intens transport fluvial al materialelor depuse de gheţar în partea frontală a sa.<br />
Celelalte văi glaciare fie prezintă mici morene de fund sau de ablaţie (valea Urlătoarea<br />
Ciuboţii, valea Ţigăneşti), fie nu au nici un fel de depozite fluvio-glaciare identificate.<br />
Este de menţionat faptul că am exclus din această analiză „blocurile cât casa” (Wachner,<br />
1929) de pe Valea Cerbului, provenienţa acestor (glaciară sau periglaciară) nefiind certă.<br />
Unul dintre cele mai puternice argumente pentru determinarea a două faze<br />
glaciare în Masivul Bucegi a fost cel al depozitelor carstice din Grota Mare a<br />
Peşterii Ialomiţei (Michalevich-Velcea, 1961). Astfel, în această grotă au fost<br />
descoperite două cruste de concreţionare, separate de un orizont de pietrişuri<br />
aluviale cu resturi de Ursus Spelaeus. Concluziile trase pe baza acestor depozite au<br />
fost corelarea celor două cruste de concreţionare cu două faze glaciare (Riss şi<br />
Würm), mai slabe în ceea ce priveşte circulaţia apei în sistemul fluviatil, şi o fază<br />
interglaciară (Riss – Würm), caracterizată de o atenuare a aridităţii şi o creştere a<br />
circulaţiei apei în sistemul carstic şi a transportului fluviatil.<br />
Problema care se pune referitor la această metodă de cercetare<br />
geocronologică este că geneza şi evoluţia acestor depozite are loc pe perioade mult<br />
mai scurte decât marile faze glaciare, fiind capabile să î<strong>nr</strong>egistreze schimbări<br />
climatice de mult mai mică amploare (Onac, 2000). Totodată, este cunoscut faptul<br />
că în timpul glaciaţiunii Würmiene au avut loc oscilaţii climatice importante,<br />
nelipsite nici în Tardiglaciar sau Postglaciar, perioade în care probabilitatea<br />
dezvoltării crustelor de concreţionare era mult mai mare. Prin urmare, până la<br />
stabilirea vârstei absolute a acestor depozite din Peştera Ialomiţei, nu se poate<br />
stabili exact pe baza lor numărul de glaciaţiuni ce au afectat Masivul Bucegi.<br />
54
Dificultatea analizei morfologiei glaciare a Masivului Bucegi este dată de<br />
distrugerea în bună măsură a formelor de acumulare – morenele – prin eroziune şi<br />
transport fluviatil, şi de structura şi litologia acestuia, care duc la confundarea<br />
umerilor glaciari cu brâne sau poliţe structurale.<br />
Fig. 2. Masivul Bucegi – harta reliefului glaciar<br />
Bucegi Massif – glacial relief map<br />
Concluziile care se desprind pe baza celor prezentate mai sus aduc în<br />
discuţie problema unei singure faze glaciare în Masivul Bucegi. Am indicat faptul<br />
că argumentele consacrate pe baza cărora se determinau două faze prezintă unele<br />
55
inexactităţi (depozitele carstice din Grota Mare a Peşterii Ialomiţei, morfologia<br />
glaciară a văilor Mălăieşti şi Ţigăneşti), iar metodele (exceptând lipsa informaţiilor<br />
oferite de morenele frontale) folosite în celelalte masive carpatice duc mai degrabă<br />
la identificarea unei singure faze glaciare.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Michalevich-Velcea, Valeria (1961), Masivul Bucegi. Studiu geomorfologic, Editura<br />
Academiei, Bucureşti.<br />
Onac, B. P. (2000), Geologia regiunilor carstice, Editura Didactică şi Pedagogică,<br />
Bucureşti.<br />
Patrulius, D. (1969), Geologia Masivului Bucegi şi a Culoarului Dâmbovicioara, Editura<br />
Academiei R. S. R, Bucureşti.<br />
Posea, Gr., Popescu, N., Ielenicz, M. (1974), Relieful României, Editura Ştiinţifică,<br />
Bucureşti.<br />
Posea, Gr. (1981), O singură glaciaţiune în Carpaţi, St. Cerc. Geol. Geofiz. Geogr.,<br />
Geografie, XXVIII, Bucureşti.<br />
Posea, Gr. (2002), Geomorfologia României: relief – tipuri, geneză, evoluţie, regionare,<br />
Editura Fundaţiei România de Mâine, Bucureşti.<br />
Wachner, H. (1929), Urme de gheţari în Munţii Bucegilor, An. Ins. Geol. Vol XIV, Cartea<br />
Românească, Bucureşti.<br />
* * * (1971-1980), Harta geologică a R. S. România, scara 1:50.000, foile Moieciu, Baiu<br />
(L-35-87-D, L-35-88-C).<br />
56
RECORDURI HIDROLOGICE PE RÂURILE DIN OLTENIA<br />
Constantin SAVIN ∗<br />
Concepte-cheie: viituri, ape mari, scurgere specifică maximă, strat<br />
mediu scurs.<br />
Key words: high floods, overfulfilled watermark, maximum specific<br />
drainage, the drained average stratum.<br />
Hydrological Records of the Rivers in Oltenia Region: In the present<br />
paper there are presented the results of an analysis, from which there<br />
can be inferred the exceptional values of maximum drainage,<br />
recorded on the main rivers in Oltenia, in the last fifty (50) years.<br />
There have been emphasized: the actual values of maximum drainage,<br />
the year when these values were registered, the maximum volume of<br />
water drained during the high flood, the form coefficient of the high<br />
flood, the maximum specific drainage, the drained average stratum<br />
and its limits of variation within each basin that has been analyzed.<br />
DURATE MAXIME ÎNREGISTRATE LA VIITURI ŞI APE MARI PE<br />
PRINCIPALELE RÂURI DIN OLTENIA<br />
Intenţia noastră de a prezenta o analiză a duratei viiturilor mari, pe fiecare<br />
râu important, la principalele staţii hidrometrice, ar fi nu numai una temerară, dar,<br />
practic, aproape imposibilă. Spunem aceasta deoarece volumul de materiale ce<br />
trebuie căutat în arhiva ştiinţifică este imens (peste 5.000 fişe de niveluri, şi cam tot<br />
atâtea fişe de debite), iar accesul nu este totdeauna prea facil.<br />
De aceea, am considerat raţională o selecţie a celor mai mari 2-3 viituri<br />
(fig.1, fig. 2), ce au prezentat extensia teritorială cea mai mare, debitele maxime<br />
printre cele mai ridicate, şi, nu în ultimul rând, durata cât mai mare, având în<br />
vedere interesul economic asupra volumelor de apă tranzitate (prin albii şi<br />
acumulări), stocate şi/sau exploatate.<br />
Selectând viiturile care întrunesc cât mai bine cele trei criterii, am constatat<br />
că viitura din lunile octombrie-noiembrie 1972, se detaşează ca valoare a<br />
principalilor parametri (debit maxim, volum scurs, strat mediu scurs, durată de<br />
propagare etc).<br />
Mai mult, această viitură a fost evaluată de noi, la vremea respectivă (într-o<br />
lucrare publicată), că ar putea fi încadrată la o probabilitate de producere 2
Fig. 1. Hidrografele viiturii din octombrie 1972 pe râul Olt (aval defileu)<br />
The hydrographers of the high flood from October 1972 on the Olt River (downstream the defile)<br />
58<br />
Fig. 2. Hidrografele viiturii din octombrie 1972 pe râul Jiu<br />
The hydrographers of the high flood from October 1972 on the Jiu River
Dar iată ce caracteristici de durată şi de mărime a nivelurilor şi debitelor a<br />
prezentat viitura din octombrie-noiembrie 1972 pe ansamblul teritoriului Olteniei<br />
(tabelul 1):<br />
Nr<br />
crt<br />
Râul<br />
Tabelul 1. Parametrii principali ai viiturii din 1972 pe râurile din Oltenia<br />
The main parameters of 1972 high flood on the rivers within Oltenia<br />
Staţia<br />
hidrometrică<br />
Declanşarea viiturii Creşterea viiturii Culminaţia viiturii Descreşterea viiturii<br />
Ziua Ora<br />
Q b<br />
(mc/s)<br />
H<br />
(cm)<br />
miră<br />
Zile /<br />
Ore<br />
+ΔQ<br />
(mc/s)<br />
+ΔH<br />
(m)<br />
Ziua Ora<br />
Hmax<br />
Qmax<br />
(cm)<br />
(mc/s)<br />
miră<br />
Zile/<br />
Ore<br />
-ΔQ -ΔH<br />
(mc/s) (m)<br />
0 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17<br />
1 Jiu Peşteana 3 7 46,7 99 8/190 1310 3,57 11 5 1360 456 20/482 1280 3,24 28/672<br />
2 Jiu Filiaşi 3 7 51,0 150 8/196 1550 3,52 11 11 1600 502 20/481 1520 3,84 28/677<br />
3 Jiu Podari 3 17 107 178 8/185 1890 3,09 11 13 2000 487 19/453 1890 3,09 27/638<br />
4 Jiu Zăval 4 7 83,6 120 8/183 1610 3,34 11 22 1690 454 20/489 1550 3,44 28/672<br />
5 Gilort Tg.Cărbuneşti 3 7 7,80 15 7/184 371 3,35 10 23 379 350 19/440 372 3,38 26/624<br />
6 Gilort Turburea 3 7 7,52 78 8/192 619 2,49 11 7 627 327 17/408 612 2,71 25/600<br />
7 Huşniţa Strehaia 3 7 0,313 58 5/114 136 5,12 8 1 136 570 8/198 135 4,52 13/312<br />
8 Amaradia Albeşti 3 17 2,88 112 7/178 337 3,51 11 3 340 463 3/59 328 3,73 10/237<br />
9 Raznic Breasta 3 17 0,197 148 4/105 190 4,68 8 2 190 616 14/317 189 3,99 18/422<br />
10 Drincea Cujmir 3 17 1,10 38 5/114 162 4,06 8 11 163 444 12/284 158 4,02 17/398<br />
11 Desnăţui Dragoia 3 17 0,234 56 5/110 79,8 2,54 8 7 80,0 310 12/298 79,6 2,34 17/408<br />
12 Desnăţui Lipov 3 7 0,221 147 8/190 175 5,03 11 5 175 650 19/458 170 4,28 27/648<br />
13 Desnăţui Goicea 3 7 1,72 64 8/207 188 3,52 11 22 190 416 19/ 451 181 3,04 27/658<br />
14 Baboia Afumaţi 3 7 0,205 160 7/168 19,2 1,15 10 7 19,4 275 20/490 18,1 0,93 27/658<br />
15 Olt Cornet 3 7 195 118 12/292 729 1,54 15 11 924 272 29/688 774 1,74 41/980<br />
16 Olt Rm. Vâlcea 3 17 238 129 2/50 785 1,58 5 21 1023 287 39/920 845 1,77 41/970<br />
17 Olt Slatina 3 17 329 150 8/182 1317 2,10 11 7 1650 360 33/774 1410 2,37 41/956<br />
18 Olt Stoeneşti 3 17 304 150 8/196 2260 3,64 11 21 2560 514 33/778 2300 3,75 41/974<br />
19 Olt Izbiceni 3 17 295 100 8/201 2610 2,45 12 2 2900 345 34/797 2660 2,85 42/998<br />
20 Olteţ Balş 3 17 10,8 201 8/183 931 3,04 11 8 942 505 9/225 934 3,66 17/408<br />
21 Gemărtălui Gropşani 3 17 0,040 146 7/174 54,3 2,70 10 23 54.4 316 10/248 54,3 2,60 17/422<br />
22 Teslui Reşca 3 17 1,19 72 8/185 126 3,28 11 10 127 400 9/230 125 3,21 17/415<br />
NOTĂ: Timpii de creştere şi de descreştere ai viiturii au fost calculaţi faţă de momentul producerii vârfului maxim, incluzându-se în timpii respectivi<br />
şi vârfurile secundare de viitură, ce au precedat sau succedat momentul maxim al viiturii.<br />
Din analiza datelor înscrise în acest tabel se pot remarca următoarele aspecte<br />
importante:<br />
• Viitura a afectat, în principal, bazinul Olt (mai puţin subbazinul Lotru şi<br />
afluenţii mai mici de pe versantul sudic al munţilor Căpăţânei), partea piemontană<br />
şi de câmpie a bazinului Jiu, şi ceilalţi afluenţi ai Dunării pe sectorul oltean.<br />
• Viitura a î<strong>nr</strong>egistrat timpi foarte mari, de creştere şi totali, ceea ce<br />
sugerează volume scurse foarte mari.<br />
• Pe râurile Olt (aval Rm. Vâlcea) şi Jiu (aval Rovinari) s-au î<strong>nr</strong>egistrat cele<br />
mai mari debite din perioada cu observaţii (după 1950).<br />
• Valori destul de mari ale scurgerii s-au î<strong>nr</strong>egistrat şi pe celelalte râuri.<br />
• Ţinând cont că viitura a fost generată numai de ploi, căzute pe un interval<br />
mare de timp (9 zile) şi însumând cantităţi cuprinse între 150 şi 350 mm, pe cea<br />
mai mare parte a teritoriului Olteniei, se poate estima că frecvenţa unei astfel de<br />
viituri este de cel puţin 2/100 ani, dacă nu chiar 1/100 ani.<br />
• Faţă de valorile de detaliu prezentate, credem că aprecierea noastră nu este<br />
hazardată.<br />
Durata<br />
totală<br />
(Tt)<br />
Zile/<br />
Ore<br />
59
DEBITE MAXIME ŞI VOLUME DE APĂ SCURSE<br />
LA CELE MAI MARI VIITURI ŞI APE MARI<br />
Viitura din octombrie-noiembrie 1972 a prezentat câteva particularităţi<br />
importante:<br />
• cantităţile de precipitaţii, deşi destul de mari, nu au imprimat viiturii un<br />
ritm accentuat al scurgerii, din care cauză toate râurile au prezentat mai multe<br />
vârfuri pe hidrograful viiturii. Acestea, ca rezultat al intensităţii variabile a ploilor,<br />
căzute fără întrerupere în perioada 03-11 octombrie, precum şi al aportului diferit<br />
al afluenţilor;<br />
• variaţia lentă a nivelurilor, atât în creştere, cât şi în descreşterea acestora;<br />
• durata viiturii, a fost destul de diferită: pe Olt şi pe Jiu suita vârfurilor<br />
viiturii a durat până aproape de jumătatea lunii noiembrie (30-40 zile), în timp ce,<br />
pe râurile celelalte, cu bazine mijlocii sau mici, descreşterea viiturii s-a limitat până<br />
în partea a doua a lunii octombrie (10-20 zile);<br />
• viitura pe râul Olt, provenind în cea mai mare parte din precipitaţiile căzute<br />
şi debitele afluenţilor extracarpatici, a prezentat o succesiune de 4-5 vârfuri, din<br />
care trei mai importante (pe 6, 11 şi 23 octombrie); aşa se explică debitul de vârf<br />
mai estompat. Altfel, în condiţiile unei viituri monoundice, debitul maxim ar fi fost<br />
mult mai mare. Nu acelaşi lucru s-ar fi întâmplat în cazul volumului scurs, care<br />
probabil î<strong>nr</strong>egistra o valoare apropiată cu cea rezultată din calculele noastre.<br />
*<br />
Pentru a avea o imagine asupra derulării în timp a viiturilor excepţionale, a<br />
debitelor maxime şi volumelor maxime î<strong>nr</strong>egistrate, redăm în tabelul 2 valorile<br />
record ale debitelor şi volumelor maxime î<strong>nr</strong>egistrate în perioada de circa 50 de ani<br />
de observaţii şi măsurători.<br />
Din analiza datelor înscrise în acest tabel se pot face unele constatări<br />
importante:<br />
• râurile din sectorul montan al bazinului şi din subbazinul Lotru au î<strong>nr</strong>egistrat cele<br />
mai mari debite în anii 1964 şi 1961 (în ordinea mărimii debitelor de vârf);<br />
• râurile ce traversează zona subcarpatică şi Piemontul Getic au î<strong>nr</strong>egistrat<br />
cele mai mari debite în anii 1969 (Tismana, Motru, Coşuştea, Olăneşti) şi 1991<br />
(Bistriţa de Gorj, Gilortul superior şi mijlociu, Bistriţa de Vâlcea, Luncavăţ,<br />
Peşceana, Olteţ şi Gemărtălui);<br />
• râurile mari (Oltul – extracarpatic, Jiul), care traversează toate unităţile de<br />
relief, au î<strong>nr</strong>egistrat cele mai mari viituri (şi debite) în anii 1972 (detaşat), 1970,<br />
1975;<br />
• afluenţii Dunării şi celelalte râuri de câmpie, au prezentat viituri mari, dar<br />
cu caracter local, în anii: 1955 (Tesluiul), 1954, 1970, 1972, 1983 (Topolniţa,<br />
Drincea, Desnăţui);<br />
60
• în ce priveşte mărimea volumului scurs, s-au făcut calcule pentru viiturile<br />
din anii 1969 (Motru şi Tismana), 1972 (Oltul, Jiul), 1970 (Lotru), indicându-se:<br />
durata de calcul a volumului, forma hidrografului (γ) şi bineînţeles debitul de vârf<br />
al viiturii;<br />
• se poate aprecia că, unele dintre valorile excepţionale ale debitelor sunt<br />
atribuite unor probabilităţi de calcul mici numeric (1%, 0,5%), şi ca atare, există<br />
teoretic şansa de a se repeta, peste un interval mai mare de timp.<br />
Tabelul 2. Debite maxime şi volume maxime de apă î<strong>nr</strong>egistrate pe principalele râuri din Oltenia<br />
Maximum discharges and water volumes registered on the main rivers within Oltenia<br />
Nr.<br />
crt.<br />
Râul<br />
Staţia<br />
hidrometrică<br />
F<br />
(km 2 )<br />
H m<br />
(m)<br />
Perioada de<br />
observaţie<br />
Debit<br />
max.<br />
mc/s<br />
Anul<br />
Volum<br />
maxim<br />
(mil.<br />
mc/zile)<br />
Perioada<br />
producerii<br />
1. Jiu Câmpu lui Neag 159 1346 1957-2002 237 1966 22,5 VII-VIII. 1966<br />
2. Jiu Iscroni 502 1134 1953-2002 625 1964 25,6 X. 1972<br />
3. Jiu Vădeni 1421 1001 1950-1984 700 1964 509/48 IV-VI. 1965<br />
4. Jiu Peşteana 3299 653 1931-1978 1320 1940 611/15 1940; X. 1972<br />
5. Jiu Filiaşi 5239 563 1931-2002 1600 1940,1972 1100/42 1940 ; 1961; 1972<br />
6. Jiu Podari 9253 446 1931-2002 2000 1972 1720/42 1954; 1972<br />
7. Jiu Zăval 10046 417 1964-2002 1700 1972 1160/15 X. 1972<br />
8. Tismana Godineşti 126 501 1946-2002 382 1969 15,0 VII-VIII.1969<br />
9. Tismana Câlnic 364 370 1960-2000 636 1969 37,3 VII-VIII. 1969<br />
10. Jaleş Stolojani 154 851 1953-2002 170 1953 46,7 X. 1972<br />
11. Bistriţa Teleşti 270 540 1956-2002 375 1991 52,9 1991<br />
12. Gilort Novaci 124 1350 1949-1983 269 1969<br />
13. Gilort Tg. Cărbuneşti 630 749 1954-2002 469 1991 87/18 1972<br />
14. Gilort Turburea 1029 590 1921-2002 730 1973 196/18 1972<br />
15. Blahniţa Tg. Cărbuneşti 225 467 1967-2002 466 1969<br />
16. Motru Târmigani 302 751 1947-2002 640 1969 44,2 VII. 1969<br />
17. Motru Broşteni 646 526 1955-2002 900 1969 56,0 VII-VII. 1969<br />
18. Motru Faţa Motrului 1703 384 1931-2002 1570 1969 146 X. 1972<br />
19. Coşuştea Corcova 420 482 1953-2002 658 1969 37,5 VIII. 1972<br />
20. Huşniţa Strehaia 300 264 1970-2002 136 1972 40,5/12 1972<br />
21. Amaradia Albeşti 859 273 1959-2002 544 1980 62,9/10 1972<br />
22. Raznic Breasta 475 204 1955-2002 190 1972 44,9/10 1972<br />
23. Olt Câineni 13435 751 1975-2002 1810 1975 1972<br />
24. Olt Cornet 13835 754 1967-2002 1850 1975 998/18 1972<br />
25. Olt RâmnicuVâlcea 15292 792 1950-1997 2480 1970 2040/48 1956<br />
26. Olt Slatina 18842 735 1650 1972 1610/18 1972<br />
27. Olt Stoeneşti 22804 678 1960-1991 2570 1972 1960/18 1972<br />
28. Olt Izbiceni 23940 625 1961-1995 2900 1972 1860/18 1972<br />
29. Lotru Voineasa 298 1581 1955-1995 290 1970 140/45 1965<br />
30. Lotru Valea lui Stan 928 1424 1959-1997 454 1964<br />
31. Olăneşti RâmnicuVâlcea 226 764 1960-2002 377 1969<br />
32. Bistriţa Băbeni 412 777 1981-2002 385 1991<br />
33. Luncavăţ Oteşani 1966-2002 257 1991<br />
34. Luncavăţ Şirineasa 1984-2002 351 1991<br />
35. Peşceana Zlătărei 239 296 1960-2002 390 1991<br />
36. Olteţ Nistoreşti 1955-1996 200 1991 58,4/40 1957<br />
37. Olteţ Oteteliş 1959-2002 440 1991<br />
38. Olteţ Balş 2095 414 1954-2002 1190 1991 375/40 1956<br />
39. Cerna Măciuca 1964-2002 431 1991<br />
40. Gemărtălui Gropşani 184 238 1966-2002 120 1991 20,5/14 1972<br />
41. Teslui Reşca 589 162 1954-2002 165 1955 41,6/14 1972<br />
42. Topolniţa Halânga 240 426 1970-2002 285 1999<br />
43. Drincea Corlăţel 220 240 1982-2002 241 1983<br />
44. Drincea Cujmir 680 195 1952-2002 163 1972 35,6/12 1972<br />
45. Desnăţui Dragoia 226 270 1964-2002 97 1970 17,3/9 1972<br />
46. Desnăţui Lipov 611 162 1953-1993 192 1954 94,3/40 1954<br />
47. Desnăţui Goicea 1710 132 1972-2002 190 1972 74,3/21 1972<br />
61
SCURGEREA MAXIMĂ SPECIFICĂ. STRATUL MAXIM SCURS<br />
Dacă valorile debitelor maxime şi volumele scurse prezintă o importanţă de<br />
cunoaştere pentru proiectarea lucrărilor hidrotehnice şi exploatarea lor, cunoaşterea<br />
valorilor straturilor scurse şi mai ales ale scurgerii specifice maxime prezintă o<br />
importanţă ştiinţifică, legată de capacitatea reală de scurgere (bogăţia de apă) a<br />
bazinului în cauză.<br />
În tabelul 3 sunt prezentate cele mai importante valori ale celor doi<br />
parametri.<br />
Tabelul 3. Valori excepţionale ale caracteristicilor scurgerii<br />
Exceptional values of the discharge features<br />
Nr.<br />
crt.<br />
Râul<br />
Staţia<br />
hidrometrică<br />
F<br />
(km 2 )<br />
H<br />
(m)<br />
Coef. de<br />
formă<br />
(γ)<br />
-<br />
0,29<br />
0,30<br />
0,32<br />
0,36<br />
0,45<br />
0,42<br />
0,43<br />
0,35<br />
0,48<br />
Caracteristicile scurgerii<br />
Scurg.<br />
spec.max.<br />
(q max ,l/s.km 2 )<br />
Strat<br />
mediu<br />
scurs (mm)<br />
Viitura<br />
din anul<br />
1.<br />
Jiu Vădeni<br />
493 358 IV-VI.1965<br />
1421 1001<br />
232 87,3 X.1972<br />
2.<br />
Jiu Peşteana<br />
182 27,3 VI.1970<br />
3299 653<br />
441 159 X.1972<br />
3.<br />
Jiu Filiaşi<br />
282 54,8 1961<br />
5239 563<br />
305 149 X.1972<br />
4.<br />
Jiu Podari<br />
143 38,3 VI.1961<br />
9253 446<br />
216 116 X.1972<br />
5.<br />
Jiu Zăval<br />
58,1 7,3 VI.1970<br />
10046 417<br />
158 103 X.1972<br />
6. Gilort Tg. Cărbuneşti 630 749 744 138 X.1972<br />
7.<br />
Gilort Turburea<br />
0,18 901 55,1 1973<br />
1029 590<br />
0,30 583 151 X.1972<br />
8. Huşniţa Strehaia 300 264 453 135 X.1972<br />
9. Amaradia Albeşti 859 273 633 73,2 X.1972<br />
10. Raznic Breasta 475 204 400 94,5 X.1972<br />
11. Olt Cornet 13835 754 134 72,1 X.1972<br />
12. Olt Râmnicu Vâlcea 15292 792 162 133 1958<br />
13. Olt Slatina 18842 735 87,6 85,4 X.1972<br />
14. Olt Stoeneşti 22804 678 113 85,9 X.1972<br />
15. Olt Izbiceni 23940 625 121 77,7 X.1972<br />
16. Lotru Voineasa 298 1581 973/1970 470 45 zile /1965<br />
17. Lotru Valea lui Stan 928 1424 489 1964<br />
18. Olăneşti Râmnicu Vâlcea 226 764 1668 1969<br />
19. Bistriţa Băbeni 412 777 934 1991<br />
20. Peşceana Zlătărei 239 296 1632 1991<br />
21. Olteţ Balş 2095 414 568 179 1956<br />
22. Gemărtălui Gropşani 184 238 652 111 1972<br />
23. Teslui Reşca 589 162 280 70,6 1972<br />
24. Topolniţa Halânga 240 426 381 1972<br />
25. Drincea Corlăţel 220 240 1095 1983<br />
26. Drincea Cujmir 680 195 240 52,4 1972<br />
27. Desnăţui Dragoia 226 170 429/1970 76,5 1972<br />
28. Desnăţui Lipov 611 162 314 154 1954<br />
29. Desnăţui Goicea 1710 132 111 43,4 1972<br />
Din analiza datelor înscrise în acest tabel, se pot face următoarele constatări:<br />
• În ce priveşte scurgerea maximă specifică:<br />
– deşi distribuţia teritorială a precipitaţiilor, ce au generat viiturile, a fost<br />
destul de inegală, concentrarea scurgerii în receptorii principali, reflectă legitatea<br />
62
de bază a scurgerii, aceea, că valorile scurgerii specifice scad de la izvoarele unui<br />
râu spre vărsarea în emisarul superior. Ex.: viitura din octombrie 1972 pe râul Jiu,<br />
a î<strong>nr</strong>egistrat valori ale q max între 441 l/s/km 2 la Peşteana, 305 la Filiaşi, 216 la<br />
Podari, 158 la Zăval.<br />
Faptul este confirmat şi în cazul viiturii din anul 1970 pe râul Jiu:<br />
182 l/s.km 2 la Peşteana, în scădere până la 58,1 l/s.km 2 la Zăval;<br />
– la celelalte viituri înscrise în tabel, această legitate este mai puţin pusă în<br />
evidenţă;<br />
– pe ansamblul bazinelor mari q max a atins valori de ordinul: între 744 l/s.km 2<br />
şi 58,1 l/s.km 2 , în bazinul Jiu; între 1668 l/s.km 2 şi 87,6 l/s.km 2 , în bazinul Olt;<br />
între 1095 l/s.km 2 şi 111 l/s.km 2 , în bazinele mijlocii şi mici.<br />
• În ce priveşte stratul mediu scurs (pe viitură), remarcăm următoarele:<br />
– mărimea stratului scurs este strict dependentă de volumul viiturii tranzitată<br />
prin secţiunea fiecărei staţii;<br />
– stratele scurse depind de mărimea stratului de precipitaţii căzut, în amonte<br />
de fiecare staţie. O ploaie generală, uniformă ca valoare, dă naştere unor straturi<br />
scurse în scădere dinspre izvoare, spre vărsare. Majoritatea ploilor mari cantitativ,<br />
fiind neuniforme, generează straturi scurse destul de variabile;<br />
– analizate pe bazine, straturile scurse la cele mai mari viituri, au prezentat<br />
următoarele limite de variaţie:<br />
– în bazinul Jiu: între 27,3 mm şi 358 mm;<br />
– în bazinul Olt: între 70,6 mm şi 470 mm;<br />
– în bazinele afluente (mai mici) ale Dunării: între 43,4 mm şi 154 mm.<br />
Datele din acest tabel reflectă faptul că, majoritatea precipitaţiilor au afectat<br />
areale foarte diferite de bazin şi cu cantităţi destul de neuniforme, şi, ca urmare,<br />
valorile celor două caracteristici ale scurgerii, în mod firesc, au fost destul de<br />
variabile pe ansamblul teritoriului Olteniei.<br />
CONCLUZII<br />
• Pe râurile din Oltenia au fost î<strong>nr</strong>egistrate, în perioada ultimilor 50 de ani<br />
(cu observaţii şi măsurători hidrometrice), câteva viituri foarte importante (1970,<br />
1972, 1969, 1991, 1999), fie pentru valoarea debitului de vârf, sau pentru durata şi<br />
volumul important al acestora.<br />
• Cea mai rapidă viitură, cu debitul de vârf cel mai ridicat, a fost viitura<br />
î<strong>nr</strong>egistrată în intervalul 29.07 – 03.08.1969, când râul Motru a î<strong>nr</strong>egistrat un debit<br />
de vârf de 1570 m 3 /s în data de 30.07.1969, ca rezultat a concentrării precipitaţiilor<br />
din bazin şi creşterii nivelului râului cu 6,24 m la staţia hidrometrică Faţa Motrului,<br />
în timp ce creşterile de nivel pe afluenţi şi cursul superior şi mijlociu au atins valori<br />
de până la 5 m. Aceste valori excepţionale ale debitelor de vârf î<strong>nr</strong>egistrate la<br />
această viitură au fost atribuite unor probabilităţi de depăşire (p)
• Stratul mediu scurs a atins valori între 100 şi 160 mm pe Jiul inferior la<br />
viitura din octombrie 1972, în timp ce în bazinul Olt, au fost î<strong>nr</strong>egistrate la aceeaşi<br />
viitură valori ale stratului scurs de până la 470 mm.<br />
• Scurgerea specifică maximă a atins valori de peste 1000 l/s.km 2 la viitura<br />
din iulie 1969, la staţiile: Râmnicu Vâlcea pe râul Olăneşti, Zlătărei pe râul<br />
Pesceana şi Corlăţel pe râul Drincea.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Diaconu, C. şi colab. (1961), În problema duratei totale a viiturilor, Studii de hidrologie, I,<br />
ISCH, Bucureşti.<br />
Diaconu, C. (1969), În problema metodologiei calculului volumelor maxime, Studii de<br />
hidrologie, XXVI, ISCH, Bucureşti.<br />
Diaconu, C. şi colab. (1970), Aspecte hidrologice ale viiturilor pe unele râuri interioare,<br />
din primăvara anului 1970, Hidrotehnica Bucureşti.<br />
Mociorniţă, C. (1965), Calculul debitelor maxime pe râurile din R.P.R., „Meteorologia,<br />
hidrologia şi gospodărirea apelor”, <strong>nr</strong>. 1, Bucureşti.<br />
Savin, C. (1973), Aspecte hidrologice ale viiturilor pe râurile din Oltenia din luna<br />
octombrie 1972, „Protecţia mediului, resurse de apă şi gospodărirea apelor”, <strong>Seria</strong> A,<br />
<strong>nr</strong>.9, CIDH, Bucureşti.<br />
64
ROLUL REZISTENŢEI ROCILOR ÎN DIMENSIONAREA UNOR<br />
ELEMENTE MORFOMETRICE ALE REŢELEI HIDROGRAFICE<br />
DIN BAZINUL SLĂNICUL BUZĂULUI<br />
Ion ZĂVOIANU ∗ , Florina GRECU ∗∗ , Gheorghe HERIŞANU ∗ ,<br />
Cornelia MARIN ∗<br />
Concepte-cheie: Slănicul Buzăului, morfometrie, rezistenţa rocilor.<br />
Key words: Slănicul Buzăului, morphometry, rock resistance.<br />
Rol of the rocks resistance in the size of some morphometric elements of<br />
the river network from Slănicul Buzăului river basin. This paper consiss<br />
in the setting of the areas supported by rocks with approximately the same<br />
resistance to erosion, according to the classification made by the Romanian<br />
Geologic Committee. Then it analysis the frequency of the first and second<br />
order stream segments over these areas, the frequency of cumulated stream<br />
segments, the average length of the first and second order stream segments.<br />
There have been noticed some variations of the drainage density as function<br />
of the rocks rezistivity for the first, second and cumulated up to the third<br />
order stream segments as well as of the average slope of the second and<br />
third order stream segments over the same specific areas. In all cases there<br />
is an variation of the morphometric elements, due to the specific resistance<br />
to weathering of the rock type.<br />
CARACTERISTICI GENERALE<br />
Bazinul hidrografic al râului Slănic, afluent al Buzăului pe partea stângă,<br />
acoperă o suprafaţă de 429 km 2 din arealul Carpaţilor şi al Subcarpaţilor de Curbură.<br />
Din punct de vedere geologic, perimetrul studiat aparţine flişului extern, respectiv<br />
Pânzei de Tarcău, şi zonei de molasă a Carpaţilor Orientali, denumită de unii<br />
geologi Pânza Subcarpatică. Dacă se urmăreşte succesiunea rocilor se constată că<br />
rocile mai tari, mai consolidate, se află în partea de nord şi nord-est, iar cele mai<br />
moi în sud, dispunere care concordă şi cu etajarea reliefului.<br />
Pentru a stabili modul în care proprietăţile mecanice ale rocilor pot influenţa<br />
dimensionarea unor elemente morfometrice s-a încercat o clasificare a rocilor în<br />
funcţie de gradul lor de rezistenţă, fiind unanim acceptat că, în funcţie de modul în<br />
care reacţionează rocile la acţiunea agenţilor subaerieni, există două mari categorii:<br />
roci tari, stâncoase, consolidate, rezistente la eroziune şi roci moi, neconsolidate, cu<br />
o rezistenţă mică la eroziune.<br />
∗ <strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Facultatea de Geografie, Bucureşti.<br />
∗∗ <strong>Universitatea</strong> Bucureşti, Facultatea de Geografie.<br />
65
Protodiaconov (1957) a încercat să unifice printr-o relaţie rezistenţa la<br />
compresiunea monoaxială a rocilor cu tăria relativă a acestora, denumită coeficient<br />
de tărie. În urma unei astfel de clasificări au rezultat 10 clase şi 15 categorii care au<br />
un coeficient de tărie ce variază între 0,3 (în cazul rocilor practic curgătoare de<br />
genul pământuri îmbibate cu apă) şi 20 (roci tari de tipul cuarţite, bazalte). O altă<br />
clasificare a fost realizată de H. Höfer şi M. Stamatiu, care au pornit de la tăria<br />
medie a elementelor constitutive ale rocilor în raport cu duritatea şi rezistenţa la<br />
rupere, la compresiune monoaxială rezultând cinci categorii.<br />
În prezentul studiu s-a optat pentru clasificarea realizată de Comitetul<br />
Geologic care pare mai completă deoarece ia în considerare mai multe<br />
caracteristici fizico-mecanice şi geologice, cum ar fi: vârsta rocilor, caracterizarea<br />
modului de cimentare, de alterare, coeziunea rocilor. Pe baza acestor caracteristici<br />
întreaga succesiune de roci s-a împărţit în 6 grupe şi 12 categorii, coeficientul de<br />
rezistenţă variind între 0,5 şi 25 (Băncilă, 1980).<br />
Pornind de la această clasificare s-a procedat la o grupare a formaţiunilor<br />
geologice din cadrul bazinului pe tipuri petrografice cu proprietăţi mecanice relativ<br />
asemănătoare şi cu vârste apropiate. S-a stabilit astfel, un interval de rezistenţă<br />
pentru roci şi nu o valoare unică pentru ca abaterea să nu depăşească un prag de<br />
toleranţă.<br />
Intervalul pentru coeficientul de rezistenţă de 10-12 corespunde, din punct de<br />
vedere geologic formaţiunii oligocene din Pânza de Tarcău. Valori ale coeficientului<br />
de rezistenţă de 7-8 s-a atribuit depozitelor cretacice (estompate prin dezvoltarea<br />
redusă) şi eocene (gresii, calcare, argile). Tot în acest interval s-au grupat şi<br />
depozitele acvitaniene şi burdigaliene care aparţin zonei de molasă. Chiar dacă<br />
depozitele acvitaniene, reprezentate prin gresii, marne, argile cenuşii însoţite de<br />
formaţiunea saliferă, au o rezistenţă mai mică sub aspect litologic, vechimea<br />
depozitelor le conferă încadrarea în această categorie.<br />
Pentru intervalul de variaţie al coeficientului rezistenţei, cuprins între 4,5-5,5,<br />
s-au grupat toate depozitele aparţinând Zonei de molasă: tufuri, marne burdigaliene,<br />
care apar doar în axele unor cute anticlinale, marne şi tufuri badeniene (reprezentate<br />
prin marne şi tufuri cu globigerine peste care se dispune breccia sării) şi de vârstă<br />
sarmaţiană (marne şi argile cu intercalaţii grezoase). În intervalul 1,8-2,5 se grupează<br />
formaţiuni geologice aparţinând Pliocenului inferior (gresii, marne, cinerite). Datorită<br />
particularităţilor petrografice, în acelaşi interval, au fost incluse şi depozite situate în<br />
arealul Arbănaş la nord de Podu Muncii.<br />
Pentru intervalul cuprins între 1,2-1,5, sub aspect petrografic, se regăsesc<br />
aproape aceleaşi tipuri de roci ca şi cele din intervalul anterior, dar se mai reţine şi<br />
prezenţa argilelor cărbunoase. Vârsta depozitelor (Dacian) denotă, totodată, o<br />
compactare mai slabă.<br />
Ultimul interval al coeficientului de rezistenţă considerat se situează între<br />
0,5-1,0 şi grupează toate depozitele recente: romaniene, dar mai ales pleistocene şi<br />
cuaternare. Multe depozite grupate aici sunt slab consolidate sau chiar mobile<br />
(nisipuri, pietrişuri), ceea ce a determinat şi o apreciere a slabei lor rezistenţe la<br />
acţiunea factorilor erozivi.<br />
66
METODA DE ANALIZĂ<br />
Folosind suportul topografic în scara 1:25 000 s-a trecut la ierarhizarea reţelei<br />
hidrografice în sistemul de clasificare Horton-Strahler şi în final s-a obţinut ordinul 6<br />
pentru cursul principal şi bazinul aferent (Horton, 1945). Toate segmentele de râu au fost<br />
digitizate, fiecare primind şi câte un set de atribute absolut necesare pentru calculele<br />
următoare. Folosind aceste rezultate s-a putut determina un model al drenajului din care<br />
rezultă că şi în aceste condiţii de dinamică şi diversitate litologică, legile care definesc<br />
modelul se verifică foarte bine. Peste reţeaua hidrografică astfel obţinută s-a suprapus<br />
harta geologică a arealelor cu diferite grade de rezistenţă petrografică, din care se constată<br />
că cea mai mare pondere (35%) o are arealul cu roci puţin rezistente la eroziune (0,5-1)<br />
din partea inferioară a bazinului. Cele mai rezistente roci, cu coeficientul de tărie de<br />
10-12 ocupă o pondere relativ mică (9%) din cadrul bazinului.<br />
Pentru obţinerea datelor s-au folosit pe lângă cercetările de teren şi hărţile<br />
topografice şi geologice care au fost scanate şi georeferenţiate, după care s-a vectorizat<br />
limita formaţiunilor geologice, reţeaua hidrografică pe segmente de diferite ordine,<br />
cumpenele de apă, curbele de nivel etc. Pentru toţi aceşti vectori au fost determinate o<br />
serie de atribute ca: lungimea reţelei de râuri pe segmente şi ordine de mărime,<br />
diferenţele de nivel între punctele de confluenţă, lungimea curbelor de nivel, perimetrul,<br />
suprafaţa bazinelor de diferite ordine ş.a. Vectorizarea şi prelucrarea primară s-a realizat<br />
cu ArcView 3.x, iar pentru prelucrarea avansată şi analiză ArcView 3.x şi ARCGIS 8.x,<br />
modulele de bază plus o serie de extensii (Spatial Analist, Edit Tools, Xtools etc). Cu<br />
ajutorul acestora şi prin utilizarea funcţiilor sifturilor GIS – intersecţie, uniune, interogare,<br />
transformare etc, s-au putut determina toate atributele necesare parametrilor în<br />
conformitate cu cerinţele metodologiei de analiză.<br />
Avantajul utilizării GIS pentru digitizare, stocare şi prelucrare a informaţiei este<br />
evidentă deoarece se poate lucra foarte uşor cu mai multe strate de informaţie şi cu<br />
atributele elementelor digitizate (Săvulescu, 2000; Haidu, 1998). Pornind de la acest<br />
suport, chiar dacă arealele diferă ca suprafaţă s-au căutat segmentele de râu şi bazinele<br />
de ordine inferioare situate integral în cadrul unei formaţiuni. Pentru comparare s-au<br />
ales numai parametrii cu valori mediate sau rapoarte ale dimensiunilor de lungimi şi<br />
suprafeţe (tabelul 1).<br />
REZULTATE OBŢINUTE<br />
Analizând frecvenţa numărului de segmente de râu de primul şi al doilea<br />
ordin aflate integral în cadrul arealelor delimitate se constată că cele mai<br />
numeroase segmente sunt cele de primul ordin, în timp ce la ordinul 2 acestea sunt<br />
de peste 5 ori mai puţine. În situaţia întregului bazin cea mai mare pondere ca<br />
număr şi lungime o au cursurile de primul şi al doilea ordin. În cazul frecvenţei<br />
segmentelor de primul ordin se constată că cele mai mici valori (9 segmente/km 2 )<br />
se obţin în cazul formaţiunilor moi cu coeficient de rezistenţă de 0,5-1. Crescând<br />
rezistenţa, dar tot în domeniul rocilor neconsolidate, se constată şi o creştere a<br />
frecvenţei segmentelor de râu aproape de două ori, la 17,4 segmente/km 2 în cazul<br />
formaţiunilor care au un coeficient de rezistenţă de la 1,8 la 2,5. În continuare,<br />
67
trecerea spre rocile slab consolidate antrenează o uşoară reducere a frecvenţei<br />
segmentelor de râu la 15,2 segmente/km 2 în cazul coeficientului de rezistenţă de 5<br />
pentru ca la un coeficient de 10-12 valorile să scadă la 12,9 (fig. 1Aa). În cazul<br />
segmentelor de ordinul 2 variaţia valorilor are un ecart mult mai redus, dar tendinţa<br />
de la primul ordin se păstrează. În cazul frecvenţei cumulate a segmentelor de<br />
ordinul 1 şi 2, configuraţia generală relevă acelaşi tip de legătură între cele două<br />
variabile, ca şi la primul ordin (fig. 1Ac).<br />
Tabelul 1. Parametrii morfometrici pe formaţiuni geologice<br />
Morphometrical parameters within the geological formations<br />
Intervale ale coef. de<br />
rezistenţă 0,5-1 1,2-1,5 1,8-2,5 4,5-5,5 7-8 10-12<br />
Parametru<br />
Suprafaţa formaţiunii (kmp) 145 32,4 84 21,5 107 37,8<br />
Frecvenţa Ord. 1 8,98 10,6 15 13,2 12,8 11,4<br />
segmantelor Ord. 2 1,3 1,69 2,48 2,04 2,46 1,61<br />
(<strong>nr</strong>/km 2 ) Ord. 1 şi 2 10,3 12,3 17,4 15,2 15,3 12,9<br />
Ord. 1 0,39 0,36 0,30 0,27 0,31 0,30<br />
Lungimea medie a<br />
Ord. 2 0,65 0,67 0,41 0,29 0,45 0,46<br />
segmentelor (km) Ord. 3 1,51 0,62 0,96 0,54 1,02 0,43<br />
Ord. 1 3,52 3,80 4,51 3,69 4,06 3,50<br />
Densitatea reţelei Ord. 2 0,85 1,14 1,03 0,8 1,1 0,75<br />
(km/km 2 ) Ord. 1 şi 2 4,38 4,97 5,54 4,29 5,18 4,25<br />
Ord. 1, 2 şi 3 4,72 5,05 5,95 4,47 5,63 4,28<br />
Lung. scurgerii de<br />
Ord. 1, 2 şi 3<br />
pantă (km)<br />
0,114 0,099 0,084 0,112 0,088 0,116<br />
Panta medie a Ord. 2 111 136 183 209 192 271<br />
segmentelor<br />
(m/km) Ord. 3 56,5 97 122 133 33 171<br />
Lungimea medie a segmentelor de primul ordin arată şi ea o uşoară variaţie,<br />
fiind mai mare în formaţiunile moi (0,39 km pentru formaţiunile cu coeficienţi de<br />
rezistenţă de 0,5-1), scade la cele mai mici valori (0,27 km) în formaţiunile pentru<br />
care coeficienţii de rezistenţă sunt în intervalul de rezistenţă 4,5-5,5 ca apoi să aibă<br />
din nou o uşoară creştere spre formaţiunile cu rezistenţă mai mare, fiind de 0,30 km<br />
în cazul rocilor mai dure coeficient de rezistenţă de 10-12 (fig. 1Ba). Aceeaşi alură<br />
o are şi distribuţia valorilor pentru segmentele de ordinul 2 cu diferenţe mai mari<br />
între formaţiunile foarte moi şi cele cu valori medii ale coeficientului de rezistenţă<br />
de 4,5-5,5 (fig. 1Bb). Creşterea frecvenţei segmentelor de râu de ordine inferioare<br />
(1 şi 2) de la formaţiuni foarte moi spre cele cu rezistenţe cuprinse între 2 şi 4,<br />
corespunzător cu o scădere a lungimilor medii, determină o creştere a gradului de<br />
fragmentare a reliefului şi o reducere a lungimii scurgerii de pantă.<br />
Densitatea reţelei hidrografice calculată pentru primele trei ordine, ca raport<br />
între suma lungimilor segmentelor de râu şi suprafaţa formaţiunilor geologice<br />
relevă o valoare mare a densităţii de drenaj (4,72 km/km 2 ) în cazul formaţiunilor<br />
foarte moi cu coeficient de rezistenţă între 0,5 şi 1, atinge valoarea maximă de<br />
68
5,95 km/km 2 pentru formaţiunile la care coeficientul de rezistenţă se află între 1,8<br />
şi 2,5 pentru ca apoi să scadă treptat până ajunge la 4,28 în cazul formaţiunii cu cel<br />
mai mare coeficient de rezistenţă (fig. 1Cc). În acest caz se constată o uşoară<br />
creştere în cazul arealului în care coeficientul de rezistenţă este între 7 şi 8, având o<br />
densitate mai mare (5,18 km/km 2 ) deşi în cazul lungimilor medii şi a frecvenţei se<br />
remarcă mai puţin această abatere. Densitatea reţelei calculată pentru segmentele<br />
de ordinul doi şi unu păstrează aceeaşi configuraţie a distribuţiei valorilor dar sunt<br />
mult mai atenuate creşterile.<br />
Ca rezultantă a densităţii de drenaj, lungimea scurgerii de pantă s-a calculat<br />
pornind de la formula propusă de Horton în 1945 conform căreia:<br />
Lp = 1 / 2 Dd, în care:<br />
Lp = lungimea medie a scurgerii de pantă şi Dd = densitatea de drenaj.<br />
Fig.1. Legăturile dintre coeficientul de rezistenţă geologică al rocilor şi: A, frecvenţa<br />
segmentelor de râu de primul ordinul (a), al doilea (b) şi cumulat (c); B, lungimea medie a<br />
segmentelor de primul ordin (a) şi al doilea (b); C, densitatea reţelei de primul ordin (a), al<br />
doilea (b) şi cumulat pentru primul, al doilea şi al treilea ordin (c); D, Panta medie a<br />
segmentelor de râu de ordinul al doilea (a) şi al treilea (b).<br />
Relationships between the geologic resistance and: A, the frequency of the first (a),<br />
second order stream segments (b) and cumulated (c); B, the average length of the first (a) and<br />
second stream order segments (b); C, density of the first (a), second stream order segments (b)<br />
and cumulated for the first, second and third orders (c); D, the average slope of the second (a)<br />
and third stream order segments (b).<br />
Din analiza modului de variaţie a acestui parametru în raport cu rezistenţa<br />
rocilor se constată valori mai mari ale lungimii scurgerii de pantă (116 m) pentru<br />
rocile foarte moi. Valorile scad până la 88 m pentru formaţiunile cu un coeficient<br />
de rezistenţă între 1,8 şi 2,5, pentru ca apoi să crească treptat la 114 m pentru<br />
formaţiunile la care coeficientul de rezistenţă se situează în intervalul 10 şi 12.<br />
69
O creştere se constată şi la formaţiunile cu un coeficient de rezistenţă între 4,5 şi<br />
5,5 la 112 m, dar în acest caz se impune verificarea şi în alte cazuri, deoarece<br />
suprafaţa luată în considerare a fost prea mică. Este cunoscut faptul că valorile mici<br />
ale lungimii scurgerii de pantă scurtează timpul pentru scurgerea de versant şi pe<br />
cel de formare a viiturilor. Aceasta presupune o accelerare a proceselor de<br />
concentrare în reţeaua de albii, care asociată cu rezistenţa slabă la eroziune a<br />
rocilor şi o torenţialitate sporită, determină o creştere a volumului de aluviuni în<br />
suspensie şi o intensificare a proceselor de eroziune.<br />
Pantele medii ale segmentelor de râu de ordinul 2 şi 3 sunt de asemenea<br />
reprezentative pentru a releva rolul rezistenţei geologice în dimensionarea acestui<br />
element. Urmărind panta medie a segmentelor de ordinul 2 pe formaţiuni se<br />
constată că cea mai mică valoare 111 m/km o au cursurile dezvoltate în cele mai<br />
moi roci. Pantele cresc progresiv cu coeficientul rezistenţei geologice, atingând în<br />
rocile cele mai rezistente 271 m/km, deci de 2,4 ori mai mari. Aceeaşi tendinţă se<br />
observă şi în cazul pantelor de ordinul 3, care au 56,5 m/km în cazul celor mai moi<br />
roci şi 171 m/km în cazul celor mai rezistente (fig. 1 D). Faptul este explicabil dacă<br />
avem în vedere că actualele albii de râu sunt încastrate în roca de bază şi la nivel<br />
multianual eroziunea acţionează asupra ei chiar dacă local aceasta este protejată de<br />
o pătură de aluviuni. În acelaşi timp panta segmentelor de râu este cel mai dinamic<br />
element al reţelei de albii, fiind direct legată de fluxul de materie, prin scurgere şi<br />
de rezistenţa pe care o opune substratul la eroziune.<br />
În concluzie, se poate remarca faptul că rocile din care este alcătuit<br />
substratul bazinelor hidrografice au un rol important în dimensionarea elementelor<br />
morfometrice. Problema trebuie studiată în continuare pentru a se putea cuantifica<br />
cu suficientă corectitudine nivelul de implicare a rezistenţei rocilor şi în<br />
dimensionarea altor elemente morfometrice ale bazinelor hidrografice.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Băncilă, I. et al. (1980), Geologie inginerească, vol I, Editura Tehnică, Bucureşti.<br />
Bucur, I. (1966), Observaţii geologice asupra flişului din zona Zârna – Penteleu – Slănic,<br />
Dări de seamă ale Inst. Geol. Vol. LII/1, Bucureşti.<br />
Haidu, I., Haidu, C. (1998), SIG Analiză Spaţială, Editura H.G.A., Bucureşti.<br />
Horton, E. R. (1945), Erosional Development of Streams and their Drainage Basins,<br />
Hydrophysical Approach to Quantitative Morphology, Geological Society of<br />
America Bulletin, vol. 56, p. 275-370.<br />
Protodiakonov, M. M, Boblikov, W. S. (1957), Calculation of rock resistance for a sample<br />
of any shape. Ugol, 32 (4) (în rusă).<br />
Săvulescu, C. et al. (2000), Fundamente GIS, Editura H.G.A., Bucureşti.<br />
Zăvoianu, I. (1985), Morphometry of drainage basins, Elsevier, Amsterdam – Oxford –<br />
New York – Tokyo.<br />
Zăvoianu, I. (1997), Rocks and the morphometrical dimensioning of drainage basins, Rev.<br />
„Roum. Géogr.” 41, Academia Română, Bucureşti.<br />
70
ASPECTE ALE SCURGERII MINIME ÎN BAZINUL<br />
HIDROGRAFIC PRUT<br />
Florin VARTOLOMEI ∗<br />
Concepte-cheie: bazinul hidrografic Prut, scurgere minimă, probabilitate.<br />
Key words: Prut catchment, minimum flow, probability.<br />
Some aspects about minimum flow in Prut catchment. The minimum<br />
flow in the Prut basin represents a priority for the management of<br />
water resources and water consumption. Due to the special climatic<br />
conditions of the basin, the minimum monthly flow with both annual<br />
and seasonal overpassing probability of 80%, 90%, 95% often gets<br />
values of only liters per second. Also, some of the Prut’s tributaries<br />
(Sitna, Jijia, Miletin and Bahlui – mainly in the Moldavian Plain) dry<br />
out during summers. The records cover about 30 hydrometrical<br />
stations over the Romanian part of the Prut basin, for periods of<br />
40-50 years.<br />
CARACTERE GENERALE<br />
În Câmpia Jijiei, afluenţii Prutului prezintă o scurgere minimă cu asigurări<br />
de 80, 90, 95%, cu valori de ordinul litrilor pe secundă. Scurgerea minimă pe<br />
sectorul mijlociu al Prutului nu poate fi stabilită exact pentru regimul natural,<br />
datorită diverselor folosinţe situate de-a lungul afluenţilor de ordinul 1 şi 2 de pe<br />
dreapta Prutului: Başeu, Jijia, Sitna, Miletin, Nicolina, Bahlui, care, în perioadele<br />
secetoase, stochează până la 80% din rezervele de apă, totuşi rezultate pentru acest<br />
parametru vor fi prezentate în acest studiu.<br />
Rezultă, aşadar, dificultatea determinării cantitative a scurgerii minime la<br />
nivel anual, cât şi în perioada IV-XI. Prezentul studiu are ca scop evidenţierea<br />
lipsei de apă de pe afluenţii din acest bazin, precum şi justificarea existenţei micilor<br />
acumulări cu volum temporar de apă şi cu mare densitate (cea mai mare din ţară),<br />
iar, din punct de vedere practic, se impune necesitatea suplimentării resurselor de<br />
apă din râurile învecinate şi un management în distribuirea în timp a resurselor de<br />
apă mult mai îmbunătăţit.<br />
ALGORITMUL ANALIZELOR<br />
Modalitatea de calcul pentru valorile debitului mediu minim cu asigurările<br />
de 80, 90, 95, 97% a fost următoarea:<br />
∗ <strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Facultatea de Geografie, Bucureşti.<br />
71
– din tabelele cu mediile lunare se extrage valoarea cea mai mică din an, pe<br />
de o parte şi din lunile IV-XI pe de altă parte, rezultând un debit mediu lunar<br />
minim anual şi unul pe sezon de vegetaţie;<br />
– acestea se introduc în tabele separat, se ordonează descrescător şi se<br />
calculează probabilităţile p%, utilizând tabelele Kriţki-Menkel;<br />
– perechile de valori debit-probabilitate (p%) se trasează sub formă de puncte pe<br />
diagrama curbei de asigurare separat pentru nivelul anual şi pentru cel sezonier;<br />
– se extrag valorile cu asigurările menţionate mai sus după trasarea curbei,<br />
valori care se prezintă în tabelele 1 şi 2, pentru cele mai importante staţii din<br />
bazinul Prutului.<br />
CAUZALITĂŢI ŞI REZULTATE<br />
În bazinele hidrografice sub 300 km 2 fenomenul de secare este foarte frecvent, iar<br />
valorile debitelor minime lunare cu probabilitate de depăşire (la nivel anual) de 80, 90,<br />
95, 97% se prezintă în tabelul 1, în cazul bazinului hidrografic Prut:<br />
Tabelul 1. Debite minime lunare cu probabilitate de depăşire (la nivel anual)<br />
Minimum monthly flow with annual overpassing probability<br />
Staţia – râul 80% 90% 95% 97%<br />
Radăuţi – Prut 13,6 9,5 7,2 6,3<br />
Ungheni – Prut 16,6 12,2 10,2 9,6<br />
Dorohoi – Jijia 0,013 0,008 0,005 0,003<br />
Dângeni – Jijia 0,045 0,029 0,021 0,016<br />
Todireni – Jijia 0,055 0,032 0,022 0,018<br />
Botoşani – Sitna 0,005 0,002 0 0<br />
Todireni – Sitna 0,03 0,016 0,006 0<br />
N.Bălcescu – Miletin 0,003 0,001 0 0<br />
Victoria – Jijia 0,1 0,055 0,028 0,01<br />
Hârlău – Bahlui 0,018 0,006 0,002 0<br />
Pd.Iloaiei – Bahlui 0,056 0,032 0,015 0,005<br />
Pd.Iloaiei – Bahluieţ 0,013 0,002 0 0<br />
Cucuteni – Voineşti 0,002 0,001 0,0005 0,0005<br />
Iaşi – Nicolina 0,01 0,005 0,003 0,002<br />
Zamca – Locii 0,002 0,0005 0 0<br />
Iaşi – Bahlui 0,136 0,072 0,048 0,032<br />
Iaşi – Vămeşoaia 0,002 0,0005 0 0<br />
Drânceni – Prut 20,2 16 14,4 13,5<br />
Tupilaţi – Elan 0,012 0,008 0,006 0,004<br />
Murgeni – Elan 0,022 0,015 0,011 0,009<br />
Oancea – Prut 21 17 14,4 13,2<br />
Fârţăneşti – Chineja 0,096 0,064 0,036 0,02<br />
După cum se observă din reprezentările grafice (fig. 1 şi fig. 2) ale variaţiei<br />
debitelor medii minime, cât şi din datele centralizate în tabelul 2, pentru nivelul<br />
sezonier, valorile cele mai mari se î<strong>nr</strong>egistrează la Drânceni pe Prut, iar cele mai<br />
mici la mai multe staţii din bazin, unele chiar cu secări prelungite, ca Podu Iloaiei<br />
pe Bahluieţ, Hârlău pe Bahlui sau Iaşi pe Vămeşoaia.<br />
72
25<br />
20<br />
15<br />
10<br />
5<br />
0<br />
Q m in<br />
(mc/s)<br />
1 2 3 4<br />
80% 90% 95% 97%<br />
Fig. 1. Debite minime lunare cu probabilitatea de depăşire de 80%, 90%, 95% şi 97%<br />
anual. 1.Rădăuţi – Prut; 2.Ungheni; 3.Drânceni; 4.Oancea<br />
Minimum monthly flow with an annual overpassing probability of 80%, 90%, 95%<br />
30<br />
25<br />
20<br />
15<br />
10<br />
5<br />
0<br />
Q min<br />
(mc/s)<br />
1 2 3 4<br />
80% 90% 95% 97%<br />
Fig. 2. Debite minime lunare cu probabilitatea de depăşire de 80%, 90%, 95% şi 97%<br />
sezonier. 1.Rădăuţi – Prut; 2.Ungheni; 3.Drânceni; 4.Oancea<br />
Minimum monthly flow with seasonal overpassing probability of 80%, 90%, 95% and 97%<br />
(IV-XI)<br />
Din aceleaşi reprezentări grafice realizate la o scară optimă pentru întregul<br />
bazin se mai observă că singurele staţii cu valori clar notabile pentru aspectul<br />
general al bazinului sunt cele de pe râul Prut, plasate în ordine pe grafic: Rădăuţi,<br />
Ungheni, Drânceni şi Oancea.<br />
În perioada scurgerii dintre lunile VI-VIII, care este cea mai redusă, nici<br />
apele Prutului nu pot fi folosite pentru alimentări cu apă (parţial şi datorită<br />
consumurilor şi reţinerilor de apă în iazuri), motiv pentru care s-au î<strong>nr</strong>egistrat<br />
pentru ultimii 50 de ani de activităţi hidrometrice valorile caracteristice ale<br />
debitelor medii minime cu valorile pentru asigurările caracteristice prezentate în<br />
tabelele de mai sus.<br />
După ultimele sinteze, debitul minim asigurat, după darea în exploatare a<br />
tuturor acumulărilor, este de cel puţin 35 m 3 /s pe Prut la Ungheni.<br />
În bazinele hidrografice afluente (Başeu, Jijia până la Dorohoi, Sitna,<br />
Bahlui), debitul anual specific q 95% este egal cu zero, iar debitul minim lunar din<br />
perioada caldă scade sub 10 l/s (pe Bahluieţ, la Podul Iloaiei şi pe Bahlui la Hârlău<br />
î<strong>nr</strong>egistrându-se de altfel, cele mai frecvente secete din tot bazinul Prutului).<br />
73
Tabelul 2. Debite minime lunare cu probabilitate de depăşire (la nivel sezonier, lunile IV-XI)<br />
Minimum monthly flow with seasonal overpassing probability (IV-XI)<br />
Staţia – râul 80% 90% 95% 97%<br />
Radăuţi – Prut 19,6 16,5 13,8 12,2<br />
Ungheni – Prut 22,8 17,6 14,3 11,6<br />
Dorohoi – Jijia 0,013 0,008 0,005 0,003<br />
Dângeni – Jijia 0,047 0,03 0,02 0,015<br />
Todireni – Jijia 0,06 0,035 0,022 0,018<br />
Botoşani – Sitna 0,006 0,003 0,002 0,001<br />
Todireni – Sitna 0,044 0,019 0,008 0,004<br />
N.Bălcescu – Miletin 0,004 0,002 0,001 0,0005<br />
Victoria – Jijia 0,1 0,055 0,025 0,01<br />
Hârlău – Bahlui 0,021 0,01 0,005 0<br />
Pd.Iloaiei – Bahlui 0,062 0,039 0,017 0,007<br />
Pd.Iloaiei – Bahluieţ 0,018 0,003 0 0<br />
Cucuteni – Voineşti 0,003 0,001 0,0005 0,0005<br />
Iaşi – Nicolina 0,013 0,006 0,004 0,002<br />
Zamca – Locii 0,002 0,0005 0 0<br />
Iaşi – Bahlui 0,17 0,086 0,049 0,032<br />
Iaşi – Vămeşoaia 0,003 0,001 0 0<br />
Drânceni – Prut 25,5 21,5 18 16,5<br />
Tupilaţi – Elan 0,012 0,008 0,006 0,004<br />
Murgeni – Elan 0,022 0,015 0,011 0,009<br />
Oancea – Prut 28 22 18 16<br />
Fârţăneşti – Prut 0,108 0,082 0,064 0,052<br />
Trebuie menţionat că în bazinele afluenţilor cu altitudine medie redusă (sub<br />
400 m), debitele de vară sunt mai mici decât cele de iarnă. În bazinul Prutului, pe<br />
perioada de iarnă, scurgerea minimă este influenţată de puternice fenomene de<br />
îngheţ (sloiuri sau zăpoare).<br />
CONCLUZII<br />
Datorită condiţiilor climatice, în special, debitele minime cu probabilitatea<br />
de depăşire de 80%, 90%, 95% şi 97% atât la nivel anual, cât şi la nivel sezonier<br />
î<strong>nr</strong>egistrează frecvent valori de ordinul litrilor pe secundă, iar fenomenul de secare<br />
apare la numeroase staţii hidrometrice.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Dumitrescu, S. (1964), Variaţia scurgerii anuale la râurile din RPR, „Hidrotehnica”, vol. IX,<br />
<strong>nr</strong>. 12, Bucureşti.<br />
Ujvari, I. (1972), Geografia apelor României, Editura Ştiinţifică, Bucureşti.<br />
74
ECARTUL DE VARIAŢIE A DEBITELOR MEDII LICHIDE<br />
(DUPĂ KLEMES). STUDIU COMPARATIV ÎNTRE BAZINELE<br />
HIDROGRAFICE TROTUŞ ŞI PRUT (SECTORUL ROMÂNESC)<br />
Florin VARTOLOMEI ∗ , Gianina CHIRILĂ ∗∗ , Simona RUSU ∗∗<br />
Concepte-cheie: râul Prut, râul Trotuş, debit, ecart de variaţie, metoda<br />
Klemes.<br />
Key words: Prut river, Trotuş river, flow, interval of variation, Klemes<br />
method.<br />
The interval of variation for mean flow (after Klemes method).<br />
Comparative study for the Prut and Trotuş river basins. The different<br />
values for the interval of variation of mean flow in both basins can be<br />
explained by the geographic particularities (positions, geology,<br />
landscape, climate) and morphometric particularities (height, Rf, Rc),<br />
the prevailing one being the climate. For both basins the study of the<br />
interval of variation of mean flow sustains water management and<br />
water supplies.<br />
CARACTERISTICI FIZICO-GEOGRAFICE<br />
1. Bazinul hidrografic Trotuş<br />
Aşezare şi elemente morfometrice: bazinul hidrografic al râului Trotuş se<br />
desfăşoară în regiunea montană şi deluroasă, care face parte din grupa centrală a<br />
Carpaţilor Orientali, partea nordică a Munţilor Vrancei şi jumătatea sudică a<br />
Subcarpaţilor Moldovei. Trotuşul parcurge 149,2 km de la izvor (din dreptul<br />
localităţii Făgeţel din Munţii Ciucului) până la vărsarea în Siret (la sud-est de<br />
oraşul Adjud), având un bazin de 4349 km 2 .<br />
Condiţiile geologice: în regiunea montană se suprapune unităţii de orogen<br />
din Carpaţii Orientali, în care au o mare dezvoltare: formaţiunile flişului cretacic<br />
(intern), a flişului paleogen (marginal) şi cea neogenă subcarpatică.<br />
Relieful: bazinul Trotuş se suprapune unor unităţi de relief variate dispuse în<br />
trepte ce coboară de la vest la est, dând regiunii aspect de amfiteatru. Zona montană se<br />
suprapune Munţilor Ciuc, Tarcău, Nemira şi Vrancei. Zona deluroasă, reprezentată prin<br />
două subunităţi: ulucul depresionar, Tazlău-Caşin, cea mai vastă şi tipică depresiune<br />
subcarpatică din ţară; un mare „uluc” la marginea munţilor flişului, şi culmile înalte<br />
extreme cu altitudini de peste 700 m: Cărunta (716 m), Capăta (740 m), în Culmea<br />
Pietricica; şi Ursoiul Mare (718 m), Coada Văii Babei (714 m ) în Dealul Ouşorul.<br />
* <strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Facultatea de Geografie, Bucureşti.<br />
∗∗ I.N.H.G.A. Bucureşti.<br />
75
Clima are rolul dominant în formarea şi distribuţia resurselor de apă.<br />
Bazinul hidrografic al Trotuşului prezintă variaţii climatice, de la nord la sud şi de<br />
la vest la est. În zona montană, situată la în partea nord-vestică a bazinului,<br />
precipitaţiile sunt bogate 1000-1100 mm/an, din care 650 mm, cad sub formă de<br />
zăpadă, aceasta menţinându-se pe suprafaţa solului circa 100 zile. În depresiunea<br />
intramontană Dărmăneşti, datorită poziţiei de adăpost, precipitaţiile se reduc până<br />
la circa 600-700 mm/an. Zona subcarpatică se caracterizează prin precipitaţii de<br />
550-650 mm/an.<br />
2. Bazinul hidrografic Prut (sectorul românesc)<br />
Aşezare şi elemente morfometrice: bazinul Prutului se află situat în partea<br />
de est a României, fiind un bazin de contact între Podişul Moldovei, din România<br />
în vest şi Podişul Podolic, de pe teritoriul Republicii Moldova în est. Evoluţia şi<br />
aspectele geografice sunt legate de cele ale Podişului Moldovei, unii autori<br />
considerând această unitate o subdiviziune a acestui podiş. Suprafaţa bazinului<br />
hidrografic al Prutului ocupă 10970 km 2 în România, iar împreună cu suprafeţele<br />
aferente de pe teritoriul Ucrainei şi Republicii Moldova un total de 28396 km 2 .<br />
Condiţiile geologice: sub acest aspect bazinul Prutului se suprapune pe trei<br />
unităţi structurale: Platforma Moldovenească (până la falia Fălciu-Plopana),<br />
Platforma Bârladului (între faliile Fălciu-Plopana şi Adjud-Oancea) şi Platforma<br />
Covurluiului, prezentând fiecare câte un soclu cu formaţiuni cutate acoperit de o<br />
cuvertură, cu formaţiuni dispuse monoclinal.<br />
Relieful: se prezintă ca un ansamblu de interfluvii întinse cu aspect de<br />
poduri, dealuri şi coline separate de văi largi, sculptate în cuvertura sedimentară<br />
monoclinală. Înclinarea generală a reliefului, spre sud-sud-est, în acelaşi sens cu<br />
orientarea văilor mai importante, reflectă o evidentă adaptare la structură. Structura<br />
monoclinală a favorizat apariţia formelor pozitive şi a văilor subsecvente. Treptele<br />
principale care se impun în morfologie, au valori de 300-500 m în nord-vest,<br />
300-400 m în partea centrală, 150-200 m în nord-est şi sud şi au o distribuţie relativ<br />
echilibrată. Altitudinile de peste 500 m sunt puţine şi izolate. Cotele cele mai<br />
coborâte se întâlnesc în lungul culoarului Prutului (130 m la Oroftina, 32 m în<br />
apropiere de Ungheni şi sub 15 m spre confluenţă) (Băcăuanu, 1968).<br />
Clima: datorită poziţiei sale majoritară în regiunea extracarpatică, departe de<br />
influenţa maselor de aer din Oceanul Atlantic, însă larg deschisă acţiunii maselor<br />
de aer de origine continentală din est, nord-est şi nord, bazinul Prutului primeşte<br />
cantităţi anuale de precipitaţii moderate. Bazinului Prutului, suprapus pe Câmpia<br />
Moldovei, este expus direct maselor de aer continentale, în care aerul dinspre vest<br />
la coborârea unităţilor fizico-geografice înconjurătoare suferă frecvent procese de<br />
föehnizare, cantităţile de precipitaţii sunt reduse, oscilând în general, în jurul a<br />
500 mm (la Rădăuţi 564 mm, la Iaşi 529,4 mm).<br />
CONSIDERAŢII GENERALE<br />
Studiul ecartului de variaţie a debitelor medii multianuale este important<br />
deoarece permite cunoaşterea limitelor resurselor potenţiale de apă care pot fi<br />
furnizate de un bazin hidrografic.<br />
76
Ecartul de variaţie permite aflarea nivelului de încredere în valori absolute<br />
sau în procente faţă de un debit mediu anual pentru anumite folosinţe. Ecartul de<br />
variaţie s-a calculat folosind formula lui Klemes:<br />
S(Qn)= CvּQ/√n<br />
Aceasta permite aflarea aşa numitului „ecart tip”, în care Cv este<br />
coeficientul de variaţie al debitelor medii anuale, n reprezintă numărul de ani luat<br />
în calcul, iar Q este debitul mediu multianual pe şirul de n ani. Rezultatul se poate<br />
exprima atât în valori absolute de debit în m 3 /s, cât şi procentual.<br />
Pentru estimarea nivelului de încredere de 95% se utilizează formula<br />
Qn±2S(Qn), iar pentru nivelul de încredere de 99%, cel mai important, se<br />
utilizează formula Qn±3S(Qn), în care Qn este debitul mediu pe perioada de<br />
observaţii, iar S este parametrul calculat după formula prezentată mai sus.<br />
Importanţa nivelului de încredere de 99%: din cele 3 niveluri la care poate<br />
fi analizat debitul lichid (mediu, maxim şi minim), cel mediu este cel care exprimă<br />
cel mai real un post dintr-un bazin şi oferă informaţii pentru asigurarea unei<br />
folosinţe de apă. Aspectul practic este cel care are importanţă.<br />
Ecartul tip va arăta gradul de încredere pe o perioadă îndelungată în<br />
resursele de apă dintr-un bazin, care sub aspect temporal şi cantitativ pot varia ca<br />
debite medii, iar încrederea de 99% este cea mai importantă deoarece valoarea<br />
astfel calculată, va arăta variaţia acelui debit cel mai utilizat în tot şirul de ani, deci<br />
cu importanţă practică şi cu probabilitatea de apariţie cea mai mare, având deci şi<br />
variaţia cea mai mare şi care va determina categorisirea folosinţelor în raport cu<br />
necesitatea faţă de factorul apă (de exemplu, pentru o centrală atomoelectrică sau<br />
un sistem de irigaţii).<br />
Bazinul Prutului este deficitar în ceea ce priveşte distribuţia resurselor de apă<br />
atât în timp, cât şi în spaţiu, existând contraste puternice între nordul bazinului şi<br />
sudul acestuia şi între extremitatea estică şi cea vestică, rezultând de aici<br />
necesitatea de a realiza acumulări de tipul iazurilor şi heleşteelor, ca rezerve<br />
utilizabile în timp, dar care influenţează regimul natural al scurgerii râurilor.<br />
APLICAREA METODEI KLEMES<br />
Aplicarea acestei metode presupune urmărirea unui algoritm de calcul, cum<br />
este cel prezentat în continuare, având ca exemplu Staţia hidrometrică Belceşti de<br />
pe râul Bahlui (tabelul 1).<br />
Acest algoritm poate fi creat pentru o mai mare corectitudine şi eficienţă în<br />
Ms Excel. Notaţiile indicilor din tabel au semnificaţia prezentată anterior.<br />
REZULTATE<br />
S-a calculat ecartul de variaţie al debitelor medii anuale pentru bazinele<br />
hidrografice Prut şi Trotuş pe o perioadă comună de 51 de ani (1950-2001), cu<br />
aplicarea metodelor de extindere pentru staţiile cu perioadă scurtă de măsurători<br />
şi cu excluderea staţiilor la care şirul nu s-a putut valorifica din diverse motive (şir<br />
77
Nr.<br />
crt.<br />
Tabelul 1. Algoritm de calcul după metoda KLEMES<br />
Calculation’s algorithm for Klemes method<br />
Algoritmul de calcul<br />
pentru MSExcel<br />
Formula utilizată sau semnificaţia parametrului<br />
Ex.: Staţia<br />
hidrometrică<br />
Belceşti/<br />
Bahlui<br />
1. Q mediu =ΣQi/n 0,834163<br />
2. Sumă Qi Suma debitelor medii Qi (ΣQi) 40,874<br />
3. n Număr de termeni în şir (ani) 49<br />
4. Sigma (radicalul final)<br />
Rezultat extragere radical de la linia cu<br />
numărul 7=sigma<br />
0,544494<br />
5. sum(Qi-Qmediu) la pătrat Calculul pentru Sigma sub radical la numărător 14,5272<br />
6. n Număr de termeni în şir (ani) 49<br />
7. sum(Qi-Qmediu) la pătrat/n Calculul pentru Sigma sub radical 0,296474<br />
8. Cv Sigma/Qmediu 0,652743<br />
9. S =Cv×Qmediu/radical din n 0,077785<br />
10. radical din n Numitor pentru calcularea lui S 7<br />
11. Cv × Qmediu Numărător pentru calcularea lui S 0,544494<br />
12. 2S Dublu S 0,15557<br />
13. 3S Triplu S 0,233355<br />
14. Qmediu-2S Nivel de încredere de 95% 0,678594<br />
15. Qmediu+2S Nivel de încredere de 95% 0,989733<br />
16. Qmediu-3S Nivel de încredere de 99% 0,600809<br />
17. Qmediu+3S Nivel de încredere de 99% 1,067518<br />
18. Qmediu-2S - Qmediu+2S Diferenţa pentru 95% (m 3 /s) -0,31114<br />
19. Qmediu-3S - Qmediu+3S Diferenţa pentru 99% (m 3 /s) -0,46671<br />
20. variaţie 2S<br />
Ecartul de variaţie pentru 95% (diferenţa linia<br />
18 R3S faţă de Qmediu)=%<br />
-37,2996<br />
21. variaţie 3S<br />
Ecartul de variaţie pentru 99% (diferenţa linia<br />
19 R3S faţă de Qmediu) =%<br />
-55,9494<br />
incomplet de măsurători, valori î<strong>nr</strong>egistrate eronat în teren ş.a.). Cv-ul calculat<br />
pentru cele 20 de staţii din bazinul Trotuş oscilează în jur de 0,3-0,5, în funcţie de<br />
altitudine (deci cu valori normale pentru un astfel de bazin), la altitudini mari<br />
având amplitudini mici şi valori mai mici. Pentru cele 28 de staţii luate în calcul<br />
din bazinul hidrografic Prut (sectorul românesc), Cv oscilează între 0,6-0,7,<br />
valorile scăzând de la staţiile de pe afluenţi către cele de pe Prut. În condiţiile unor<br />
debite medii multianuale diferenţiate la cele două bazine în funcţie de condiţiile<br />
fizico-geografice şi folosind formulele mai sus menţionate pentru ecartul de<br />
variaţie se constată mari diferenţieri între cele două bazine hidrografice astfel:<br />
• În bazinul hidrografic Trotuş, debitul mediu multianual poate să varieze pe<br />
întreaga perioadă analizată (1950-2001), la toate cele 20 de staţii hidrometrice din<br />
bazin faţă de debitul mediu multianual al fiecărei staţii între ±18% la Lunca de Sus<br />
78
pe Oituz, în zone de izvoare şi ±33% la Ferăstrău pe Oituz, cu o medie pe întregul<br />
bazin de 23% la nivelul de încredere de 95% (fig. 1) şi între ±27% la Lunca de Sus<br />
şi ±50% pe Oituz la staţia Fierăstrău, cu o medie pe bazin de 35% la un nivel de<br />
încredere de 99%.<br />
Fig.<strong>nr</strong>. Ecartul tip al coeficientului de variatie a<br />
debitelor medii anule pe raul Trotus<br />
Ecartul (%)<br />
40<br />
30<br />
20<br />
10<br />
0<br />
Q95%<br />
Q99%<br />
Lunca<br />
de Sus<br />
Ghimes-<br />
Faget<br />
Goioasa<br />
Tg.Ocna<br />
Onesti<br />
,<br />
Vranceni<br />
,<br />
Statiile<br />
Fig. 1. Ecartul tip al coeficientului de variaţie a debitelor medii anuale pe râul Trotuş<br />
The interval of variation for Cv of annual mean flow Trotuş river<br />
Ec%<br />
100<br />
80<br />
60<br />
40<br />
20<br />
0<br />
y = 0,7709x + 36,506<br />
Oroftiana Rădăuţi Radăuti<br />
y = 2,3378Ln(x) + 23,765<br />
Stânca<br />
Ungheni<br />
staţii<br />
hidrometrice<br />
nivel de încredere de 95%<br />
nivel de încredere 99%<br />
Fig. 2. Ecartul tip al coeficientului de variaţie a nivelului de încredere de 95% şi de 99%<br />
pentru debitele medii lichide la principalele staţii de pe râul Prut<br />
The interval of variation for overpassing level of 95% and 99% for annual flow<br />
to the mean stations in Prut basin<br />
• În bazinul Prutului, nivelul de încredere de 95% variază între ±17% la<br />
Ungheni pe Prut (cea mai relevantă staţie de pe râul principal) şi ±47% la Tg.<br />
Frumos pe Bahluieţ (în zona de obârşie) din estul bazinului (fig. 2), iar la nivelul de<br />
încredere de 99% ecartul de variaţie al debitelor medii anuale este între ±25% la<br />
Ungheni pe Prut şi ±75% tot la Tg. Frumos pe Bahluieţ. Se poate concluziona că<br />
79
debitul mediu multianual î<strong>nr</strong>egistrat pe perioada celor 51 de ani analizaţi are o<br />
variaţie la un nivel de încredere de 95% pe întregul sector românesc al bazinului<br />
Prutului, cu cele 28 de staţii hidrometrice luate în calcul, de 37,45%, iar la un nivel<br />
de încredere de 99% o variaţie medie pe bazin de 56,18%.<br />
CONCLUZII<br />
Valorile diferite ale ecartului de variaţie al debitelor medii la cele două<br />
bazine se explică prin particularităţile fizico-geografice (poziţie, geologie, relief,<br />
climă) şi morfometrice (altitudine, suprafaţă), dintre acestea rolul determinant<br />
avându-l caracteristicile climatice.<br />
Variaţia mai mică a ecartului de variaţie atât la un nivel de încredere de 95%,<br />
cât şi de 99% în bazinul Trotuşului faţă de bazinul Prutului (cu valorile menţionate<br />
mai sus) constă în faptul că deşi continentalismul climatic este o caracteristică<br />
comună, acesta se manifestă moderat la bazinul hidrografic Trotuş şi excesiv în<br />
bazinul Prut. În bazinul hidrografic Trotuş, precipitaţiile medii anuale de 800 mm,<br />
în zona de obârşie a bazinului hidrografic şi de 500 mm în sectorul inferior, asigură<br />
caracterul constant al surselor de alimentare ducând la o stabilitate a scurgerii.<br />
Continentalismul excesiv al climatului din bazinul Prutului manifestat prin<br />
precipitaţii reduse cu o medie de 400 mm/an (în cea mai mare parte a bazinului),<br />
frecvenţa mare a secetelor, variaţia Cv datorită caracterului torenţial pe afluenţii<br />
din sectorul superior al râurilor din Câmpia Moldovei şi printr-un regim de<br />
alimentare nepermanent şi singular ca sursă (pluvială) determină o variaţie mai<br />
mare a ecartului tip atât la nivelul de încredere de 95%, cât şi de 99% faţă de<br />
bazinul hidrografic Trotuş.<br />
Atât pentru bazinul hidrografic Prut, cât şi pentru bazinul hidrografic Trotuş,<br />
analiza ecartului de variaţie a scurgerii medii stă la baza gospodăririi şi valorificării<br />
resurselor de apă pentru asigurarea necesităţilor practice, datorită condiţiilor<br />
enumerate mai sus fiind o preocupare mult mai importantă pentru bazinul<br />
hidrografic al Prutului.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Băcăuanu, V. (1968), Câmpia Moldovei, Editura Academiei, Bucureşti.<br />
Diaconu, C. (1961), În problema coeficientului de variaţie al scurgerii anuale a râurilor<br />
RPR, Studii de Hidrologie, vol. I., INMH, Bucureşti.<br />
Dumitrescu, S. (1964), Variaţia scurgerii anuale la râurile din RPR, „Hidrotehnica”, vol. IX,<br />
<strong>nr</strong>. 12, Bucureşti.<br />
Ujvari, I. (1972), Geografia apelor României, Editura Ştiinţifică, Bucureşti.<br />
Zăvoianu, I. (1978), Morfometria bazinelor hidrografice, Editura Academiei, Bucureşti.<br />
80
DISFUNCŢIONALITĂŢI ÎN GESTIUNEA ARIILOR<br />
PROTEJATE NATURALE DIN ZONA METROPOLITANĂ A<br />
MUNICIPIULUI BUCUREŞTI<br />
Maria PĂTROESCU ∗ , Cristian IOJĂ ∗<br />
Concepte-cheie: arie protejată naturală, arie metropolitană,<br />
disfuncţionalităţi.<br />
Key words: natural protected area, metropolitan area, malfunctions.<br />
Malfunctions in natural protected areas management in Bucharest<br />
metropolitan area. The natural protected areas are extremely<br />
important for the balanced functioning of the areas with a strong<br />
human impact. Most of them have complex functions, with both<br />
conservation and economic use (through tourism and leisure,<br />
sustainable use of natural resources, education). In the Metropolitan<br />
Area of Bucharest, most of the protected areas are used as leisure<br />
areas, thing that prejudices the objects of protection. Due to this fact,<br />
measures for the improvement of the natural protected areas<br />
management in order to stop their degradation have to be taken.<br />
INTRODUCERE<br />
Ariile protejate naturale reprezintă teritorii extrem de importante pentru<br />
funcţionarea echilibrată a spaţiilor puternic antropizate (Primack şi alţii, 2002),<br />
majoritatea având funcţii complexe, în cadrul lor îmbinându-se acţiunile de<br />
conservare cu cele de valorificare prin educaţie, turism, agrement, exploatare a<br />
resurselor naturale.<br />
Cunoaşterea stării actuale a ariilor protejate naturale din spaţiul metropolitan<br />
al municipiului Bucureşti a presupus parcurgerea următoarelor etape: delimitarea<br />
ariilor protejate naturale recunoscute la nivel naţional prin diferite acte legislative<br />
şi ierarhizarea acestora; identificarea elementelor de patrimoniu natural care fac<br />
obiectul protecţiei şi stabilirea reprezentativităţii acestora; analiza documentelor<br />
ştiinţifice rezultate în urma cercetărilor care s-au realizat în aria metropolitană a<br />
municipiului Bucureşti la nivelul ariilor protejate; identificarea disfuncţionalităţilor<br />
existente prin observaţii în teren; stabilirea de măsuri prioritare de intervenţie<br />
pentru îmbunătăţirea situaţiei actuale.<br />
∗ <strong>Universitatea</strong> din Bucureşti, Centrul de Cercetare a Mediului şi Efectuare a Studiilor de<br />
Impact.<br />
81
ARIILE PROTEJATE NATURALE DIN ZONA METROPOLITANĂ A<br />
MUNICIPIULUI BUCUREŞTI<br />
În zona metropolitană a municipiului Bucureşti, ariile protejate naturale<br />
prezintă o importanţă deosebită pentru păstrarea unor elemente specifice zonei de<br />
câmpie (elemente floristice şi faunistice caracteristice zonei silvostepei ori zonei<br />
nemorale, caracteristici hidrologice), dar şi pentru îmbunătăţirea calităţii<br />
habitatului intern şi extern al populaţiei din Bucureşti şi din spaţiul metropolitan.<br />
Ariile protejate din zona metropolitană se constituie în spaţii de recreere<br />
pentru locuitorii din municipiul Bucureşti sau din alte centre urbane, evidenţiindu-se<br />
faptul că obiectivele de protecţie se îmbină cu cele legate de valorificare. Toate<br />
ariile protejate din aria metropolitană a municipiului Bucureşti sunt rezervaţii<br />
naturale (categoria IV IUCN). În arealul lor, protecţia elementelor naturale se<br />
realizează prin intervenţie antropică activă, activităţile de recreere, turism şi<br />
educaţie fiind permise.<br />
În spaţiul ariei metropolitane a municipiului Bucureşti există cinci rezervaţii<br />
naturale (Ielenicz şi alţii, 1986), reconfirmate prin Legea <strong>nr</strong>. 5/2000 şi o zonă<br />
naturală protejată, declarată prin Hotărârea de Guvern <strong>nr</strong>. 792/1990.<br />
1. Rezervaţia naturală complexă Pădurea Ciornuleasa, situată în comuna<br />
Mitreni, judeţul Călăraşi, are o suprafaţă de 75,2 ha, reprezentând mai mult de<br />
jumătate din suprafaţa totală a pădurii cu acelaşi nume. Pădurea este un şleau de<br />
câmpie, caracteristic silvostepei, reprezentativ pentru această rezervaţie fiind<br />
existenţa în stratul erbaceu a unor elemente floristice caracteristice etajului fagului,<br />
cel mai cunoscut exemplu constituindu-l tătăneasa (Symphytum sp.). În prezent,<br />
rezervaţia este utilizată pentru agrement de către locuitorii din oraşul Olteniţa, dar<br />
şi pentru vânătoare. În ultimii ani, extracţia ilegală a lemnului de către locuitorii<br />
din comunele din proximitate a condus la degradarea naturalităţii ecosistemelor<br />
forestiere şi a diversităţii biologice.<br />
2. Rezervaţia naturală forestieră Pădurea Oloaga-Grădinari se află în<br />
comuna Comana şi ocupă o suprafaţă de 248 ha. Rezervaţia naturală Oloaga-Grădinari<br />
face parte din Pădurea Comana, având drept obiectiv protecţia stejăretului în<br />
amestec cu frasin, carpen, ulm, tei, multe dintre exemplarele de arbori depăşind<br />
vârsta de 100 ani. În spaţiul acestei rezervaţii, în stratul ierbaceu, vegetează<br />
ghimpele (Ruscus aculeatus), brânduşa galbenă (Crocus flavus), bibilica<br />
(Fritillaria tenella), garofiţa românească de stepă (Dianthus trifascicularis var.<br />
deserti), stânjenelul (Iris graminea), bujorul românesc (Paeonia peregrina var.<br />
romanica), lăcrămioarele (Convalaria majalis) specii strict ocrotite în România.<br />
Dintre problemele cu care se confruntă această arie protejată se remarcă extragerea<br />
frauduloasă a ghimpelui, lăcrămioarei şi bujorului, comercializate ca plante<br />
decorative în pieţele bucureştene. În ultima vreme, exploatarea teiului ajuns la<br />
maturitate contribuie la degradarea habitatului ghimpelui şi pune în pericol<br />
regenerarea acestei plante.<br />
3. Rezervaţia naturală forestieră Pădurea Padina Tătarului situată tot în<br />
comuna Comana, ocupă 230 ha din Pădurea Comana. Acest trup de pădure se<br />
caracterizează prin predominarea stejarului (Quercus robur) şi cerului (Quercus<br />
82
cerris). Printre obiectivele ocrotite se remarcă bujorul românesc (Paeonia<br />
peregrina var. romanica), cocoşelul (Dianthus armeria) etc. În apropierea acestei<br />
arii protejate se organizează anual, în luna mai, Festivalul bujorului, manifestare ce<br />
contribuie la creşterea presiunii umane asupra plantelor ocrotite.<br />
4. Rezervaţia naturală complexă Lacul Snagov se află în comuna Snagov,<br />
judeţul Ilfov şi ocupă o suprafaţă de 100 ha. Lacul Snagov este cel mai mare liman<br />
fluviatil din bazinul Ialomiţei, având o suprafaţă de 576 ha. Importanţa hidrologică a<br />
lacului este completată de existenţa unor elemente floristice şi faunistice de valoare<br />
ştiinţifică. Astfel, pe malurile lacului, în afara stufului şi papurei, cresc diferite specii de<br />
nuferi, printre care şi nufărul indian (Nelumbo nucifera). Apa lacului este acoperită de<br />
vegetaţie acvatică, plaurul atingând grosimi de 1,5 m în Coada Lungă, Coada Căţelului<br />
etc. Dintre elementele floristice interesante amintim: otrăţelul (Aldrovanda vesiculosa),<br />
săgeata apei (Sagittaria latifolia). Dintre elementele faunistice se remarcă fauna piscicolă,<br />
fiind întâlnite mai multe specii de peşti: plătica, crapul, somnul, ştiuca şi două specii de<br />
guvizi (Gobius sp. şi Proteshoryns sp.). Cercetările au evidenţiat prezenţa unor elemente<br />
faunistice cu apartenenţă areal geografică pontică şi caspică. Pe malurile lacului au fost<br />
amenajate mai multe debarcadere, de la care pornesc sau la care acostează ambarcaţiuni<br />
de agrement, ştranduri, popasuri, restaurante, terenuri de sport, precum şi spaţii<br />
rezidenţiale. De asemenea, lacul este utilizat de către lotul naţional de canotaj ca bază de<br />
antrenament şi de către pescarii sportivi pentru concursuri.<br />
Probleme deosebite apar datorită faptului că doar 100 ha din suprafaţa totală<br />
a lacului (17%) este protejată. Astfel, acţiunile de protecţie nu se realizează<br />
integrat, iar activităţile din apropierea lacului afectează întreaga suprafaţă lacustră.<br />
În ultimul deceniu se constată o colmatare biogenă a cozilor, proces ce afectează<br />
funcţionalitatea ecosistemului acvatic. Acestui proces i se adaugă deversările<br />
necontrolate de ape uzate menajere sau a altor categorii de reziduuri (în special<br />
hidrocarburi), ce conduc indirect la încărcarea chimică şi biologică a apelor lacului.<br />
5. Rezervaţia naturală forestieră Pădurea Snagov se află în comuna Snagov<br />
şi ocupă o suprafaţă de 10 ha. Rezervaţia face parte din vechii codrii ai Vlăsiei,<br />
trupul de pădure având o suprafaţă de 1727 ha (cea mai întinsă pădure din<br />
apropierea Bucureştiului), din care doar 0,57% beneficiază de protecţie. Vegetaţia<br />
este reprezentată de o pădure de şleau de câmpie, în care domină stejarul (Quercus<br />
robur) şi carpenul (Carpinus betulus). În partea vestică a lacului există o zonă de<br />
interes ştiinţific de circa 10 ha, unde vegetează mai multe specii ale genului Fagus,<br />
şi anume: Fagus sylvatica, Fagus orientalis şi Fagus taurica.<br />
La aceste rezervaţii naturale se adaugă zona protejată naturală Scroviştea,<br />
declarată, prin Hotărârea <strong>nr</strong>.792/1990, ca spaţiu de protocol al Preşedenţiei României.<br />
DISFUNCŢIONALITĂŢI SPECIFICE ÎN GESTIUNEA ARIILOR<br />
PROTEJATE DIN ARIA METROPOLITANĂ A MUNICIPIULUI BUCUREŞTI<br />
Apropierea de municipiul Bucureşti contribuie la creşterea vulnerabilităţii<br />
ariilor protejate naturale şi a dificultăţii de promovare a unor măsuri de<br />
administrare eficiente care să conducă la atingerea obiectivelor acestora.<br />
83
Activităţile recreative, percepţia ariilor protejate ca spaţii disponibile pentru<br />
extinderea suprafeţelor construite, apropierea spaţiilor construite de limita ariilor<br />
protejate etc. contribuie decisiv la î<strong>nr</strong>ăutăţirea stării elementelor ocrotite (tabelul 1). De<br />
altfel, analizând evoluţia în timp istoric a ariilor protejate din aria metropolitană a<br />
municipiului Bucureşti se observă o scădere semnificativă la nivelul suprafeţei (de<br />
exemplu, în cazul Pădurii Snagov de la 100 ha la 10 ha) şi al numărului (nu mai<br />
sunt recunoscute la nivel naţional Pădurea Râioasa, Pădurea Căldăruşani, Pădurea<br />
Fântânele din Pădurea Comana, care se regăseau în lista de arii protejate a<br />
Academiei Române din 1986).<br />
De asemenea, o problemă deosebită este legată de delimitarea în teritoriu a<br />
ariilor protejate, nici una dintre acestea neavând limite clare aprobate la nivel<br />
judeţean sau naţional, fapt ce contribuie la creşterea vulnerabilităţii lor la<br />
schimbările survenite în modul de utilizare a terenurilor.<br />
Desfăşurarea unor activităţi antropice în interiorul sau proximitatea<br />
ariilor protejate (Festivalul bujorului în Pădurea Comana, activităţile menajere şi<br />
recreative în apropierea Lacului şi Pădurii Snagov etc.) contribuie de asemenea la<br />
menţinerea unei presiuni ridicate asupra ariilor protejate.<br />
În Pădurea Comana, s-au semnalat în ultimii ani mai multe campanii de<br />
tăiere a arborilor care prezintă interes economic (tei, carpen etc.). Acţiunile de<br />
defrişare s-au desfăşurat controlat (de către Ocolul Silvic Comana) sau ilegal (de<br />
locuitorii din comunele din apropiere), în ambele cazuri semnalându-se afectarea<br />
unor obiective ocrotite (de exemplu, Ruscus aculeatus).<br />
În majoritatea pădurilor se exploatează în scop comercial specii de plante<br />
utilizate de către populaţie în scop alimentar, medical sau decorativ. În unele dintre<br />
ariile protejate acestea se constituie în reale ameninţări pentru speciile protejate (în<br />
ariile protejate din Pădurea Comana se exploatează frecvent ghimpele, bujorul de<br />
stepă, brânduşele, lăcrămioarele).<br />
Activităţile de agrement desfăşurate în ariile protejate (în special în Pădurea<br />
Snagov, Pădurea Ciornuleasa) au devenit în ultimii ani factori de presiune foarte<br />
puternici pentru obiectivele protejate prin volumul de deşeuri generat, creşterea<br />
actelor de vandalism asupra vegetaţiei, înmulţirea vetrelor de foc, apariţia spaţiilor<br />
comerciale etc.<br />
Gestionarea deşeurilor continuă să ridice probleme la nivelul tuturor ariilor<br />
protejate din aria metropolitană, accesibilitatea ridicată contribuind la creşterea<br />
volumului de deşeuri depozitate în cadrul lor.<br />
De remarcat este că în nici o rezervaţie naturală nu sunt implantate panouri<br />
de avertizare şi nici personal calificat care să se ocupe de pază şi supraveghere în<br />
afara personalului silvic responsabil de fondul forestier.<br />
84
Tabelul 1. Elemente specifice ariilor protejate din aria metropolitană a municipiului Bucureşti<br />
Characteristics of natural protected areas in Bucharest metropolitan area<br />
TIPUL DE<br />
ZONĂ<br />
PROTEJATĂ<br />
ARII<br />
PROTEJATE<br />
NATURALE<br />
REPREZENTATIVITATE<br />
Specii, habitate şi ecosisteme<br />
specifice zonei silvostepei şi<br />
zonei nemorale<br />
Sisteme acvatice specifice zonei<br />
de câmpie<br />
Prezenţa unor specii protejate rare<br />
sau vulnerabile (ghimpele,<br />
bujorul de stepă, brânduşa<br />
galbenă etc.)<br />
PROBLEME ACTUALE<br />
– scăderea suprafeţei şi a<br />
numărului ariilor protejate;<br />
– creşterea presiunii umane<br />
asupra ariilor protejate prin<br />
suprafeţe construite, activităţi de<br />
recreere, suprafeţe agricole,<br />
deşeuri etc.;<br />
– statutul incert al ariilor protejate<br />
naturale determinat de inexistenţa<br />
unor limite recunoscute şi a unor<br />
instituţii sau persoane autorizate<br />
care să se ocupe de administrare;<br />
– multitudinea căilor de acces în<br />
spaţiul ariilor protejate;<br />
– intensificarea şi diversificarea<br />
activităţilor de recreere în ariile<br />
protejate;<br />
– amplificarea exploatării<br />
comerciale a unor elemente<br />
ocrotite;<br />
– slaba reprezentare a unor<br />
categorii de ecosisteme din aria<br />
metropolitană în reţeaua de arii<br />
protejate;<br />
– existenţa unor preocupări şi<br />
iniţative reduse pentru<br />
conservarea diversităţii biologice<br />
la nivelul actorilor locali din aria<br />
metropolitană.<br />
CONSECINŢE<br />
POTENŢIALE<br />
– creşterea riscului de<br />
degradare a elementelor<br />
ocrotite din ariile protejate<br />
existente;<br />
– riscul de pierdere a<br />
statutului de rezervaţie<br />
naturală datorită degradării<br />
sau dispariţiei obiectivelor<br />
ocrotite;<br />
– degradarea calităţii<br />
componentelor mediului<br />
natural în ariile protejate şi<br />
în zonele din proximitate;<br />
– perceperea ariilor protejate<br />
ca spaţii disponibile pentru<br />
promovarea de investiţii.<br />
MĂSURI ŞI REGLEMENTĂRI<br />
– crearea structurilor de administrare a ariilor<br />
protejate;<br />
– realizarea urgentă a delimitării spaţiale şi a<br />
zonării ariilor protejate;<br />
– stoparea extinderii suprafeţelor construite în<br />
spaţiul sau în apropierea ariilor protejate;<br />
– diminuarea numărului de surse directe sau<br />
indirecte de degradare a arilor protejate;<br />
– extinderea suprafeţei ariilor protejate naturale de<br />
interes metropolitan, prin includerea unor păduri<br />
periurbane şi a unor zone umede;<br />
– aplicarea legislaţiei de mediu pentru limitarea<br />
impactului surselor menajere, în special asupra<br />
ecosistemelor acvatice;<br />
– delimitarea strictă a zonelor destinate activităţilor<br />
recreative şi stabilirea concretă a reglementărilor<br />
de administrare a acestor spaţii cu prevederi clare<br />
asupra gestionării deşeurilor, utilizării resurselor<br />
lemnoase, utilizării focului, vandalizării vegetaţiei;<br />
– eliminarea formelor de intervenţie antropică care<br />
aduc prejudicii obiectivelor ocrotite (extragere<br />
selectivă, comerţ etc.);<br />
– promovarea educaţiei ecologice în rândul<br />
populaţiei locale şi vizitatoare pentru<br />
conştientizarea valorii deosebite a ariilor protejate<br />
naturale;<br />
– marcarea cu panouri vizibile şi explicite a<br />
locaţiei şi importanţei ariilor protejate;<br />
– realizarea de pliante, broşuri etc. pentru<br />
promovarea valorilor ariilor protejate, dar şi pentru<br />
mediatizarea regulilor care sunt necesar a fi<br />
respectate în aceste spaţii.<br />
85<br />
85
MĂSURI PRIORITARE<br />
Pentru îmbunătăţirea stării ariilor protejate din aria metropolitană a<br />
municipiului Bucureşti propunem următoarele măsuri (tabelul 1):<br />
– realizarea urgentă a delimitării spaţiale şi a zonării ariilor protejate<br />
(recunoscută de Autoritatea Centrală pentru Protecţiei Mediului), astfel încât<br />
acestea să îşi îndeplinească în primul rând obiectivele de protecţie;<br />
– extinderea suprafeţei ariilor protejate naturale de interes naţional şi<br />
metropolitan, prin includerea unor păduri în această categorie, care oricum<br />
beneficiază de un regim de administrare special în zona de câmpie, ele având un rol<br />
ecologic deosebit. De asemenea, se impune extinderea suprafeţelor de arii protejate<br />
care să protejeze zone umede importante sub aspect ecologic, faunistic, floristic sau<br />
hidrologic (Balta Comana, Lacul Cernica, Lunca Dunării etc.);<br />
– aplicarea legislaţiei de mediu pentru limitarea impactului surselor menajere<br />
în special asupra mediilor lacustre;<br />
– delimitarea strictă a zonelor destinate activităţilor recreative şi stabilirea<br />
concretă a reglementărilor de administrare a acestor spaţii;<br />
– promovarea educaţiei ecologice în rândul populaţiei locale pentru<br />
conştientizarea valorii deosebite a ariilor protejate naturale.<br />
CONCLUZII<br />
Zonele protejate din aria metropolitană reprezintă spaţii care ar trebui să<br />
contribuie la protecţia unor elemente de patrimoniu natural, la îmbunătăţirea stării<br />
mediului, fiind un suport real sau potenţial pentru desfăşurarea activităţilor de recreere şi<br />
educaţie. Din această cauză se impune promovarea, în planurile de amenajare a<br />
teritoriului zonal elaborate pentru aria metropolitană a municipiului Bucureşti, a unor<br />
măsuri coerente pentru scăderea gradului de „agresare antropică” prin creşterea<br />
suprafeţelor construite, vandalizare, desfăşurarea unor activităţi recreative neconforme cu<br />
conservarea şi protecţia etc. De asemenea, în cazul obiectivelor culturale în apropierea<br />
cărora se află suprafeţe acvatice sau cu vegetaţie forestieră se propune încadrarea lor în<br />
categoria peisajelor protejate de interes european (Complexul brâncovenesc<br />
Mogoşoaia, Complexul monahal Cernica, Complexul monahal Snagov, Complexul<br />
monahal Căldăruşani etc.), delimitate în cadrul Convenţiei europene asupra peisajului<br />
semnată la Florenţa în 2000.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Ielenicz, M., Mohan, Gh., Pătroescu, Maria (1986), Rezervaţii şi monumente ale naturii în<br />
Muntenia, Editura Sport-Tursim, Bucureşti.<br />
Pătroescu, Maria, Borduşanu, Marta (1999), Scenarii de restructurare ecologică urbană<br />
specifice ariei urbane şi metropolitane a municipiului Bucureşti, <strong>Anale</strong>le<br />
Universităţii <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, <strong>nr</strong>. 2.<br />
Primack, R., Pătroescu, Maria, Rozylowicz, L., Iojă, C. (2002), Conservarea diversităţii<br />
biologice, Editura Tehnică, Bucureşti.<br />
* * * (<strong>2004</strong>), Planul de amenajare a teritoriului zonal al ariei metropolitane a municipiului<br />
Bucureşti – Starea mediului, raport intern CCMESI.<br />
86
REZERVAŢIILE ŞI MONUMENTELE NATURII – COMPONENTE<br />
MAJORE ALE AGROTURISMULUI ŞI TURISMULUI RURAL<br />
Mircea BUZA ∗<br />
Concepte-cheie: Rezervaţii şi monumente ale naturii, agroturism şi<br />
turism rural, spaţiul Carpatic.<br />
Key words: Nature reserve and nature monuments, agrotourism and<br />
rural tourism, Carpathian geoterritorial space.<br />
Natural reserves and monuments of nature – major components of<br />
agrotourism and rural tourism. Nature protected areas, basically the<br />
reservations and the monuments of nature, the national and natural<br />
parks, together with the biosphere reserves, are the most picturesque<br />
landscapes in Romania and worldwide. They are also a shelter-place for<br />
rare plant and animal species, exceptional geological and<br />
palaeonthological formations, caves with limestone concretions, fossil ice<br />
or rupestrian drawings, avers, volcanic craters and lakes, alpine crests<br />
and glacial lakes, etc., most of them being unique specimens. Therefore,<br />
nature reserves represent important tourist sites which, managed in an<br />
adequate manner, are harmoniously included into nearly all of the tourist<br />
circuits in the world. These sites lie far from the urban centers, and pretty<br />
close to the rural settlements, more precisely the tourist village. Individual<br />
tourists or groups could spent a sojourn of 8-10 days there and get<br />
acquainted with the local architecture, with the cultural and artistic<br />
heritage, and visit one or more nature reserves and monuments of nature.<br />
To this end, it is necessary to update the infrastructure, to upkeep<br />
forester’s tracks, run microbus or Rover-type vehicles, have local guides,<br />
put out tourist leaflets in Romanian and in the languages of international<br />
circulation. The paper gives many concrete examples of access routes to<br />
nature reserves and monuments of nature from the Southern, Western and<br />
Eastern Carpathian Mountains.<br />
Ariile naturale protejate, respectiv rezervaţiile şi monumentele naturii,<br />
parcurile naţionale şi naturale, precum şi rezervaţiile biosferei reprezintă cele mai<br />
pitoreşti peisaje atât din România, cât şi de pe glob. Acestea adăpostesc, totodată, o<br />
serie de rarităţi floristice şi faunistice, formaţiuni geologice şi paleontologice<br />
deosebite, peşteri cu formaţiuni calcaroase, cu gheaţă fosilă sau cu picturi rupestre,<br />
avene, cratere şi lacuri vulcanice, creste alpine şi lacuri glaciare etc., majoritatea cu<br />
valoare de unicat. Ca urmare, rezervaţiile naturale constituie obiective turistice<br />
importante, care, în urma unor amenajări corespunzătoare, se încadrează armonios<br />
în aproape toate traseele turistice din lume.<br />
∗ Institutul de Geografie al Academiei Române.<br />
87
Trebuie specificat însă şi faptul că, pe lângă acestea, mai există şi rezervaţii<br />
ştiinţifice integrale, de o importanţă deosebită pentru conservarea unor specii de<br />
plante şi animale, a unor fosile (ex.: Ursus spelaeus) sau a unor fenomene naturale<br />
unicat (ex.: peşteri cu concreţiuni de calcit), care nu sunt accesibile turismului şi<br />
implicit activităţilor umane.<br />
Acestea se află la mare distanţă de centrele urbane, în schimb sunt foarte<br />
aproape de localităţile rurale, respectiv de satele turistice sau de satele cu<br />
numeroase şi interesante obiective turistice. Ca urmare, persoanele sau grupurile de<br />
turişti care doresc să-şi petreacă un sejur de 8-10 zile într-un sat, ar avea<br />
posibilitatea, ca pe lângă cunoaşterea localităţii respective şi a patrimoniului<br />
arhitectonic, cultural şi artistic, să viziteze una sau mai multe rezervaţii sau<br />
monumente ale naturii. În acest sens este necesară existenţa unei infrastructuri<br />
adecvate, şi anume a unor drumuri forestiere bine întreţinute, a unui mijloc de<br />
transport special (microbuz sau ARO) şi a unor ghizi locali, precum şi a unor<br />
pliante turistice, care să prezinte aceste obiective, atât în limba română, cât şi în<br />
limbi de circulaţie internaţională.<br />
În continuare sunt date mai multe exemplificări concrete privind accesul la<br />
unele rezervaţii şi monumente ale naturii din Carpaţii Meridionali, Munţii Apuseni<br />
şi Carpaţii Orientali.<br />
Primul sat turistic din ţara noastră a fost Şirnea, străveche aşezare de păstori,<br />
situată la o altitudine cuprinsă între 1160 şi 1300 m, pe versanţii estici ai culmii<br />
Colţul Păltinişului – Colţul Coziei din extremitatea sudică a Munţilor Piatra<br />
Craiului. Şirnea oferă vizitatorilor o serie de atracţii, începând cu cazarea în<br />
frumoasele case construite în arhitectura specifică satelor brănene, la care se<br />
adaugă alimente proaspete tradiţionale agro-pastorale. De asemenea, aici se<br />
organizează câteva manifestări folclorice şi sporturi de iarnă, cea mai renumită<br />
fiind „Măsurătoarea laptelui”, străveche datină pastorală, care are loc între 28 iunie<br />
şi 5 iulie, când formaţiile artistice locale şi din împrejurimi, aduc pe scenă<br />
obiceiuri, legende şi balade din partea locului. În tot cursul anului se poate vizita şi<br />
Muzeul sătesc, care prin exponatele etnografice şi de artă populară conservă<br />
frumoasele tradiţii de creaţie de pe aceste meleaguri.<br />
Din Şirnea se pot face o serie de excursii, în primul rând în Parcul Naţional<br />
Piatra Craiului, ce cuprinde cea mai impunătoare creastă calcaroasă din Carpaţii<br />
Româneşti, lungă de 25 km, şi care culminează în vârful La Om (2239 m). Parcul<br />
are o valoare deosebită atât pentru conservarea pereţilor stâncoşi, cu brâne, poliţi<br />
pietroase şi văi umplute cu grohotiş, cât şi pentru conservarea biodiversităţii. Aici<br />
este unicul loc de pe glob unde vieţuieşte garofiţa Pietrii Craiului (Dianthus<br />
callizonus), specie născută la sfârşitul Terţiarului, ce are o ecologie atât de<br />
particulară, încât nu a putut trece în nici unul din munţii vecini. În afara acesteia se<br />
mai păstrează numeroase specii relicte şi rare din flora României, cum sunt crucea<br />
voinicului, bărbuşoara, sângele voinicului, curechiul de munte şi ghinţura, precum<br />
şi un număr de circa 250 specii de fluturi, 108 specii de păsării, capre negre, râşi şi<br />
urşi, fapt ce a determinat includerea parcului în proiectul internaţional „The<br />
Carpathian Large Carnivore Project”. Situate la distanţe ceva mai mici şi mai uşor<br />
accesibile se află şi rezervaţiile naturale Cheile şi Peştera Dâmbovicioarei, în<br />
88
partea de sud-vest a Munţilor Piatra Craiului, ca şi Peştera Ialomiţei din partea<br />
central-sudică a Parcului Natural Munţii Bucegi.<br />
Aceleaşi obiective naturale interesante pot fi abordate şi din Fundata, un alt<br />
sat turistic învecinat, situat la altitudinea de 1200-1260 m, în partea de sud a<br />
Culoarului Bran-Rucăr. Localitatea este renumită prin arta sa populară păstrată cu<br />
migală într-un frumos muzeu etnografic, precum şi prin tradiţionala ospitalitate<br />
românească. Aici se văd frumoase sculpturi în lemn, întrebuinţate ca tipare pentru<br />
unt sau caş sau brânză afumată, cuiere şi alte obiecte de uz casnic, de asemenea,<br />
sculptate în lemn, frumoase costume populare tipice aşezărilor brănene, precum şi<br />
ţesături de casă cu un admirabil colorit. Tot aici, în fiecare an, la sfârşitul lunii<br />
iulie, au loc interesante serbări câmpeneşti cunoscute sub numele de „Nedeea<br />
Munţilor”. Începerea serbărilor se anunţă în zori de zi, prin bubuitul flintelor<br />
haiduceşti, după care, sus pe creasta munţilor, formaţii artistice din judeţul Braşov<br />
şi din cele învecinate de peste Carpaţi se întrec în cântece şi dansuri, arătându-şi<br />
măiestria. Serbarea aminteşte de vestitele întâlniri sau nedei ale ţăranilor,<br />
ciobanilor şi negustorilor din satele de pe ambii versanţi ai Carpaţilor, ce veneau<br />
odinioară aici la târg.<br />
Fiind situate în apropierea unuia din cele mai importante regiuni turistice din<br />
România (Braşov – Poiana Braşov – Bran – Rucăr), cele două sate turistice<br />
împreună cu parcurile şi rezervaţiile naturale din partea de est a Carpaţilor<br />
Meridionali, pot constitui un model european unic de îmbinare a activităţilor<br />
tradiţionale legate de economia agro-pastorală, cu frumuseţile naturii de excepţie a<br />
acestor locuri.<br />
Unul din satele specifice Depresiunii Făgăraşului este Cârţişoara, situată la<br />
circa 500 m altitudine, cunoscut prin pitorescul lui, prin faptul că aici s-a născut<br />
Badea Cârţan (1849-1911), celebrul cioban autodidact care s-a dus pe jos până la<br />
Roma şi prin creşterea pe scară largă a bivolilor, un animal oarecum exotic în<br />
România. Aici se poate petrece un sejur plăcut şi liniştit, putându-se consuma<br />
printre produsele tradiţionale şi renumitul lapte de bivoliţă şi derivatele sale. În<br />
treacăt menţionăm că după ce bem lapte de bivoliţă, laptele de vacă ni se pare un<br />
surogat, extrem de diluat. Tot aici putem vizita muzeul „Badea Cârţan” şi cele două<br />
biserici ortodoxe din Oprea-Cârţişoara (1806) şi din Streza-Cârţişoara (1812),<br />
precum şi să cunoaştem arhitectura populară specifică Ţării Oltului.<br />
Dar din Cârţişoara s-ar putea merge cu un microbuz pe şoseaua<br />
transfăgărăşană până la Rezervaţia naturală Bâlea, situată doar la 16 km distanţă<br />
şi la altitudine cuprinsă între 2 000-2 500 m. Aici se va vedea un peisaj alpin tipic,<br />
reprezentat prin creste zimţate sub formă de custuri, ce domină lacul glaciar Bâlea,<br />
pe malul căruia s-a construit noua şi moderna Cabană Bâlea-Lac, asemănătoare cu<br />
cea veche de lemn care a ars. Din vecinătatea lacului se poate coborî cu telescaunul<br />
prin circul glaciar Bâlea, unul din cele mai mari din Carpaţii Româneşti, până la<br />
cabana Bâlea-Cascadă, admirându-se relieful săpat de gheţarii cuaternari şi<br />
vegetaţia alpină şi subalpină, precum şi una din cele mai spectaculoase cascade din<br />
România. O astfel de excursie va fi o amintire de neuitat pentru oricine va practica<br />
turismul rural sau agroturismul, deoarece aduce un element nou, spectaculos, în<br />
petrecerea timpului liber la ţară.<br />
89
Un alt obiectiv important îl constituie cele două sate turistice din<br />
Mărginimea Sibiului: Gura Râului (20 km) şi Sibiel (34 km) depărtare de Sibiu, în<br />
care există numeroase pensiuni turistice rurale, amenajate la standarde<br />
internaţionale, solicitate atât de oaspeţi din ţară, cât şi din străinătate. În primele<br />
zile putem vizita localitatea în care ne-am instalat şi împrejurimile ei, admirând<br />
arhitectura populară, bisericile din secolele XVIII-XIX, colecţiile de icoane pe<br />
sticlă şi alte exponate etnografice adunate cu migală în muzeele săteşti, sau ruinele<br />
cetăţii dacice de la Tilişca şi a cetăţilor medievale amplasate în apropiere, la Sibiel<br />
şi Orlat.<br />
În aceste localităţi se poate merge într-o zi, desigur tot cu un microbuz şi cu<br />
un ghid local, pe un drum forestier, cale de circa 35 km de la Sibiel şi de 25 km de<br />
la Gura Râului, drum ce urcă paralel cu Râul Mare şi străbate Cheile Cibinului, un<br />
defileu îngust şi spectaculos săpat în şisturi cristaline, până la marginea pragului<br />
glaciar de sub circul Iezerul Mare. Urcând apoi pe o potecă ajungem în scurt timp<br />
pe malul lacului glaciar Iezerul Mare. Acesta reprezintă o parte componentă a<br />
rezervaţiei naturale „Iezerele Cindrelului” şi este situat în spatele unei morene<br />
frontale la circa 1900 m, unde periodic vine o turmă de capre negre din Munţii<br />
Lotrului.<br />
De pe malul lacului putem urca în continuare până pe platforma superioară<br />
de eroziune Cindrel – Frumoasa – Şerbota, sincronă cu nivelul Borăscu, situată la<br />
2000-2244 m altitudine. Fragmentele largi ale acestei platforme au fost asemănate<br />
verbal foarte plastic de prof. Ion Conea cu „adevărate piste de aerodromuri”,<br />
formulare consemnată ulterior în scris de V. Mihăilescu (1969), similare cu<br />
platourile netede din America de Sud. În felul acesta vom avea ocazia să<br />
cunoaştem un cu totul alt tip de peisaj alpin din Carpaţii noştri.<br />
Alte sate turistice importante se află pe valea Arieşului Mare în creierul<br />
Munţilor Apuseni, şi anume Albac, Scărişoara, Gârda de Sus şi Arieşeni, sate<br />
incluse în reţeaua ANTREC, la intrarea în fiecare din ele aflându-se o pancartă<br />
mare, verde, pe care scrie în limba română şi în limbi de circulaţie internaţionale că<br />
sunt sate incluse în reţeaua Action villages roumaines. Toate prezintă o arhitectură<br />
tipic moţească, au biserici interesante, dar nu au muzee etnografice, în schimb în<br />
împrejurimi sunt peste 20 de rezervaţii naturale, care de care mai interesante.<br />
Spre exemplificare ne referim la comuna Gârda de Sus, în care se poate<br />
vedea o frumoasă biserică de lemn, datând din anul 1792, declarată monument de<br />
arhitectură, lângă care s-au construit recent o adevărată catedrală, precum şi<br />
numeroase case tradiţionale. În schimb, de aici se poate urca la celebra rezervaţie<br />
naturală Peştera Gheţarul de la Scărişoara, unde se poate ajunge pe două căi<br />
diferite:<br />
– cea mai scurtă şi cea mai utilizată este cea care merge circa 4 km în<br />
amonte pe drumul comunal paralel cu pârâul Gârda până la confluenţa pâraielor<br />
Gârda Seacă cu Ordâncuşa. De aici se urcă pe o potecă în serpentine circa 200 m<br />
altitudine până pe platoul carstic Scărişoara, în apropierea cătunului Mununa. De<br />
aici se poate ajunge relativ uşor, în circa 2 ore, până la rezervaţie, singurele<br />
elemente specifice în peisaj fiind mai multe doline de diferite dimensiuni, toate<br />
fiind perfect rotunde şi relativ adânci;<br />
90
– un alt drum mult mai lung, aproape triplu, dar mult mai pitoresc este cel<br />
care merge paralel cu pârâul Ordâncuşa, străbate rezervaţia naturală Cheile<br />
Ordâncuşii şi cătunele Negeşti şi Sfortea, iar după un ocol mare urcă pe platoul<br />
carstic şi ajunge la Peştera Gheţarul de la Scărişoara. Fiind extrem de lung,<br />
comparativ cu primul, acesta se poate face numai beneficiind de un microbuz sau<br />
ARO, cu care vom străbate rezervaţia Cheile Ordâncuşii. Acestea sunt interesante<br />
prin faptul că reprezintă una din cele mai înguste chei din România, străbătute de<br />
un drum comunal şi forestier care are pe alocuri doar 4-6 m lăţime, astfel că în<br />
aceste porţiuni (5-6 la număr) drumul a fost construit chiar peste apele pârâului. De<br />
asemenea, în pereţii calcaroşi se găsesc circa 10 peşteri, unele cu gheţari, dintre<br />
care două (situate pe versantul drept, abrupt, al Pârâului Ordâncuşa) sunt declarate<br />
rezervaţii naturale: Peştera Poarta lui Ionele şi Peştera de sub Zgurăşti, prima<br />
fiind foarte accesibilă pentru vizitare.<br />
În altă zi se poate merge pe drumul comunal, şi acesta bine întreţinut, ce urcă<br />
paralel cu pârâul Gârda Seacă până la cătunul Casa de Piatră. Aici, principalul<br />
obiectiv îl constituie rezervaţia naturală Peştera Gheţarul de la Vârtop, situată pe<br />
versantul stâng al văii, la o altitudine de 1170 m, la marginea platoului calcaros<br />
Călineasa. Aceasta are paznic, fiind renumită prin formaţiunile sale stalactitice şi<br />
stalagmitice, curgeri parietale, concreţiuni calcaroase şi draperii de o mare<br />
frumuseţe la care se adaugă gheaţa permanentă cu structura tipică de fagure, ce<br />
persistă de la un an la altul la intrarea în peşteră. Pe pardoseala unei galerii<br />
secundare s-au păstrat urmele a trei paşi lăsaţi de omul primitiv.<br />
În imediata vecinătate, în valea Gârdişoarei, se mai află cinci rezervaţii<br />
naturale, şi anume: peşterile Coiba Mare şi Coiba Mică, în prima dintre ele, aflată<br />
avale de a doua, pierzându-şi apele pârâul Gârdişoara în substrat calcaros, de unde<br />
şi denumirea în continuare a pârâului de Gârda Seacă, apoi urcând amonte,<br />
întâlnim Cheile Gârdişoarei, iar la ieşirea din chei (în amunte) se află peşterile<br />
Gura Apei şi Şura Popii.<br />
În sfârşit, dacă ne petrecem o scurtă vacanţă în Maramureş, în satele de pe<br />
cursul superior al văilor Iza şi Vişeu, şi anume în Bogdan Vodă, Dragomireşti,<br />
Siliştea de Sus şi Săcel sau în Moisei şi Borşa, putem să admirăm renumitele<br />
biserici de lemn, porţile sculptate cu diferite motive florale sau astrale,<br />
monumentele istorice, de artă şi folclorice, costumele specifice, sau să luăm parte<br />
la serbarea tradiţională câmpenească „Sâmbra oilor” etc.<br />
Concomitent însă, putem să facem o excursie de o zi în rezervaţia biosferei<br />
Pietrosul Rodnei, inclusă în Parcul Naţional Rodna. Aici se află vârful Pietrosul<br />
Mare (2303 m), cel mai înalt vârf din Carpaţii Orientali, precum şi alte vârfuri de<br />
peste 2 000 m, cu evidente urme de glaciaţiuni cuaternare, cu frumoase lacuri<br />
glaciare instalate în circuri suspendate (de tip pirenian), separate de creste alpine cu<br />
aspect de custuri, văi glaciare în formă de U, morene, râuri de pietre etc., ce<br />
conferă peisajului un pitoresc deosebit, complet diferit de cel al Depresiunii<br />
Maramureşului, cu aspect colinar şi altitudini cuprinse între 500-700 m.<br />
Rezervaţia Biosferei şi Parcul Naţional Rodna adăpostesc totodată o floră<br />
şi o faună alpină şi subalpină cu specii rare, endemisme carpatice şi chiar rodniene.<br />
Între plantele rare se remarcă guşa porumbelului, singurul paleoendemism din ţara<br />
91
noastră, ghinţura galbenă, floarea de colţ, bujorul de munte, degetăruţul, garofiţa şi<br />
multe altele. La acestea se adaugă arborii ocrotiţi, ca zâmbrul, tisa şi masivele<br />
insulare de jneapăn. Dintre animalele specifice menţionăm capra neagră şi<br />
marmota de munte, dispărute în urmă cu câteva decenii datorită braconajului, dar<br />
repopulate în ultimul timp. De asemenea, dintre păsări se mai pot vedea exemplare<br />
falnice de acvilă de stâncă, cocoş de munte, cocoş de mesteacăn şi ierunca, desigur<br />
dacă avem şansa să ne apară în cale.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Anghel, Gh., Măhăra, Gh., Anghel, Emilia (1982), Alba. Ghid turistic al judeţului, Editura<br />
Sport-Turism, Bucureşti.<br />
Avram, Al., Crişan, V. (1998), Sibiu. Ghid cultural-artistic, Editura F. F. Press, Bucureşti.<br />
Badea, L., Niculescu, Gh., Roată, S., Buza, M., Sandu, Maria (2000), Unităţile de relief ale<br />
României, vol. I, Carpaţii Meridionali şi Munţii Banatului, Editura Ars Docendi,<br />
Bucureşti.<br />
Bleahu, M., Decu, V., Negrea, Şt., Pleşa, C., Povară, I., Viehmann, I. (1976), Peşteri din<br />
România, Editura Enciclopedică, Bucureşti.<br />
Buza, M. (2000), Munţii Cindrelului. Studiu geoecologic, Editura Universităţii „Lucian<br />
Blaga”, Sibiu.<br />
Buza, M. (2000), Ariile naturale protejate din judeţul Alba, premisă esenţială a dezvoltării<br />
regionale, Simpozionul European „Statutul socio-economic al comunităţilor<br />
montane din Europa de astăzi. Cu privire specială la două areale Central-Europene:<br />
Munţii Apuseni (România) şi Tirol (Austria şi Italia), Editura Ars Docendi,<br />
Bucureşti.<br />
Cândea, Melinda, Erdeli, G., Simon, Tamara (2000), România. Potenţial turistic şi turism,<br />
Editura Universităţii, Bucureşti.<br />
Drăgulescu, C., Buza, M. (2000), Rezervaţii şi monumente ale naturii, Facultatea de<br />
Geografia Turismului, Sibiu.<br />
Glăvan, V. (1996), Geografia turismului în România, Editura Institutului Management-<br />
Turism Eden, Bucureşti.<br />
Mihăilescu, V. (1969), Geografia fizică a României, Editura Ştiinţifică, Bucureşti.<br />
Mohan, Gh., Ardelean, A., Georgescu, M. (1993), Rezervaţii şi monumente ale naturii din<br />
România, Casa de Editură şi Comerţ „SCAIUL”, Bucureşti.<br />
Pop, S., Princz, Ş. (1974), Braşov. Ghid turistic al judeţului, Editura pentru Turism,<br />
Bucureşti.<br />
* * * (1983), Geografia României, vol. I, Geografia Fizică, Editura Academiei Române,<br />
Bucureşti.<br />
92
PEISAJE SUBCARPATICE ŞI SUSCEPTIBILITATEA LA<br />
ALUNECĂRI DE TEREN ÎN LUNGUL VĂII PRAHOVA<br />
Gabriela OSACI-COSTACHE ∗ , Iuliana ARMAŞ ∗<br />
Concepte-cheie: Programul CORINE (CLC), clase de acoperire a<br />
terenurilor, Valea Prahovei.<br />
Key words: CORINE Programme, Land Cover , Prahova valley.<br />
Subcarpathian landscapes and the susceptibility to landsliding along the<br />
Prahova valley. The CORINE Land Cover (CLC) Programme applied a<br />
method for land cover data collection. The method is based on statistical<br />
classification procedures of a number of land cover classes, which are<br />
translated into the CLC nomenclature. The application of this procedures<br />
along the Subcarpathian sector of the Prahova Valley was made on<br />
topographical maps 1: 50 000. Based on the physiographic nature of the CLC<br />
classes and on the functional distinctions of the subcarpathian landscape 4<br />
out of the 5 classes (wetlands are missing) established by the CORINE Land<br />
Cover (CLC) Programme were differentiated. The dominance of the<br />
Subcarpathian valley sector of the Prahova River is given by the agro-forestry<br />
landscape. The terrace II surfaces, best preserved, is represented by<br />
construction sites, industrial, commercial and transport units (Campina town,<br />
Breaza town, Cornu settlement etc.), and cultivated areas inter-mixed with<br />
built-up areas. The terrace II scarps (with over 25 0 declivities) are occupied<br />
by fallow land areas and pastures. The proper Subcarpathian slopes (in the<br />
Comarnic Bassinette, on the righthandside of the Prahova River in the<br />
Câmpina Bassinette etc.) up to the alignment of valley divides are usually<br />
forested and become stabilized in a natural manner.<br />
AREALUL DE STUDIU<br />
Valea Prahovei se dezvoltă larg la ieşirea din defileul carpatic în bazinetul<br />
Comarnic, fiind delimitată de rama montană a suprafeţei Similea (1000 m). Adâncimea<br />
fragmentării se înscrie predominant în categoriile de 100-200 m, cu o densitate a<br />
drenajului între 2,5 şi 8 km/km 2 . Albia Prahovei coboară 140 m pe o distanţă de 11 km cu<br />
un coeficient natural de meandrare între 1,2 şi 1,9 (în 1980). În sectorul subcarpatic, valea<br />
este încadrată de o succesiune de cinci terase. Între localităţile Gura Beliei şi Cornu,<br />
cumpăna de vale se suprapune celei de bazin pe partea dreaptă a Prahovei (spre bazinul<br />
Proviţa), urmând traseul teraselor superioare (T IV şi T V ). Pe partea stângă, succesiunea<br />
acestor terase reprezintă interfluviul spre afluentul Câmpiniţa. La sud de confluenţa<br />
Câmpiniţei cu Prahova, în sudul localităţii Cornu, cumpăna de vale coboară pe<br />
aliniamentul terasei III (Muscelu) şi II (Câmpina) spre confluenţa Doftanei cu Prahova,<br />
∗ <strong>Universitatea</strong> din Bucureşti, Facultatea de Geografie.<br />
93
constituind, totodată, pe acest sector limita spre bazinul Doftanei. Podul terasei II apare<br />
cel mai bine păstrat, având dezvoltare maximă, dar predominant monolaterală, în<br />
bazinetul Câmpinei, unde atinge lăţimi de peste 2 km (reprezintă o terasă de confluenţă<br />
Doftana-Prahova). La nord de falia Cornu, în arealul sinclinalului Breaza, terasa II se<br />
menţine mai ales pe partea dreaptă a Prahovei, pe stânga râului apărând mai mult ca<br />
umeri afectaţi de alunecări (Armaş et al., 2003).<br />
Forma predominant terasată a versanţilor de vale orientează procesele actuale,<br />
aliniamentele nivelurilor morfologice constituind baze locale de eroziune. Podurile largi<br />
sunt atacate regresiv prin prăbuşiri-alunecări şi torenţialitate, dar şi prin retragerea<br />
versanţilor văilor afluente. Glacisurile şi valurile frontale ale limbilor de alunecare pătrund<br />
adânc în lunca Prahovei. Preluarea materialelor de către râu destabiliza în trecut versantul şi<br />
determina reluarea procesului de alunecare. Amenajarea hidrotehnică pe sectoare a<br />
Prahovei a dus la adâncirea cursului cu 2-5 m, eroziunea malurilor şi preluarea materialului<br />
grosier din albie.<br />
Densitatea de locuire se înscrie peste media pe ţară, de 95,7 loc./km 2 (Câmpina cu<br />
1711,3 loc./km 2 şi Breaza cu 435 loc./km 2 în 1992), cu toate că soldul mediu anual a<br />
devenit negativ după 1990 şi se î<strong>nr</strong>egistrează o migrare a populaţiei tinere din zonă.<br />
Presiunea umană a crescut continuu în intervalul 1980-2000, fapt care s-a regăsit într-o<br />
creştere a valorilor indicilor de artificializare a peisajului (Armaş, Manea, 2002).<br />
METODOLOGIE<br />
Pentru inventarierea şi analiza peisajelor subcarpatice din lungul văii Prahovei a<br />
fost aplicată metoda CORINE. În cadrul Programului CORINE, elaborat de către<br />
Agenţia Europeană a Mediului în anul 1994, a fost publicat materialul Addendum<br />
2000, la realizarea căruia au colaborat European Topic Centre on Land Cover, Phare<br />
Topic Link on Land Cover şi European Environment Agency, colaborare inclusă<br />
în cadrul EEA Multi-annual Work Programme 1998-2002 (Bossard et al., 2000,<br />
Osaci-Costache, <strong>2004</strong>).<br />
REZULTATE<br />
În spaţiile puternic antropizate (subcarpatice, de podiş şi câmpie), valenţele<br />
mediului sunt exprimate în peisaj prin modul de utilizare a terenurilor. Din acest punct<br />
de vedere considerăm utilă metoda CORINE pentru spaţiul analizat. Aplicarea ei este<br />
exemplificată pe o hartă care s-a realizat iniţial la scara 1: 50 000, pentru întregul bazin<br />
hidrografic al Prahovei subcarpatice (fig. 1). Peisajele inventariate se înscriu în patru din<br />
cele cinci clase posibile (lipseşte clasa 4 – terenuri umede): clasa suprafeţelor artificiale<br />
(cu 112, 121); clasa suprafeţelor agricole (cu 211, 222, 231, 241, 242, 243, 244); clasa<br />
pădurilor şi terenurilor seminaturale (cu 311, 313, 324, 333); clasa organismelor<br />
acvatice (cu 511).<br />
Peisajul specific structurii urbane discontinue (112) este semnalat, cu extindere<br />
maximă, în oraşe. Majoritatea aşezărilor sunt localizate, total sau parţial pe terase.<br />
Adâncimea fragmentării variază între 0-80 m la Câmpina, 0-100 m la Podu Cheii,<br />
60-240 m la Comarnic, 20-100 m la Breaza punând, în unele cazuri, probleme de<br />
94
stabilitate a versanţilor. La nivelul întregului bazin subcarpatic, amplitudinea habitatului<br />
are o valoare maximă (320 m) în cazul oraşului Breaza (inclusiv localităţile componente).<br />
Amplitudini mai mici ale habitatului se î<strong>nr</strong>egistrează în localităţile: Câmpina, Cornu,<br />
Plaiu Câmpinei, Talea (120-145 m), Băneşti (20-59 m). Valoarea minimă (15 m) este la<br />
Cocorăştii Caplii. Pantele sunt reduse (0º-10º) în cazul localităţilor situate pe poduri de<br />
terase, valorile crescând în situaţia habitatului extins pe versanţi şi/sau interfluvii.<br />
311 222<br />
244 242<br />
231<br />
231<br />
313<br />
324<br />
324<br />
231<br />
242<br />
313<br />
231<br />
231<br />
324<br />
244<br />
311<br />
324<br />
222<br />
322<br />
244<br />
242<br />
242<br />
511<br />
241<br />
511<br />
222<br />
222<br />
242<br />
222<br />
222<br />
222<br />
211<br />
231<br />
322<br />
311<br />
322<br />
231<br />
311<br />
324<br />
324<br />
311<br />
313<br />
242<br />
324<br />
231<br />
324<br />
242<br />
222<br />
242<br />
324<br />
313<br />
231<br />
511<br />
231<br />
222<br />
324<br />
313<br />
231<br />
324<br />
222<br />
311<br />
231<br />
242<br />
311<br />
231<br />
222<br />
243<br />
211<br />
231<br />
222<br />
242<br />
222<br />
242<br />
222<br />
242<br />
222<br />
511<br />
324<br />
242<br />
222<br />
322<br />
242<br />
222<br />
231<br />
311<br />
231<br />
244<br />
242<br />
222<br />
242<br />
322<br />
222<br />
242<br />
242<br />
231<br />
231<br />
313<br />
231 322<br />
222<br />
222<br />
222<br />
242<br />
333 242<br />
511<br />
322<br />
333<br />
244<br />
222<br />
311<br />
231<br />
313<br />
222<br />
242<br />
231<br />
242<br />
242<br />
242<br />
222<br />
322<br />
222<br />
322<br />
242<br />
242<br />
242<br />
333<br />
222<br />
211<br />
222<br />
231<br />
243<br />
333<br />
231<br />
322<br />
222<br />
324<br />
231<br />
311<br />
222<br />
243<br />
511<br />
324<br />
242<br />
324<br />
242<br />
322<br />
242<br />
222<br />
231<br />
324<br />
222<br />
311<br />
231<br />
322<br />
231<br />
222<br />
324<br />
324<br />
313<br />
231<br />
222<br />
231<br />
222<br />
311<br />
511<br />
231<br />
242<br />
243<br />
222<br />
242<br />
242<br />
222<br />
322<br />
324<br />
231<br />
222<br />
242<br />
222 311<br />
222<br />
242<br />
243<br />
511<br />
311<br />
322<br />
311<br />
231<br />
311<br />
231<br />
242<br />
511<br />
242<br />
243<br />
231<br />
324<br />
222<br />
322 324 231<br />
324<br />
242<br />
222<br />
244<br />
211<br />
242<br />
211<br />
121<br />
242<br />
242<br />
243<br />
211<br />
222<br />
311<br />
324<br />
231<br />
222<br />
222<br />
311<br />
231 311<br />
231<br />
242<br />
222<br />
311<br />
243 242<br />
222<br />
311<br />
243 511<br />
222<br />
242<br />
222<br />
231<br />
324 322<br />
244<br />
242<br />
311<br />
244<br />
242<br />
222<br />
311 211<br />
511<br />
Fig. 1. Caracterizarea peisajelor din sectorul subcarpatic al Prahovei prin metoda Corine<br />
Characterization of landscapes in the Prahova sub-carpathian sector by using the Corine method<br />
La nivelul spaţiului analizat, în condiţiile climatice excepţionale ale anului 1997<br />
(precipitaţii cu 15-22% mai mari faţă de media multianuală), alunecările de teren au<br />
constituit un risc maxim în oraşul Breaza, unde au afectat 1100 de gospodării, 8 case<br />
fiind complet distruse.<br />
Unităţile industriale şi comerciale (121) se regăsesc în mai multe aşezări cu<br />
suprafeţe mai mici de 25 ha (un areal mai mare este doar în oraşul Câmpina), (fig. 1).<br />
95
Terenul arabil neirigat (211) este prezent în toate localităţile din sectorul<br />
analizat. Arealele ce depăşesc 25 ha sunt localizate pe terenuri cvasiorizontale sau cu<br />
pante reduse, de 8º-11º (pe podul teraselor, caz în care substratul geologic este reprezentat<br />
prin pietrişuri şi nisipuri de terasă, în luncă, pe unii versanţi cu pante domoale) şi cu<br />
adâncimea fragmentării de 60-140 m, ca de pildă în estul localităţii Breaza.<br />
Pomii fructiferi şi plantaţiile de arbuşti de fructe de pădure (222) ocupă<br />
suprafeţe destul de însemnate pe versanţi. Predomină orientările estice (versantul drept al<br />
Prahovei etc.), vestice şi sud-vestice (versantul stâng al Prahovei între Comarnic şi<br />
Câmpina). Pomii fructiferi au ocupat atât terase (la Brebu, Comarnic), cât şi versanţi cu<br />
substart geologic variat. Aceste roci sunt reprezentate de gresii masive, local gipsuri şi<br />
marne cenuşii, breccii sedimentare, conglomerate (strate de Cornu). Valorile energiei de<br />
relief sunt cuprinse între 20-200 m în jurul localităţii Cornu, 60-220 m la Comarnic,<br />
100-140 m la Poiana Câmpina, 40-120 m la Bobolia. Ca urmare, şi valorile pantelor se<br />
încadrează între 0º-10º la Cornu, 8º-10º în satele Podu Lung şi Poiana, 7º-11º la Bobolia.<br />
Păşunile (231), dar şi pajiştile împădurite (tot 231) ocupă mari suprafeţe mai cu<br />
seamă în jumătatea nordică a zonei şi mai ales între văile Talea şi Belia, în general pe<br />
versanţii mai abrupţi sau la partea superioară a lor, în luncă şi chiar pe podurile interfluviale.<br />
Formaţiunile geologice sunt reprezentate de Stratele de Comarnic, siltite, marne cenuşii,<br />
albe şi negre, Marne de Gura Beliei , frecvent afectate de alunecări de teren. În nordul zonei<br />
studiate, unele păşuni s-au extins pe formaţiunile corespunzătoare flişului marnos, grezos şi<br />
gresiilor masive. Adâncimea fragmentării şi declivitatea sunt variate: 80-200 m la Talea<br />
(pante de 9º-14º), 160-220 m pe Valea Beliei (3º-20º), 140-220 m la Comarnic (11º-15º),<br />
100-240 m la Cornu (6º-12º), 40-120 m la sud de Bobolia (0º-11º), 140-220 m la Frăsinet<br />
(18º). Versanţii caracterizaţi de acest peisaj au orientări diferite.<br />
Caracteristicile reliefului au determinat o evidentă mozaicare a utilizării terenurilor,<br />
în special în jurul aşezărilor, parcelele având fiecare sub 25 ha şi putând fi încadrate,<br />
împreună, în categoria suprafeţelor agricole eterogene. Dintre acestea, culturile anuale<br />
asociate cu culturi permanente (241) deţin suprafeţe mici. În schimb, modelul<br />
complexului cultivat (242), inclusiv modelul complexului cultivat cu case împrăştiate<br />
(tot 242) este caracteristic multor spaţii din jurul aşezărilor. Ocupând în mare parte terase,<br />
valorile energiei reliefului şi declivităţii sunt mai mici: 40-80 m la Cornu (4º-9º), 20-60 m la<br />
Câmpina (0º-3º), 20-120 m între Bobolia şi Cocorăştii Caplii (0º-8º). Există şi valori mai<br />
mari, care pun probleme locale de amenajare a versanţilor. Versanţii ocupaţi de modelul<br />
complexului cultivat sunt formaţi din marne de Plaiu, marne cenuşii, albe şi negre, Strate de<br />
Şotrile, Strate de Cândeşti.<br />
Terenurile ocupate în principal de agricultură, cu areale importante de<br />
vegetaţie naturală (243) există pe spaţii relativ mici pe ansamblul zonei. Adâncimea<br />
fragmentării este comparabilă cu cea amintită la 242. Localizarea acestor peisaje (243) pe<br />
podurile de terasă se reflectă prin pante mici (0º-7º), dar ocuparea frunţilor de terasă sau a<br />
unor sectoare de versant determină creşterea valorilor declivităţii la 8º-12º. Prin specificul<br />
lor, aceste peisaje nu pun în general probleme de destabilizare a versanţilor.<br />
Terenurile agro-forestiere (244) ocupă spaţii mici. Energia de relief are valori de<br />
80-260 m, cu valori maxime la Ghioşeşti, unde şi pantele au valori cuprinse între 10º-16º.<br />
Versanţii pe care s-a individualizat acest peisaj sunt formaţi din fliş marnos, grezos, afectaţi<br />
de alunecări de teren, Strate de Şotrile, marne cenuşii, albe şi negre, marne calcaroase.<br />
96
Pădurile cu frunze căzătoare (311) ocupă înălţimile deluroase şi sunt compuse în<br />
principal din fag, ori din fag şi mesteacăn. Cea mai mare suprafaţă este localizată pe<br />
interfluviul dintre Prahova şi Doftana. Păduri mult fragmentate de suprafeţe agricole se află<br />
pe versantul drept al Prahovei, de la Comarnic în nord şi până la Cocorăştii Caplii, în sud.<br />
Formele de relief ocupate de pădurile cu frunze căzătoare au în substrat de la Statele<br />
de Comarnic barremiene, la marnele, gresiile calcaroase şi nisipurile sarmaţiene şi până la<br />
marnele şi argilele romaniene. Adâncimea fragmentării are valori mai mari de 100 m,<br />
ajungând până la 140 m la sud de satul Poiana Câmpina, 180 m pe versantul drept al Talei,<br />
220 m pe interfluviul dintre Prahova şi Doftana. Între Poiana Câmpina şi Cocorăştii Caplii<br />
pantele au valori de 4º-30º. Versanţii au cele mai variate orientări, dar în cazul suprafeţelor<br />
mici de pădure predomină orientarea nordică şi nord-vestică. Sub pădure, între valurile<br />
vechi de alunecare se menţin băltiri care generează destabilizări actuale de proporţii.<br />
Dealurile înalte din jumătatea nordică a zonei sunt acoperite de păduri mixte (313)<br />
formate în principal din fag şi brad. Sunt ocupaţi versanţi formaţi din Strate de Comarnic,<br />
Marne de Gura Beliei, în nord, fliş curbicortical şi gresii masive între Podu Corbului –<br />
Seciuri, fliş grezos, marnos şi gresii masive în nordul zonei, marne, gresii calcaroase şi<br />
nisipuri tot în arealul nordic, Conglomerate de Brebu şi Strate de Cornu. Unii versanţi sunt<br />
afectaţi de alunecări de teren vechi, periglaciare. Prezenţa pădurii frânează procesul,<br />
contribuind la mărirea stabilităţii versanţilor şi încetinirea proceselor de degradare. Valorile<br />
adâncimii fragmentării sunt mai mari de 100 m, atingând frecvent 300 m, iar declivitatea<br />
are valori între 4 o -30 o . Pădurea mixtă ocupă versanţi cu toate tipurile de orientare.<br />
Pentru a pune în evidenţă dinamica peisajului forestier s-au folosit: Planurile<br />
directoare de tragere în proiecţie Lambert la scara 1: 20 000 (bazate pe ridicările<br />
topografice din perioada 1893-1902), Harta României la scara 1: 50 000 (1897-1900) şi<br />
hărţi topografice în proiecţie Gauss-Krüger (sfârşitul secolului al XX-lea). În bazinul<br />
Prahovei, în secolul al XIX-lea suprafeţele împădurite erau restrânse, excepţie făcând<br />
bazinul Câmpiniţei. Evoluţia suprafeţelor împădurite între sfârşitul secolului al XIX-lea<br />
şi sfârşitul secolului al XX-lea prezintă două aspecte semnificative:<br />
• Arealele despădurite în acest interval sunt în general de mici dimensiuni şi<br />
foarte fragmentate. Suprafeţele despădurite după 1897-1900 sunt localizate mai ales la<br />
marginea pădurii. Cele mai însemnate suprafeţe defrişate sunt cele din bazinul superior<br />
al Câmpiniţei şi din bazinul Talea.<br />
• În perioada menţionată se remarcă împădurirea unor mari areale (lipsite de<br />
păduri la sfârşitul secolului al XIX-lea) care depăşesc ca valoare suprafaţa despădurită<br />
în acelaşi interval. Cele mai mari suprafeţe împădurite după anii 1897-1900 sunt<br />
localizate pe valea Beliei, pe stânga Prahovei între Poiana şi Nistoreşti şi pe dreapta<br />
Prahovei în aval de Pietrişu.<br />
Aşadar, între sfârşitul secolului al XIX-lea şi sfârşitul secolului al XX-lea<br />
suprafaţa ocupată de păduri nu s-a diminuat, aşa cum era de aşteptat, ci a crescut.<br />
În prezent, locul pădurilor de la sfârşitul secolului al XIX-lea a fost luat de diferite alte<br />
utilizări care nu protejează solul împotriva eroziunii.<br />
Pârloagele cu tufişuri (322) se regăsesc pe suprafeţe mici localizate în special pe<br />
versanţii formaţi din Conglomerate de Brebu, Strate de Cornu, cu marne, local tufuri, gresii<br />
calcaroase. Chiar şi la înclinări reduse, aceşti versanţi devin susceptibili la alunecare.<br />
Energia de relief variază între 40-100 m la Cornu şi 160 m la Breaza. Pantele au valori de<br />
97
6º-40º, local mai mari, dar frecvent de 10º-12º. Prezenţa tufărişurilor contribuie la<br />
stabilizarea suprafeţelor, cărora, în cea mai mare parte, nu li se poate da altă utilizare.<br />
Peisajul specific tranziţiei între terenurile împădurite şi tufişuri (324) este<br />
prezent pe suprafeţe mari la marginea pădurii ori în interiorul păşunilor. Adâncimea<br />
fragmentării are predominant valori mai mari de 120 m, atingând chiar 200-240 m la<br />
sud-est de Comarnic. Pantele au valori de 11º-14º, dar pot atinge şi 25º, local mai mari.<br />
Arealele cu vegetaţie rară (333) corespund în special terenurilor degradate.<br />
Adâncimea fragmentării are valori de 80-220 m la nord de Cornu, iar pantele ating 90º,<br />
în aceste condiţii absenţa relativă a vegetaţiei fiind un element care contribuie la<br />
activarea proceselor actuale.<br />
Cursurile de apă (511) corespund apelor curgătoare mai mari (Prahova). Se<br />
observă că arealele incluse în 511 au caracter insular, iar suprafaţa acestui peisaj creşte<br />
progresiv spre aval, şi mai ales după confluenţa Doftanei cu Prahova.<br />
Din corelarea tipurilor de peisaje diferenţiate prin modul de utilizare a terenurilor cu<br />
potenţialul de mediu care determină vulnerabilitatea sistemelor de versant la alunecări de<br />
teren, a putut fi conturată ca situaţie cu favorabilitate maximă la alunecări de teren peisajul<br />
pomilor fructiferi (222), dispus în continuitatea suprafeţelor construite, ocupând frunţile<br />
teraselor inferioare şi versanţii puternic glacizaţi de pe partea stângă a Prahovei. Aici se<br />
încadrează şi sectorul oraşului Breaza, cu vulnerabilitate mare a versantului teraselor<br />
inferioare (TII şi umeri din TI), dar şi a spaţiului interfluvial dinspre valea Târsei, şi risc<br />
maxim la alunecare.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Armaş, Iuliana, Damian, R., Şandric, I., Osaci-Costache, Gabriela (2003), Vulnerabilitatea<br />
versanţilor la alunecări de teren în sectorul subcarpatic al văii Prahova, Editura<br />
Fundaţiei România de Mâine, Bucureşti.<br />
Armaş, Iuliana, Manea, Gabriela (2002), Artificializarea peisajului şi vulnerabilitatea<br />
terenurilor la alunecări în sectorul subcarpatic al văii Prahova, Comunicări de<br />
Geografie, VI.<br />
Bossard, M., Feranec, J., Otahel, J. (2000), CORINE Land Cover Technical Guide –<br />
Addendum 2000, „Technical Report”, No. 40, Copenhagen.<br />
Osaci-Costache, Gabriela (<strong>2004</strong>), Muşcelele dintre Dâmboviţa şi Olt în documente<br />
cartografice. Reconstituirea şi dinamica peisajului geografic în secolele XVIII-XX,<br />
Editura Universitară, Bucureşti.<br />
98
TIPARE UNIVERSALE SAU ARHETIPURI<br />
O ABORDARE PENTRU VIITOR<br />
Iuliana ARMAŞ ∗<br />
„În ziua în care ştiinţa va începe să se intereseze<br />
de fenomenele nefizice, ea va progresa într-un<br />
deceniu mai mult decât în toate secolele<br />
existenţei sale”<br />
Nikola Tesla<br />
Concepte-cheie: holism, arhetipuri, univers holografic, tiparul evoluţiei.<br />
Key words: holistic theory, archetype, holographic universe, evolution matrix.<br />
Universal patterns or archetypes An approach for the future. The psychic<br />
is defined as that interface of the cosmos that is found under the most<br />
evolved expression at human level and that represents the only instrument<br />
of awareness for the internal and external universe. We can even advance<br />
the idea that reality is not only reflected through psychic, as it is universally<br />
accepted, but it is contained and recognized by an evolved psychic. The<br />
natural organization contains symbols and follows archetypal rules. Once<br />
discharged and updated inside the conscience these symbols can be better<br />
identified and understood into the exterior, natural world, being able to<br />
more effectively operate with them for an efficient integration of the human<br />
community into the natural environment.<br />
INTRODUCERE: PROCESUL LEGIC DE ÎNNOIRE<br />
ŞI EVOLUŢIE A ŞTIINŢEI<br />
În 1990, a apărut lucrarea Creative Marginality. Inovation at the Intersection<br />
of Social Sciences (tradusă şi în limba română în 1993), scrisă de sociologul politic<br />
Mattei Dogan şi economistul politic Robert Phare, care propune conceptul<br />
interpenetrării ca tipar al înnoirii ştiinţelor. Conform acestor autori, ştiinţele<br />
traversează ciclic etape de specializare, fragmentare şi hibridare, doar în acest ultim<br />
stadiu fiind posibilă „naşterea” unei discipline şi revitalizarea cunoaşterii ştiinţifice.<br />
Inovaţia în ştiinţe şi progresul cunoaşterii au loc în urma fragmentării în<br />
specializări înguste şi a recombinării acestora într-o manieră transversală, în<br />
interiorul unor „câmpuri hibride” (Dogan şi Phare, 1993, p. 9).<br />
Fiecare ştiinţă are un „nucleu dur”, îngust şi stabil, şi o periferie labilă şi<br />
fluctuantă. În timp ce acest „centru al ştiinţei” este puţin susceptibil la inovare,<br />
marginea ştiinţei este orientată spre schimbare. „Densitatea în inima domeniului<br />
deschide calea inovaţiei la frontiere” (idem, p. 41). Adevăratele căi de inovare în<br />
∗ <strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Facultatea de Geografie, Bucureşti.<br />
99
ştiinţă, concluzionează autorii, sunt combinarea şi recombinarea specialităţilor<br />
învecinate, transferul de concepte, metode, tehnologii şi teorii. Procesul hibridizării<br />
este prezent prin nenumărate exemple şi în sfera <strong>geografie</strong>i, dacă ar fi să enumerăm<br />
doar studiile de hazard şi risc natural şi tehnogen sau cele de <strong>geografie</strong> medicală.<br />
Pe de altă parte, dacă realizăm o succintă analiză a diferitelor modele privind<br />
arhitectura sistemului ştiinţelor, modele dezvoltate încă de la începutul secolului pe<br />
principiul separării obiectului şi subiectului în cunoaştere, observăm că psihologia,<br />
ca ştiinţă a psihicului, în care subiectul devine obiect al cercetării, ocupă locul<br />
central (Buehler, 1929, Meehl, 1978, Kedrov, 1961, Zlate, 2000, Piaget, 1972,<br />
Kendler, 1987). Această structură ne indică, totodată, importanţa psihicului în<br />
cunoaştere şi ne face să credem că inovaţii importante în geoştiinţe vor avea la bază<br />
procesul de hibridare cu ramuri ale psihologiei.<br />
100<br />
PSIHICUL UMAN ŞI CONŢINUTURILE SALE ARHETIPALE<br />
Psihicul este acea interfaţă a cosmosului care se găseşte sub cea mai evoluată<br />
expresie la nivel uman şi care reprezintă singurul instrument de conştientizare a<br />
universului interior şi exterior. Orice fel de cunoaştere se face prin intermediul<br />
acestui instrument.<br />
Apariţia psihicului de nivel uman se înscrie sensului optimizăii existenţiale<br />
şi a presupus trecerea de la reflectarea senzorială la gândirea abstractă, exprimată<br />
prin limbaj, la proiectarea anticipativă a rezultatelor acţiunii.<br />
În acest punct, poate fi avansată ideea că realitatea nu este doar reflectată de<br />
psihic, aşa cum se acceptă în mod universal, ci este conţinută şi recunoscută de un<br />
psihic evoluat. Psihicul este instrumentul prin care forma primordială primeşte<br />
conţinut, iese din potenţialitate. Organizarea naturală conţine simboluri şi urmează<br />
legităţi arhetipale. De altfel, noţiunea de arhetip provine din limba greacă şi<br />
înseamnă „întipărire”, încă din şcoala lui Platon existând viziunea lumii ideilor<br />
premergătoare lumii fizice, aspecte preluate în teoria cauzelor lui Aristotel. Aceste<br />
modele ancestrale, ca să poată fi recunoscute în afară, în structura mediului<br />
geografic, trebuie mai întâi să fie scoase de la nivelul inconştientului şi actualizate<br />
prin descărcarea lor în conştiinţă.<br />
Rezumând foarte schematic: ceea ce este în exterior are o corespondenţă<br />
interioară. Lumea este percepută în baza tiparului care există deja în fiinţa umană şi<br />
abia atunci când cele trei obiecte ale reflectării (lumea, „eu” şi relaţia „eu” – lume)<br />
sunt corelate există posibilitatea de a deveni conştienţi de întregul existenţei.<br />
Odată descoperit arhetipul la nivelul psihic individual şi colectiv, prin<br />
actualizare şi descărcare în conştiinţa, avem acces şi la manifestarea sa în plan<br />
fizic, în special în planul structurilor materiale. Actualizarea în interior aduce cu<br />
sine accesul la fundamentul arhetipal al structurilor exterioare.<br />
TEORII MODERNE ÎN SPRIJINUL ARHETIPURILOR<br />
În contextul ştiinţific de tip holist, multe realizări din ultimele decenii ale<br />
secolului al XX-lea vin în sprijinul ideii de arhetip: teoria câmpurilor morfice, a<br />
celei holografice a creierului, a supercorzilor.
Teoria câmpurilor morfice sau a cauzalităţii formative a fost dezvoltată de<br />
biochimistul englez Rupert Sheldrake, ca existenţă a unor câmpuri informaţionale<br />
care guvernează orice formă existentă. Câmpurile morfice sunt o prezenţă activă a<br />
unei memorii şi experienţe colective. Procesul prin care trecutul devine prezent în<br />
cadrul câmpurilor morfice se numeşte rezonanţă morfică, implicând transmiterea<br />
influenţelor formative cauzale în spaţiu şi timp. Informaţia câmpurilor morfice<br />
acţionează ca un principiu organizatoric al lumii materiale.<br />
Un alt exemplu este monismul neutral propus de Pribram.<br />
Neurochirurgul şi psihiatrul Karl Pribram, continuator al ideilor fizicianului<br />
David Bohm, dezvoltă concepţia conform căreia mintea şi materia sunt independente şi<br />
corelate, fiind proiecţii ale unor realităţi superioare, teorie cunoscută sub numele de<br />
„teoria holografică şi holonomică a creierului” sau modelul neutral. Holografie derivă<br />
etimologic din limba greacă şi înseamnă scriere completă. Ideea constă în faptul că<br />
fiecare parte „din ceea ce este înscris” conţine informaţia despre întreg, altfel spus,<br />
informaţia nu este localizată, ci distribuită. Pribram introduce în plus termenul de<br />
holonomie pentru a se referi la o hologramă dinamică. El arată prin teoria sa că există<br />
un nivel al realităţii la care lucrurile sunt ceea ce par a fi. Acesta este nivelul explicit,<br />
nivelul la care vedem arborii înfloriţi şi munţii cu zăpadă sau râurile, casele şi fiinţele<br />
care ne înconjoară. Dar există şi un nivel implicit, la fel de real, dar pe care dacă l-am<br />
putea vedea, lucrurile nu ar mai arăta deloc ca în cel explicit. Acest nivel poate fi<br />
raportat la nivelul arhetipal al lui Jung.<br />
Percepţia senzorială a vibraţiilor este organizată la nivelul creierului în<br />
holograme. Fără funcţionarea holonimică a creierului, am percepe lumea sub formă<br />
de vibraţii, lipsind spaţiul şi timpul, sunetele, formele, culorile etc. Lucrurile de la<br />
nivelul explicit rezultă din interpretarea pe care o dă creierul frecvenţelor care îi<br />
sunt transmise de organele de simţ ca impulsuri nervoase.<br />
Această realitate a lumii „vibraţilor” este documentată şi prin aşa-numita<br />
teorie a supercorzilor. „După această teorie, ultimele cărămizi ale universului<br />
constau în foarte mici corzi vibratorii (vibrating strings). Teoria supercorzilor este<br />
capabilă să explice întreaga diversitate a tipurilor de particule şi substanţe din<br />
univers. Excitaţiile superioare ale corzii conduc la diferite forme de materie.”<br />
(Kaku, Trainer, Beyound Einstein. The cosmic quest for the theory of the universe),<br />
(Neagu, Armaş, <strong>2004</strong>).<br />
ARHETIPURI ÎN NATURĂ: SPIRALA EVOLUŢIEI<br />
În cadrul geoştiinţelor au început să fie identificate arhetipurile descrise de<br />
Jung, şi surprinse şi în alte forme de cunoaştere – artă, religie, psihologie – sau<br />
organizare socială. Acestea sunt: eul, umbra, animus-anima, Sinele. În cadrul<br />
acestui articol, ca urmare a încorsetării într-un anumit număr de pagini, va fi expus<br />
doar tiparul evoluţiei, care – indiferent de natura sau mărimea sistemului, de la<br />
univers la planetă şi fiinţă umană – parcurge, pe fiecare treaptă a dezvoltării,<br />
aceleaşi stadii, de la unitatea nediferenţiată la unitatea diferenţiată.<br />
Arhitectura evoluţiei ia forma unei spirale care trece prin etape de inflaţie,<br />
alienare şi refacere a axei pe un plan superior: ciclul inflaţie – alienare – restaurare.<br />
101
Această transformare are loc prin intermediul unui proces creativ, ca proces<br />
cumulativ, care dezvoltă un anumit tipar dinamic auto-similar, pe trepte diferite<br />
reluându-se aceeaşi temă, partea conţinând imaginea întregului, indiferent de<br />
treapta de organizare, de la macrocosmos la microcosmos, de la entităţi la<br />
colectivităţi (principiul geometriei fractale).<br />
De exemplu, din perspectiva cosmologică, universul la momentul zero<br />
manifesta doar calitatea de unitate nediferenţiată. Enorma densitate energetică<br />
oferea libertate totală de transformare, într-un echilibru perfect neputându-se<br />
menţine o distincţie stabilă între două manifestări.<br />
Ruperea simetriei iniţiale la aproximativ 10 -43 s de la Marea Explozie şi<br />
începutul inflaţiei cosmice a creat în primul rând matricea stabilă a timpului şi<br />
spaţiului, ca scenă a derulării scenariului cosmic, în care a apărut gravitaţia ca un<br />
prim actor, pe fondul limitării libertăţii cosmice.<br />
Dilatarea universului a redus temperaturile, presiunile, densitatea acestuia,<br />
rezultând limitări care să permită forţa nucleară tare şi forţa nucleară slabă, interacţiile<br />
electromagnetice şi forţele nucleare slabe prezente în radioactivitate. A avut loc<br />
individualizarea particulelor elementare, sinteza nucleelor şi supremaţia substanţei în<br />
raport cu radiaţia, într-o continuă diversificare a unităţii originare pe principiul creaţiei<br />
prin divizare. Baza stabilităţii formelor distincte este, cu alte cuvinte, rezultatul limitării<br />
interacţiunilor, pe fondul scăderii energiei ca urmare a expansiunii universului. Aceasta<br />
reprezintă forţa creativă fundamentală. Totodată, procesul manifestării creaţiei este<br />
tranziţia de la libertatea manifestată şi ordinea potenţială la ordinea manifestată şi<br />
libertatea potenţială.<br />
Spre deosebire de stadiul iniţial de evoluţie, în care apariţia de noi forme se<br />
face prin disociere, în etapele ulterioare ale universului, apariţia formelor are la<br />
bază procesul de colectare şi sinteză, fără a readuce însă cosmosul în stadiul de<br />
unitate nedivizată. Noile structuri compozite s-au construit pe baza formelor<br />
apărute anterior, prin asocierea sinergică a entităţilor elementare. Pentru că simpla<br />
răcire a universului nu era suficientă pentru a naşte forme complexe, acesta este<br />
finalul stadiului de creare prin procesul de colectare. Este etapa de alienare.<br />
Etapa de restaurare începe o dată cu dobândirea statutului de forţă<br />
universală la nivelul structurilor macrocosmice a forţei gravitaţionale. O dată cu<br />
manifestarea gravitaţiei ca forţă dominantă, după un miliard de ani de la Marea<br />
Explozie, fluctuaţii mici în distribuţia gazului de H şi He, au reprezentat atractori<br />
gravitaţionali care au condus la condensarea şi încălzirea unor nori gigantici,<br />
separaţi de imensitatea spaţiului. Au luat naştere structuri imense, decuplate<br />
gravitaţional unele de altele. Prin acţiunea gravitaţiei, aceste structuri s-au<br />
organizat în galaxii şi grupuri galactice. În cadrul galaxiilor, tendinţa evoluţiei spre<br />
temperaturi şi densităţi scăzute s-a inversat, dând naştere unei forme dinamice de<br />
creativitate fără precedent în istoria universului, stelele, care concentrează în<br />
prezent până la 99,9% din materia galactică.<br />
Totalitatea elementelor existente în univers a luat naştere prin combinarea<br />
diferită a hidrogenului primordial, în cicluri care au avut şi mai au încă loc numai<br />
în interiorul stelelor gigant. Aceste elemente stau la baza creşterii prin acreţie a<br />
102
corpurilor planetare, care ar rămâne însă reci fără apariţia unei generaţii secundare<br />
de sori, specifici doar galaxiilor spiralate.<br />
La nivelul corpurilor planetare axa evoluţiei de la nediferenţiere la<br />
diferenţierea structurată, începe cu etapa materiei incandescente, nediferenţiate.<br />
Etapa de diferenţiere internă corespunde unui proces de sortare<br />
gravitaţională, deoarece elementele componente prezintă proprietăţi fizice (mai<br />
ales densităţi) şi afinităţi chimice distincte.<br />
Ultima fază este cea a nediferenţierii diferenţiate, a corpurilor planetare<br />
unitare, dar cu o diversitate în manifestarea unor condiţii individuale.<br />
La nivelul litosferei, scenariul scindării continentului unic Pangaea şi<br />
evoluţia continentelor cu reintegrarea, după 250 mil. ani, într-un nou uscat unitar,<br />
în jurul nucleului asiatic (rezultat al colapsului gravitaţional al materiei din scoarţa<br />
oceanului Tethys spre nucleul extern ∗ ), poate fi interpretat ca drumul de la<br />
nediferenţiat, la stadiul de diferenţiere şi apoi la nediferenţierea diferenţiată.<br />
La nivel socio-uman urmăm acelaşi tipar evolutiv, de la nediferenţierea<br />
matriarhală, la segregarea comunităţilor războinice şi unificarea, în stadiul<br />
nediferenţierii diferenţiate, în cadrul societăţii informaţionale. Din acest moment,<br />
evoluţia colectivă a umanităţii nu mai poate avea loc decât în plan calitativ,<br />
spiritual. Spiritul nomad al societăţii occidentale a rămas nealterat până în epoca<br />
modernă, fiind alimentat de un sistem cultural bazat pe supremaţia raţionalului.<br />
Cultura occidentală a condus la dezvoltarea unei tehnologii agresive asupra<br />
mediului. Supremaţia tehnologiei a determinat desacralizarea vieţii şi, implicit,<br />
dezorganizarea interioară a fiinţei umane, într-o societate aparent foarte bine<br />
organizată şi structurată în exterior.<br />
IMPORTANŢA IDENTIFICĂRII ARHETIPULUI ÎN NATURĂ<br />
Identificarea arhetipurilor în natură, indiferent de scara lor de manifestare,<br />
nu se poate realiza fără o descărcare şi actualizare a aceluiaşi tipar ancestral în<br />
conştiinţa individuală. Aspectul pragmatic al acestei identificări conştiente poate<br />
constitui o soluţie viabilă pentru dezideratul unei educaţii pentru mediu.<br />
Problemele de natură ecologică ale planetei, care se reflectă în scăderea generală a<br />
calităţii vieţii, şi-ar găsi cu adevărat conţinut şi un nivel ridicat de conştientizare, în<br />
acest proces care, cu circa 2000 de ani în urmă, era exprimat în cuvintele lui Toma<br />
astfel: „/ şi faceţi interiorul ca exteriorul şi exteriorul ca interiorul (...) atunci veţi<br />
intra în împărăţia cerurilor” (L22, Evanghelia după Toma, Apocrifă).<br />
„Arhetipurile erau şi mai sunt încă forţe vii care cer să fie luate în serios şi<br />
au un mod straniu de a fi sigure de acest lucru. Întotdeauna sunt aducătoare de<br />
protecţie şi salvare şi violarea lor are ca o consecinţă «pericolele sufletului»<br />
cunoscute de psihologia primitivilor.” (Jung în M. Minulescu, Introducere în<br />
analiza jungiană, 2001).<br />
∗ Maruyama Sh. (1994), Plume tectonics, J. of Geol. Soc. of Japan, 100, 1.;<br />
Maruyama Sh., Kumazawa M., Kawakami Sh. (1994), Towards a new paradigm on the<br />
Earth’s dynamics, J. of Geol. Soc. of Japan, 100, 1.<br />
103
Problemele şi dezechilibrele interioare, la nivel colectiv, se manifestă prin<br />
acţiuni şi reacţii exterioare, care nu pot fi analizate izolat. Momentul alienării pe<br />
care îl traversează societatea contemporană, prin negarea suportului ei natural, se<br />
regăseşte în tendinţa de globalizare a dezechilibrelor ecologice. La un alt nivel de<br />
analiză le-am putea înţelege ca pe o oglindire a dezechilibrelor interioare.<br />
Momentul evolutiv actual necesită retragerea atenţiei din exterior spre<br />
cunoaşterea interioară, printr-o profundă transformare a fiinţei umane la nivel<br />
individual şi colectiv prin atingerea celui mai înalt nivel de conştientizare: cel al<br />
expresiei unicului în manifestarea diferenţiată.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Bohr (1963), in Essays, 1958-1962, on Atomic Physics and Human Knowledge, Wiley,<br />
New York.<br />
Boutot, A. (1996), Inventarea formelor, Editura Nemira, Bucureşti.<br />
Bodiu, A. (2000), Convergenţa universaliilor, Editura Limes, Cluj-Napoca.<br />
Capra, F. (<strong>2004</strong>), Taofizica, Editura Tehnică, Bucureşti.<br />
Dogan, M., Phare, R. (1993), Noile ştiinţe sociale. Interpretarea disciplinelor, Editura<br />
Academiei, Bucureşti.<br />
Drăgănescu, M. (1990), Informaţia materiei, Editura Academiei Române, Bucureşti.<br />
Jung, C. G. (1994), În lumea arhetipurilor, Editura Jurnalul Literar, Bucureşti.<br />
Kendler, H. H. (1987), Historical foundations of modern Psychology, Dorsey Press,<br />
Chicago.<br />
Linde, A. D. (1985), The Universe: Inflation out of Chaos, New Scientist.<br />
Minulescu, M. (2001), Introducere în analiza jungiană, Editura Trei, Bucureşti.<br />
Neagu, D., Armaş, I. (<strong>2004</strong>), Arhetipuri în natură şi civilizaţie, Editura Renaissance, Bucureşti.<br />
Piaget, J. (1972), Dimensiuni interdisciplinare ale psihologiei, Editura Didactică şi Pedagogică,<br />
Bucureşti.<br />
Posea, Gr., Armaş, I. (1998), Geografie fizică. Terra cămin al omenirii şi sistemul solar,<br />
Editura Enciclopedică, Bucureşti.<br />
Pribram, K. H. (1985) „Holism” could close the cognition era, APA Monitor, 16.<br />
Pribram, K. H. (1986) The Cognitive Revolution and Mind/Brain Issues, „American<br />
Psychologist” 41(5).<br />
Pribram, K. H. (1991), Brain and Perception, Lawrence Erlbaum Associates, Publishers, Hillsdale,<br />
New Jersey.<br />
Sheldrake, R. (1988), The Presence of the Past, Collins.<br />
Sheldrake, R. (1990), The Rebirth of Nature, Century.<br />
Sheldrake, R. (1994), Seven Experiments that Could Change the World, Fourth Estate.<br />
Vernette, J. (2003), Secolul XXI va fi mistic sau nu va fi deloc, Editura Corint, Bucureşti.<br />
Zlate, M. (2000), Introducere în Psihologie, Editura Polirom, Iaşi.<br />
Lundstrom, M., A Wink From the Cosmos, www.flowpower.com/synchro.htm.<br />
104
CÂTEVA CONSIDERAŢII CU PRIVIRE LA SOLURILE TERRA<br />
ROSSA DIN ROMÂNIA<br />
Mihai PARICHI ∗ , Anca-Luiza STĂNILĂ ∗<br />
Concepte-cheie: sol roşu, calcare, rubefiere.<br />
Key words: red soil, limestone, rubescent.<br />
Some considerations about the terra rossa Romanian soils. Terra rossa is<br />
a dominating formation in the mediterranean regions, its presence being<br />
connected to limestone that is the most times jurassic. The soil origin<br />
material is represented by the residues of the limestone dissolving.<br />
Terra rossa also appears locally in the west side of the country and in<br />
submediterranean climate conditions (Banatului Mountains) and in<br />
climate conditions (humid climate) with oceanic influences (Apuseni<br />
Mountains) and in the most frequent cases associated with rendzines,<br />
rendzinic litosoils and rocks.<br />
From the most recent field and laboratory data results that the terra<br />
rossa solis develop also in present if some morfo-hidro-climatic<br />
conditions are fulfilled.<br />
INTRODUCERE<br />
Terra rossa este o formaţiune dominantă în regiunile mediteraneene,<br />
prezenţa ei fiind legată de calcare, de cele mai multe ori jurasice.<br />
În România a fost separată sub aceeaşi denumire în prima hartă a zonelor de<br />
soluri de către G. Murgoci (1910). Mult mai târziu (1952) M. Popovăţ şi<br />
M. Spirescu publică o notă asupra solurilor roşii din Oltenia, denumindu-le „soluri<br />
roşii de cornete” şi le trece în categoria solurilor terra rossa, deoarece, în acelaşi<br />
timp, există tendinţa de a denumi terra rossa orice sol roşu.<br />
În 1970, M. Popovăţ şi colab. considera solul de tip terra rossa ca fiind relict,<br />
deosebind două moduri principale de apariţie a acestuia şi anume: unul, în marile pungi<br />
sau doline formate pe calcare în urma dizolvării acestora (cazul Baia de Aramă), altul pe<br />
versanţi, ca depuneri deluviale (Podişul Mehedinţi, nord localitatea Nadanova).<br />
RĂSPÂNDIRE ŞI CONDIŢII DE FORMARE<br />
Terra rossa se întâlneşte, de fapt, local în România în vestul şi sud-vestul<br />
ţării unde ocupă o suprafaţă de cca 50 000 ha (0,2%) atât în condiţii climatice<br />
submediteraneene (Munţii Banatului, Podişul Mehedinţi), cât şi în condiţii<br />
climatice mai umede, cu influenţe oceanice (Munţii Apuseni).<br />
∗ <strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Facultatea de Geografie, Bucureşti.<br />
105
Materialul parental al solului îl reprezintă, în toate cazurile, rezidul de<br />
dizolvare al calcarului, iar în ceea ce priveşte relieful, fizionomia actuală a acestuia<br />
se datorează coexistenţei în spaţiu şi timp a cel puţin doi factori morfogenetici,<br />
aflaţi într-o strânsă interacţiune, şi anume a celor litologici şi hidrologici. Tipul<br />
morfologic de carst, cel puţin în Munţii Apuseni, este acela de platou, având ca<br />
trăsături majore aplatizarea avansată, pe alocuri şi o dezvoltare pronunţată a<br />
bazinelor închise, endoreice.<br />
În Bihorul Nordic (interfluviul Gârda Seacă-Ordâncuşa), cât şi în Munţii<br />
Almăjului (Masivul Ciucarul Mare) solurile de tip terra rossa apar, de regulă, pe<br />
suprafeţe în pantă slabă (5-10%) pe pereţii dolinelor în treimea superioară a<br />
acestora ca şi în zonele de tranziţie de la suprafeţele plane spre versanţii slab<br />
înclinaţi ai unor interfluvii sau doline (fig.1).<br />
Fig. 1. Cronosecvenţa de soluri formate pe calcare în Bihorul nordic: soluri brune<br />
eu-mezobazice rendzinice (BMrz); soluri roşii (terra rossa) (TR); litosoluri (LS); litosoluri<br />
şi stâncărie (LS, Z) (scara 1:200.000)<br />
Chronosegvence by soils formed on limestone in Northern Bihor Mountains: eu-mesobasic<br />
brown soils rendzinas (BMrz); red soils (terra rossa)(TR); lithosols (LS); lithosols and<br />
rockland<br />
106
În dolinele puţin adânci (4-5 m) şi foarte evazate, locul formaţiei terra rossa<br />
este luat de solurile brune eu-mezobazice rendzinice, iar în cazul celor foarte<br />
adânci predomină litosolurile şi stâncăriile.<br />
În ceea ce priveşte geneza solurilor terra rossa au existat diferite păreri. După<br />
anumiţi autori (Reifenberg, Whittles, 1947) formarea acestor soluri s-ar datora<br />
calcarelor care prin alterare, în condiţiile unui climat mediteraneean, generează<br />
formaţiuni reziduale de culoare roşcată. Sunt considerate chiar paleosoluri sau<br />
soluri relicte a căror rubefacţie s-a putut păstra în condiţiile contemporane, dar pe<br />
materialele cărora se dezvoltă unele soluri actuale.<br />
N. Florea şi colab. (1968) consideră că actualele condiţii climatice<br />
(Tm 700 mm), în care se întâlnesc astăzi solurile terra rossa nu sunt<br />
favorabile rubefierii. Ele par să se fi dezvoltat sub o climă mai caldă în epoci<br />
geologice mai vechi când rubefierea a fost posibilă.<br />
Clima actuală permite doar păstrarea culorii iniţiale a acestor soluri în<br />
anumite condiţii de relief.<br />
V. Glăvan (1973) este de părere, de asemenea, că actualele condiţii climatice<br />
nu sunt favorabile formării solurilor terra rossa, cel mult, ele favorizează păstrarea<br />
acestei culori roşii un anumit timp, cât solul este mai puţin profund şi se creează un<br />
topoclimat mai uscat.<br />
Un colectiv de la ICPA (1987), ocupându-se de chimismul şi mineralogia<br />
unui sol roşu format pe material bauxitic din masivul Piatra Craiului, este de părere<br />
că geneza solurilor roşii (terra rossa) este determinată, în principal, de caracterul<br />
materialului parental. Apariţia acestora se explică prin compoziţia rocii parentale,<br />
care conţine caolinit şi oxizi de fier pe care ia transmis solului.<br />
Formarea solurilor de tip terra rossa în realitate este posibilă şi în prezent,<br />
dacă sunt îndeplinite condiţiile de rocă, condiţiile hidroclimatice şi cele<br />
geomorfologice. Nu în orice condiţii de drenaj al solului funcţionează rubefierea.<br />
Intensitatea coloritului este condiţionată de starea de hidratare a fierului din<br />
rezidiile calcarelor şi de conţinutul de fier al acestor rezidii. În zona Gheţar-Poiana<br />
Călineasa (din Bihorul nordic), unde regimul umidităţii climatice este favorabil<br />
pseudogleizării (temperaturi medii anuale de 0ºC şi precipitaţii care depăşesc<br />
frecvent 1400 mm) pe aceleaşi materiale parentale generate de calcare, dar în<br />
condiţii diferite de relief şi drenaj, se întâlnesc rendzine, soluri brune<br />
eu-mezobazice rendzinice şi terra rossa. Acestea din urmă, apar pe suprafeţe în care<br />
solul îşi pierde apa într-un timp ce favorizează mai întâi hidratarea hidroxidului de<br />
fier şi apoi deshidratarea parţială a acestuia cu formarea de goethit (Fe 2 O 3·2H 2 O) şi<br />
hematit, care dau solului culoare roşie. Cu alte cuvinte, în cursul procesului de<br />
alterare se dezvoltă de o manieră deosebit de activă o interacţiune fizico-chimică,<br />
când solurile bogate în carbonat de calciu şi oxizi de fier se hidratează şi se<br />
deshidratează.<br />
În absenţa unei asemenea interacţiuni active în sol în loc de terra rossa numai<br />
prin hidratare se formează soluri brune eu-mezobazice rendzinice de culoare<br />
gălbuie.<br />
În teritoriile la care ne-am referit, terra rossa se caracterizează printr-un<br />
profil de tip Ao-A/B-Bv-R, slab-moderat dezvoltat (50-80 cm), conţinut de argilă<br />
107
cuprins între 34-61%, densitate aparentă mică (DA) (1,08-1,25 g/cm 3 ), porozitate<br />
totală foarte mare (PT) (54-60%), capacitate de apă utilă mijlocie-mare pe profil<br />
(11-13%) (CU), dar mică la baza profilului şi o permeabilitate mijlocie (K)<br />
(2-4 mm/h) (fig.2, tabelul 1).<br />
Tabelul 1. Limite de variaţie ale principalelor însuşiri fizice,<br />
hidrofizice şi chimice privind solurile roşii (terra rossa)<br />
Variation limit of main physical, hydrophysical<br />
and chemical properties concerning red soils<br />
Orizont Adânc.<br />
DA PT RP CO CC CU K<br />
Conţinut de argilă (
Sub raport chimic aceste soluri prezintă o reacţie moderat-slab acidă (pH)<br />
(5,4-7,0) şi un conţinut de humus mic-mijlociu (4,0-6,5%). Ele au un grad de<br />
saturaţie în baze (V) cuprins între 60-80% şi o bună aprovizionare cu azot (Nt)<br />
(0,200-0,760%) (fig. 3, tabel 2).<br />
%<br />
90<br />
80<br />
70<br />
60<br />
50<br />
40<br />
30<br />
pH (H2O)<br />
Humus (%)<br />
V (%)<br />
SB (me/100 g sol)<br />
N total (%)<br />
P (ppm)<br />
K (ppm)<br />
20<br />
10<br />
0<br />
0-6 6 14 14-23 23-40 40-70<br />
Ao A/B Bv1 Bv2 Bv3<br />
Fig. 3. Însuşirile chimice ale solurilor roşii (terra rossa)<br />
Chemical property of red soils<br />
CONCLUZII<br />
Geneza solurilor terra rossa nu este suficient de cunoscută. Au fost emise<br />
diferite păreri, punându-se accentul pe faptul că aceste soluri s-ar fi format pe<br />
calcare, dar numai în condiţiile unui climat mediteraneean sau submediteraneean şi<br />
interpretate ca paleosoluri sau soluri relicte.<br />
Părerea noastră este că astfel de soluri se formează şi în prezent în anumite<br />
condiţii hidroclimatice, de drenaj al solului şi geomorfologice în care rubefierea să<br />
funcţioneze.<br />
Solurile terra rossa au în general un volum edafic mic-mijlociu, fertilitate<br />
mijlocie pentru vegetaţie forestieră, dar relativ bună pentru păşuni şi fâneţe.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Iancu, M., Parichi, M. (1971), Dezvoltarea învelişului de soluri din piemonturile bănăţene<br />
încadrate între Valea Nerei şi Valea Bârzavei, „Ştiinţa Solului”, 2, Bucureşti.<br />
Glăvan, V. (1973), Solurile din Munţii Locva, Com. şt. Ses. şt. Fac. de Geologie-Geografie,<br />
Bucureşti (manuscris).<br />
Grigorescu, Adriana, Crăciun, C., Piciu, I., Curelariu, Gh., Florea, N. (1987), Chimismul şi<br />
mineralogia unui sol roşu format pe material bauxitic, An ICPA, vol.XLVIII.<br />
Florea, N. şi colab. (1968), Geografia solurilor României, Editura Şiinţifică, Bucureşti.<br />
109
Parichi, M., Stănilă, Anca-Luiza (2002), Studiul pedologic complex al zonei Gârda-<br />
Gheţari-Poiana Călineasa din Munţii Apuseni (Bihorul nordic), în vol. Dezvoltarea<br />
durabilă a regiunii rurale din Europa de Est.<br />
Popovăţ, M., Spirescu, M. (1952), Cornetele roşii din NV Olteniei, „Bul. şt. al Acad.<br />
R.P.R., Tom. IV”, <strong>nr</strong>.3.<br />
Popovăţ, M., Oancea, C., Edelstein-Heller, D. (1970), Terra rossa, un sol relict în SV<br />
României, „St. teh. şi econ.”, seria C, <strong>nr</strong>.17, Inst. Geologic.<br />
Reifenberg, A., Wittles, L. C. (1947), The soils of Palestine, Londra.<br />
Stănilă, Anca-Luiza, Parichi, M., Reif., A., Herişanu, Gh., Raşcu, I. (2005), Consideraţii<br />
privind influenţa rocii parentale asupra formării şi evoluţiei solurilor din<br />
interfluviul Gârda Seacă-Ordâncuşa (Bihorul Nordic), Factori şi procese<br />
pedogenetice din zona temperată, vol. 2, Serie nouă, 4 tab., 1 fig., Editura<br />
Universităţii „Al. I. Cuza”, Iaşi.<br />
110
CERCETĂRI EXPERIMENTALE ASUPRA FORMĂRII CRUSTEI<br />
PE SOLUL BRUN-ROŞCAT DE LA TÂNCĂBEŞTI<br />
Valentin TEODORESCU ∗ , Elena TEODORESCU ∗∗<br />
Concepte-cheie: sol brun roşcat, crustă, Câmpia Vlăsiei.<br />
Key words: brown-reddish soil, soil crust, Vlăsia Plain.<br />
Experimental research into crust formation on the brown-reddish<br />
soil at Tâncăbeşti. Research followed the physical changes induced by<br />
various agricultural works in the surface horizon of this soil type in<br />
the Vlăsia Plain. Determinations made on the physical models of two<br />
soil aggregate dimensions (Ø
crustei prin cimentarea particulelor fine de nisip şi praf după o ploaie urmată de o<br />
uscare rapidă la suprafaţa solului. Conţinutul mare de particule fine de praf (36,7%)<br />
şi nisip fin (28,5%) în condiţiile unei texturi luto-argiloase este rezultatul<br />
proceselor de eluviere-iluviere din solul brun-roşcat (tabelul 1).<br />
Fig. 1. Harta solurilor din Câmpia Vlăsiei. 1. Cernoziom cambic; 2. Cernoziom cambic<br />
freatic umed; 3. Sol brun roşcat; 4. Soluri aluviale<br />
A map of soils in the Vlăsia Plain. 1. Cambic chernozem; 2. Humid phreatic cambic<br />
chernozem; 3. Reddish-brown soil; 4. Alluvial soils<br />
Tabelul 1. Compoziţia granulometrică a stratului superior de sol brun-roşcat, Tâncăbeşti<br />
Grain-size composition of the brown-reddish surface layer at Tâncăbeşti<br />
Adâncimea<br />
de recoltare<br />
a probei de<br />
sol (cm)<br />
Fracţiuni granulometrice (Ø mm) din masa părţii minerale a solului<br />
Nisip grosier<br />
2,0-0,2<br />
Nisip fin<br />
0,2-0,02<br />
Praf<br />
0,02-0,002<br />
Argilă<br />
< 0,002<br />
CaCo 3<br />
0-12 1,0 28,5 36,7 33,8 0,0<br />
Valoarea pH-ului de 5,84 indică pentru solul brun-roşcat o reacţie slab acidă,<br />
conţinutul de humus fiind scăzut (2,16%), iar valoarea raportului C/N=10 indică un<br />
conţinut normal de azot pentru acest tip de sol (tabelul 2). Conţinutul de Nt<br />
(0,137%) este mijlociu, iar conţinutul de fosfor şi potasiu este mare în orizontul<br />
superior al solului. În condiţiile solului brun-roşcat de la Tâncăbeşti, în care<br />
112
predomină fracţiunile fine în orizontul superior şi conţinutul de humus este redus,<br />
susceptibilitatea la apariţia crustei este foarte mare.<br />
Tabelul 2 Date analitice privind însuşirile chimice ale stratului superior<br />
al solului brun-roşcat,Tâncăbeşti<br />
Analytical data on the chemical composition of the brown-reddish surface<br />
soil layer<br />
PH<br />
Nt<br />
P K<br />
Tipul de sol<br />
Humus<br />
C/N<br />
H 2 O<br />
%<br />
ppm Ppm<br />
Brun-roşcat 5,84 2,16 0,137 10,7 77 221<br />
Procesele de degradare din orizontul superior al solului brun-roşcat, rezultate<br />
în urma tasării şi destructurării solului, pot accentua fenomenul de crustificare.<br />
STUDIUL CRUSTEI PE MODELELE DE SOL<br />
Cercetări privind modificările fizice ale suprafeţei solului sub impactul<br />
picăturilor de ploaie şi formarea unei cruste de tip structural, deosebită prin<br />
caracteristicile fizice (grosime şi, în special, lipsa unei stratificări) de crusta<br />
formată prin depunere în microexcavaţiile suprafeţei solului, au fost întreprinse de<br />
o serie de cercetători din Belgia şi Franţa (Boiffin, 1984).<br />
Experimentările pe modele de sol au arătat că în condiţiile unei proporţii<br />
mari de agregate mici de sol (sub 3,1 mm), în orizontul superficial al solului, crusta<br />
se formează chiar la intensităţi mici ale ploii sau picăturilor de apă provenite din<br />
irigarea prin aspersiune (Teodorescu şi colab., 1996).<br />
În vederea precizării influenţei agresivităţii pluviale şi a temperaturii la nivelul<br />
solului (factori importanţi în formarea crustei), mai ales în condiţiile solurilor<br />
destructurate şi tasate, s-au realizat determinări pe modele de sol în laborator.<br />
Metodologia de lucru pe modelele de sol cuprinde următoarele etape:<br />
– solul recoltat din stratul superficial (0-5 cm) a fost cernut prin site cu<br />
ochiuri de Ø 13,0 mm şi Ø 6 mm, după care s-au realizat seriile de modele cu<br />
densităţi de 1,0g.cm-3 şi 1,3g.cm-3;<br />
– umiditatea solului pe care s-au realizat modelele a fost între 8-10%,<br />
corespunzătoare situaţiei din stratul superficial al solului, în condiţiile în care solul<br />
este supus insolaţiei diurne (pe o perioadă de secetă);<br />
– modelele de sol au fost supuse simulării unor ploi cu intensităţi de<br />
0,25 mm.min-1; 0,65 mm.min-1; 1,0 mm.min-1 (după care au fost lăsate timp de 2<br />
ore în tăvi pentru a se asigura o bună drenare a apei înainte de introducerea lor în<br />
etuvă);<br />
– uscarea modelelor (cilindri cu sol, având un volum de 70 cm3 fiecare) la o<br />
temperatură de 35°C, pe o durată de 24 ore (în condiţiile unui curent de aer) în<br />
vederea formării crustei;<br />
– după formarea crustei s-a procedat pentru fiecare serie de modele, la<br />
următoarele determinări:<br />
113
• determinarea rezistenţei la penetrare (kg.f.cm -2 ) a crustei, cu ajutorul<br />
unui penetrometru de laborator;<br />
• determinarea grosimii crustei (cm);<br />
• determinarea la fiecare model a densităţii aparente a crustei (g,cm -3 );<br />
• determinarea umidităţii crustei (%).<br />
Analiza valorilor medii ale caracteristicilor fizice ale crustei relevă o<br />
diferenţiere între grosimea crustei pe modelele de sol cu agregate de Ø
115
CONCLUZII<br />
Cercetările experimentale efectuate asupra formării crustei pe solul brun-roşcat<br />
de la Tâncăbeşti din Câmpia Vlăsiei relevă că:<br />
– solul brun-roşcat, prin caracteristicile sale fizice şi chimice, este susceptibil<br />
la formarea crustei;<br />
– lucrările agricole intensive cu numeroase treceri conduc la tasarea şi<br />
destructurarea solului în orizontul superior, favorizând formarea unei cruste cu<br />
caracteristici nefavorabile culturilor agricole;<br />
– crusta formată pe solul tasat şi destructurat, ce prezintă o grosime de peste<br />
0,30 cm şi o densitate aparentă mare, nu permite răsărirea şi dezvoltarea plantelor<br />
agricole.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Boiffin, J. (1984), La dégradation structurale des couches superficielles du sol Sous<br />
l’action des pluies, Thèse de docteur, L’Institut National Agronomique, Paris.<br />
De Ploey, J., Poeseu, J. (1984), Aggregate stability runoff generation and interrill erosion,<br />
Geomorphology and Soil, London.<br />
Teodorescu, V., Teodorescu, Elena, Tănăsescu, O. (1994), Cercetări privind<br />
caracteristicile fizice ale crustei formate pe modelele de sol, Lucrările Conferinţei<br />
Naţionale pentru ştiinţa Solului – Tulcea, p. 81-94, Bucureşti.<br />
Teodorescu, V., Păltineanu, I. C., Teodorescu, Elena (1996), Cercetări cu privire la<br />
caracteristicile fizice ale crustei formate pe unele soluri din Câmpia Română,<br />
<strong>Anale</strong>le Institutului de Cercetări pentru Pedologie şi Agrochimie, LII, p.129-142,<br />
Bucureşti.<br />
Teodorescu, V., Teodorescu, Elena, Dumitraşcu, Monica (2002), Fenomenul de secetă şi<br />
formarea crustei pe cernoziomul cambic de la Fundulea, <strong>Anale</strong>le Universităţii <strong>Spiru</strong><br />
<strong>Haret</strong>, <strong>Seria</strong> Geografie, vol. 5, p.73-78, Bucureşti.<br />
116
EVOLUŢIA ORGANIZĂRII ADMINISTRATIVE<br />
A ORAŞULUI BUCUREŞTI<br />
Anton NĂSTASE ∗ , Cezar GHERASIM ∗<br />
Cocepte-cheie: Bucureşti, Administraţie, organizare administrativă.<br />
Key words: Bucharest, Administration, Administrative organization.<br />
Administrative evolution of the Bucharest city. First document about<br />
Bucharest dates back in 1459. Up to the beginning of the XIX th<br />
century the town was divided in „plăşi” led by „judeţ” or „pârgari”<br />
who were dominated by the king. During the XIX th century and the<br />
first half of the XX th , the administrative division of the city were<br />
„colors” (Red, Yellow, Black, Blue and Green) led, after 1864 by a<br />
Mayor for each sector rang a General Mayor for the whole city. After<br />
1950 light „raioane” were created (led by Presidents of the Popular<br />
Council); in 1968 these were transformed into 8 „sectors”; their<br />
number being reduced to 6 in 1981. Each sector has its own Mayor<br />
and Mayor's office; there is also a General Mayor and his office.<br />
Atestat documentar în anul 1459, Bucureştiul are în perioada de început o<br />
viaţă orăşenească modestă, marcată de numeroase perioade nefaste.<br />
Primele documente referitoare la administraţia oraşului datează din 1563,<br />
când sunt menţionaţi funcţionarii – administratori ai oraşului: un „judeţ”, în<br />
subordinea căruia se aflau 12 „pârgari”. În secolul al XVI-lea, oraşul era condus de<br />
„sfatul mic”, alcătuit din judeţ şi pârgari şi din „sfatul mare”, în care intrau<br />
negustori, meseriaşi şi preoţi. Principalele atribuţiuni ale acestora erau apărarea<br />
privilegiilor şi apărarea teritoriului oraşului de încălcări. Aveau drept de judecată,<br />
atribuţii fiscale şi administrative, emiteau unele acte oficiale, păstrau înscrisurile cu<br />
proprietăţi, toate acestea fiind însă în relaţii de subordonare faţă de domnitor.<br />
Obştea aşezării alegea sfatul mic şi, anual, judeţul. Datorită statornicirii în oraş a<br />
foarte mulţi străini, în special balcanici, aceştia vor avea, începând cu secolul<br />
al XVII-lea, un reprezentant („başă”) 1 . Administraţia nu avea un sediu propriu,<br />
funcţionând, de obicei, în casa judeţului sau a primului pârgar.<br />
Această formă de administrare a oraşului s-a păstrat până în timpul domniei<br />
lui Constantin Brâncoveanu (1688-1714), când reprezentanţii aleşi de locuitori sunt<br />
înlocuiţi cu dregători numiţi direct de domnitor. Aceştia existaseră şi înainte,<br />
funcţionând însă în paralel cu judeţul şi pârgarii. Erau astfel marele agă,<br />
∗ <strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Facultatea de Geografie, Bucureşti.<br />
1 C.C. Giurăscu (1966), Istoria Bucureştilor din cele mai vechi timpuri până în zilele<br />
noastre, Editura pentru Literatură, Bucureşti.<br />
117
ăspunzător cu paza oraşului şi a Curţii Domneşti, pârcălabul (comandantul militar<br />
al aşezării), vornicul, ce se ocupa cu probleme de administraţie, ispravnicii – cei<br />
care judecau îndeosebi litigii de proprietăţi, fiecare cu o serie de subordonaţi. Un<br />
rol însemnat îl avea ispravnicul de scaun, care era locţiitorul domnitorului cât timp<br />
acesta lipsea din oraş.<br />
Fig. 1. Organizarea administrativă a oraşului Bucureşti între anii 1806-1948<br />
(după D. Berindei, 1963)<br />
Administrative organization of Bucharest city between 1806-1948<br />
În epoca fanariotă, autoritatea domnească se exercită prin intermediul a doi<br />
mari dregători: aga şi spătarul. Cel dintâi se ocupă de partea centrală a oraşului<br />
(centrul comercial, cu târgul şi prăvăliile), celălalt cu mahalalele de la marginea<br />
oraşului. Apar apoi şi vornicii: „vel – vornicia oştirilor” şi „vornicul de poliţie”.<br />
Din punct de vedere teritorial, până la începutul secolului al XIX-lea,<br />
Bucureştiul a fost împărţit în „plăşi”, documentele recensământului din anul 1798<br />
menţionând cinci: Târgul (centrul oraşului), Podul Mogoşoaiei (Calea Victoriei),<br />
Târgul de Afară (Calea Moşilor), Broştenii şi Gorganul (în partea de sud şi vest).<br />
Dacă principalele artere de circulaţie constituiau până la sfârşitul secolului<br />
al XVIII-lea axe centrale ale plaselor, începând cu anii războiului ruso-turc (1806-1812)<br />
118
acestea devin limite de sectoare, exprimate acum prin „culori”: de Roşu, Galben,<br />
Negru, Albastru şi Verde (fig.1).<br />
Culoarea Roşu, sectorul central, era cel mai mic ca suprafaţă. Se întindea<br />
spre nord, pe Podul Mogoşoaiei până la Palatul Domnesc, pe Uliţa Târgului de<br />
Afară până la Biserica „Sfinţi”, în est până la strada Udricani (zona Sinagogii), iar<br />
în sud, pe malul drept al Dâmboviţei cuprindea o mică porţiune cu Hala Centrală,<br />
Spitalul Brâncovenesc şi Palatul Bibescu (actualul perimetru al Pieţii Unirii).<br />
Limita vestică era trasată pe străzile Brezoianu şi Calvină.<br />
Fig. 2. Organizarea administrativă a oraşului Bucureşti în anul 1948<br />
(după C. C. Giurăscu, 1978)<br />
Administrative organisation of Bucharest city in 1948<br />
În nordul oraşului, Culoarea de Galben se desfăşura între Calea Târgoviştei<br />
(ulterior Calea Griviţei) ce o delimita de Culoarea de Verde şi până la Uliţa<br />
Târgului de Afară – limita faţă de Culoarea de Negru. Spre exterior, limita era<br />
stabilită pe principalele artere de către bariere (Mogoşoaiei, Herăstrău, Mândritului<br />
– amplasate pe actualele străzi Calea Victoriei, Şoselele Ştefan cel Mare şi Iancu de<br />
Hunedoara).<br />
În nord-est, Culoarea de Negru se desfăşura între Calea Moşilor şi Calea<br />
Dudeşti (limita faţă de Culoarea de Albastru). Limita exterioară unea barierele de<br />
pe traseul actual al Şoselele Iancului şi Mihai Bravu (barierele Târgul de Afară,<br />
Delea Veche, Pantelimon, Dudeşti).<br />
119
Culoarea de Albastru (în sud-est) era mărginită de Calea Dudeşti şi Uliţa<br />
Calicilor (Calea Rahovei – limita faţă de Culoarea de Verde). Spre exterior, erau<br />
barierele Dobroteasa, Beilicului şi Calicilor, amplasate pe actualul traseu al<br />
şoselelor Olteniţei şi Viilor.<br />
În sud-vest, teritoriul Culorii de Verde era mărginit în exterior de bariera<br />
Podul de Pământ (aproximativ Podul Grozăveşti), Mănăstirea Grozăveşti şi Bariera<br />
Spirii (Dealul Spirii).<br />
După adoptarea Regulamentului Organic, orăşenii îşi redobândesc dreptul de<br />
a alege administraţia oraşului. În 1831 se alege primul „sfat orăşenesc” alcătuit din<br />
cinci membri. Legea comunală din 1864 schimbă numele sfatului în „Consiliu<br />
comunal” iniţial cu trei secţii apoi cu şapte (după 1900), preşedintele acestuia<br />
numindu-se „Primar”.<br />
La începutul secolului al XX-lea, Culoarea de Roşu se desfiinţează, teritoriul<br />
ei fiind repartizat celorlalte patru sectoare.<br />
În anul 1929, „Monitorul Oficial” publică planul împărţirii pe sectoare a<br />
Municipiului Bucureşti, în care „culorile” sunt transformate în Sectorul I Galben,<br />
Sectorul II Negru, Sectorul III Albastru şi Sectorul IV Verde. Limitele între ele sunt<br />
modificate astfel:<br />
• Sectorul I Galben (în nordul oraşului): limita cu sectorul vestic (Verde) o<br />
constituia arterele Calea Victoriei şi Bulevardul Colonel Mihail Ghica (ulterior<br />
1 Mai, Ion Mihalache în prezent). Cu Sectorul de Est (Negru): Bulevardul Carol I<br />
şi Şoseaua Colentina, iar în sud, pe o porţiune restrânsă, Bulevardul Regina<br />
Elisabeta (între Calea Victoriei şi Universitate – limita cu sectorul sudic, Albastru).<br />
La exterior sectorul cuprindea Hipodromul (în actuala zonă a Casei Presei Libere)<br />
şi Moşia Herăstrău (pe stânga râului Colentina).<br />
• Sectorul II Negru – amplasat în estul oraşului, între limita menţionată cu<br />
Sectorul I Galben şi canalul amenajat al Dâmboviţei (pe sectorul Hala Centrală –<br />
Vitan). La exterior, sectorul se desfăşura până la actualele artere Bulevardul<br />
1 Decembrie 1918 şi Şoseaua Fundeni, apoi pe malul drept al Colentinei până la<br />
Lacul Tei.<br />
• Sectorul III Albastru – cuprinde sudul oraşului, între Sectorul II Negru şi<br />
Sectorul IV Verde. Limita cu acesta din urmă o constituia Bulevardul Regina<br />
Elisabeta, Bulevardul Independenţei (actualul Bulevardul Eroilor Sanitari) şi<br />
Şoseaua Cotroceni. La exterior erau străzile Drumul Sării, Petre Ispirescu, Bachus,<br />
actualele Drumul Găzarului şi Niţu Vasile, apoi Calea Văcăreşti până la<br />
Dâmboviţa. Se învecina în centrul capitalei cu Sectorul I Galben pe o mică porţiune<br />
(Bulevardul Academiei – între Piaţa Universităţii şi Calea Victoriei).<br />
• Sectorul IV Verde – în afară de limitele menţionate cu Sectorul I Galben şi<br />
III Albastru spre exterior se învecina cu satele Costeasca, Principele Carol<br />
(Giuleşti) şi Crângaşi.<br />
După reîntregirea ţării, în 1918, Bucureştiul a cunoscut o creştere explozivă<br />
a populaţiei şi teritoriului, astfel că apare necesitatea unei administraţii mai<br />
numeroase, tradusă în fapt prin înfiinţarea unei primării pentru fiecare sector.<br />
Primarii de sector au fost subordonaţi unui primar general.<br />
120
În anul 1940 (octombrie), sectoarele-culori sunt desfiinţate, însă pentru scurt<br />
timp (mai 1941).<br />
Din anul 1948 până în 1950, sectoarele-culori sunt numerotate astfel:<br />
sectorul Galben devine sectorul 1, Sectorul Negru devine sectorul 2, sectorul<br />
Albastru devine sectorul 3, iar sectorul Verde devine sectorul 4 (fig. 2).<br />
Legea administrativă din 1950 împarte teritoriul oraşului în opt raioane (fig. 3):<br />
Raionul Griviţa Roşie, Raionul Stalin (suprapuse aproximativ actualului sector I),<br />
Raionul 1 Mai, Raionul 23 August (aproximativ actualul sector II), Raionul Tudor<br />
Vladimirescu (sectorul III), Raionul Nicolae Bălcescu (sector IV), Raionul Lenin<br />
(sectorul V) şi Raionul Gheorghe Gheorghiu Dej (aproximativ sectorul VI).<br />
Fig. 3. Organizarea administrativă a oraşului Bucureşti în anul 1950<br />
Administrative organisation of Bucharest city in 1950<br />
Până în 1966 au fost schimbate unele denumiri: Raionul Stalin a devenit<br />
Raionul 30 Decembrie, iar Raionul Gheorghe Gheorghiu Dej a devenit raionul<br />
16 februarie. De asemenea, s-au făcut unele modificări teritoriale, atât între raioane<br />
dar mai ales în sensul extinderii spre zonele suburbane (fig. 4).<br />
Consiliile comunale sunt înlocuite de Sfaturi Populare şi Sfatul Popular al<br />
Capitalei, toate conduse de către un preşedinte.<br />
121
Fig. 4. Organizarea administrativă a oraşului Bucureşti în anul 1966<br />
(după C. C. Giurescu, 1978)<br />
Administrative organisation of Bucharest city in 1966<br />
În anul 1968, raioanele sunt redenumite sectoare, numerotate de la 1 la 8. Se<br />
efectuează mici modificări teritoriale. Sfaturile Populare devin Primării de sector şi<br />
Primăria Capitalei, conduse de câte un primar.<br />
Buletinul Oficial publică, în 1981, ultima împărţire administrativă, valabilă<br />
şi în prezent (cu mici modificări teritoriale), numărul sectoarelor fiind reduse de la<br />
8 la 6.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Berindei, D. (1963), Oraşul Bucureşti reşedinţă şi capitală a Ţării Româneşti, (1459-1862),<br />
Societatea de Ştiinţe Istorice, Bucureşti.<br />
Giurescu, C. C. (1979), Istoria Bucureştilor, ediţia a II-a, revăzută şi adăugită, Editura<br />
Sport Turism, Bucureşti.<br />
Papazoglu, D. (2000, reeditare), Istoria fondărei oraşului Bucureşti, Editura Minerva, Bucureşti.<br />
122
ROLUL INFRASTRUCTURII SOCIALE ÎN DETERMINAREA<br />
RISCULUI ŞI VULNERABILITĂŢII COMUNITĂŢILOR UMANE.<br />
STUDIU DE CAZ – CARPAŢII ŞI SUBCARPAŢII DINTRE<br />
TROTUŞ ŞI TELEAJEN<br />
Liliana GURAN-NICA ∗<br />
Concepte-cheie: infrastructură socială, risc social, vulnerabilitate,<br />
spaţiul montan şi subcarpatic dintre Teleajen şi Trotuş.<br />
Key words: social infrastructure, social risk, vulnerability, Carpathian and<br />
Subcarpathian space between Teleajen and Trotuş valleys.<br />
Social infrastructure impact on the risk and the vulnerability of the<br />
human communities. Case study: The Subcarpathians between Trotuş<br />
and Teleajen valleys. A component of the regional socio-economic system,<br />
the social infrastructure is one of the key elements determining the<br />
vulnerability of the human communities, and a basic instrument in the<br />
natural and anthropic hazard prevention and control system. This role<br />
comes out from its direct involvement in the social life and in the<br />
functionality of the human communities. The present study is based on the<br />
analysis of the mountain and hilly space placed between the Trotuş and<br />
Teleajen valleys. This is a complex space from the natural and socioeconomic<br />
point of view. The interest for this kind of analysis comes out from<br />
the need of better understanding the phenomena that determine these<br />
specific characteristics and the spatial disparities of the social risk and the<br />
vulnerability of the human communities in such complex spaces.<br />
Element component al sistemului socio-economic regional, infrastructura<br />
socială constituie unul dintre elementele cheie ale vulnerabilităţii comunităţilor<br />
umane şi parte integrantă a sistemului de prevenire şi combatere a hazardelor<br />
naturale şi antropice. Rolul său în determinarea vulnerabilităţii şi implicit a riscului<br />
de orice natură rezultă din implicarea sa directă în viaţa socială şi în<br />
funcţionalitatea comunităţilor umane.<br />
Infrastructura socială este, la rândul său, un sistem complex alcătuit din două<br />
categorii de elemente: personalul angajat în activităţile de învăţământ şi medicale,<br />
pe de o parte, şi baza tehnico-materială, pe de altă parte. În acelaşi timp, ca orice<br />
sistem deschis, acesta relaţionează cu alte subsisteme componente ale sistemului<br />
superior, cel socio-economic. Cele mai strânse relaţii le are însă cu componenta<br />
demografică, activităţile desfăşurate fiind servicii către populaţie, ce depind strict<br />
de caracteristicile acesteia.<br />
∗ <strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Facultatea de Geografie, Bucureşti.<br />
123
Studiul de faţă se bazează pe analiza directă a particularităţilor infrastructurii<br />
sociale din spaţiul montan şi din cel subcarpatic aflate între văile Trotuşului şi<br />
Teleajenului, caracterizate printr-o mare complexitate fizico-geografică, dar şi<br />
socio-economică. Interesul faţă de o astfel de analiză porneşte din dorinţa de a<br />
înţelege cât mai bine fenomenele care determină trăsăturile specifice şi disparităţile<br />
spaţiale ale riscului social şi ale vulnerabilităţii comunităţilor umane dintr-un spaţiu<br />
atât de complex.<br />
ÎNVĂŢĂMÂNTUL<br />
Activităţile din sistemul de învăţământ sunt direcţionate spre segmentul tânăr<br />
de populaţie din cadrul comunităţilor şi au ca scop pregătirea acestuia pentru<br />
integrarea în societate, pentru implicarea directă în evoluţia şi dezvoltarea sa.<br />
Aceasta reprezintă o modelare a caracterelor, a sistemului de gândire a tinerilor, o<br />
influenţare a comportamentelor şi a percepţiilor lor.<br />
La acest nivel se poate vorbi despre o relaţie strânsă între învăţământ şi<br />
vulnerabilitatea comunităţilor umane. Este bine cunoscut faptul că, atât percepţia,<br />
cât şi comportamentul indivizilor au un rol hotărâtor în determinarea<br />
vulnerabilităţii lor. Nivelul de educaţie şi cel de cunoaştere a realităţilor<br />
înconjurătoare, a evenimentelor extreme, care se pot produce la un moment dat în<br />
spaţiul vital al comunităţilor umane, determină comportamentul indivizilor şi<br />
implicit vulnerabilitatea lor în astfel de momente. Pe de altă parte, desfăşurarea<br />
activităţii în colectivitate, prin gruparea tinerilor în spaţii relativ restrânse (şcoli,<br />
licee) determină, de asemenea, nivelul de vulnerabilitate locală şi aceasta deoarece<br />
se consideră că populaţia tânără (în special copiii) este mai expusă în cazurile<br />
extreme.<br />
Un al treilea element cu rol important în relaţia învăţământ-vulnerabilitate<br />
este baza tehnico-materială de care dispune această activitate. Clădirile şi nivelul<br />
lor de dotare prezintă un nivel de risc mai ridicat sau mai scăzut, sunt mai mult sau<br />
mai puţin vulnerabile în cazul producerii unor hazarde naturale, afectând astfel atât<br />
indivizii implicaţi în activitatea respectivă, cât şi buna desfăşurare a acesteia în<br />
perioada ce urmează evenimentelor perturbatoare. Pe de altă parte, existenţa sau<br />
lipsa bazei materiale determină potenţialul sistemului de învăţământ, capacitatea<br />
acestuia de a se implica în pregătirea tinerei generaţii şi implicit în îmbunătăţirea<br />
comportamentului comunităţilor umane în situaţii extreme.<br />
În România, dotarea materială din învăţământ, exprimată în termeni<br />
cantitativi, este aparent favorabilă. Numărul unităţilor de învăţământ sau cel al<br />
sălilor de clasă raportat la numărul de locuitori, şi cu atât mai mult la numărul de<br />
elevi, este chiar excedentar în multe zone, din cauza reducerii populaţiei tinere.<br />
Acelaşi lucru se poate constata şi în cazul comunităţilor din spaţiul analizat. Foarte<br />
bine populat, acesta este dotat în prezent cu 1114 şcoli şi licee, ceea ce ar<br />
reprezenta o medie de 9 unităţi de învăţământ pe comună aşa cum reiese din datele<br />
oficiale. Există însă mari diferenţe atât între comunităţile rurale, cât şi între acestea<br />
şi oraşele regiunii. Astfel, dacă unele comune precum Surani, Călugăreni şi<br />
Cărbuneşti din Prahova, Murgeşti şi Odăile din Buzău nu au decât 2-3 şcoli,<br />
124
localităţi ca Nehoiu, Mânzăleşti şi Pătârlagele din Buzău şi Dumitreşti din Vrancea<br />
au o dotare foarte bună, mai exact între 20 şi 27 unităţi de învăţământ. Din punct de<br />
vedere spaţial, se remarcă un echilibru în repartiţia acestora pe suprafaţa regiunii<br />
studiate, singura diferenţiere existentă între arealul deluros şi cel montan rezultând<br />
din variaţia nivelului de populare (fig. 1A).<br />
Totuşi, analiza în termeni calitativi scoate în evidenţă aspectele grave ale<br />
serviciilor de învăţământ mai ales în spaţiul rural şi decalajul între serviciile<br />
asigurate în rural şi în urban. În cea mai mare parte a comunelor (circa 90%),<br />
procesul de învăţământ se realizează cel mult până la nivelul şcolilor gimnaziale (în<br />
unele cazuri doar la nivel primar). Instituţiile de nivel liceal sau post-liceal sunt<br />
foarte reduse ca număr în rural. Ele sunt amplasate doar în câteva comune (2-6) din<br />
fiecare judeţ, ceea ce presupune un nivel de pregătire mai redus decât în spaţiul<br />
urban căruia nu îi lipseşte acest tip de învăţământ. În acelaşi timp, cele mai multe<br />
dintre unităţile şcolare se află într-o stare materială precară şi sunt lipsite sau sărace<br />
în dotări şi materiale didactice.<br />
Toate aceste unităţi şcolare deservesc un număr din ce în ce mai redus de<br />
tineri, cunoscut fiind faptul că populaţia este în scădere, mai ales în spaţiul rural,<br />
iar această reducere se realizează pe seama grupelor de vârstă primară. Se<br />
conturează, astfel, imaginea unui spaţiu cu mari concentrări de populaţie şcolară în<br />
localităţile urbane şi comunele mari, cu potenţial important de dezvoltare<br />
(Măneciu, Boldeşti-Scăieni, Vidra), diferenţa între acestea şi restul fiind destul de<br />
însemnată (fig. 1). Studiile care s-au realizat în ultimul timp cu privire la nivelul de<br />
pregătire al tinerilor din spaţiul rural scot în evidenţă faptul că, majoritatea acestora<br />
(trei sferturi din total) au o pregătire şcolară care se limitează la învăţământul<br />
primar sau cel mult gimnazial (reprezentând nivelul maxim de şcolarizare<br />
obligatorie): o treime din populaţie (33,1%) are numai instruire de nivel primar,<br />
încă o treime (33,7%) a urmat şi cursurile şcolii gimnaziale, iar o proporţie<br />
însemnată din populaţie (7,4%) nu a absolvit nici o formă de şcolarizare. De<br />
asemenea, doar 1 din 100 de locuitori ai satelor a absolvit o instituţie de învăţământ<br />
superior, cauza nefiind cu precădere slabul interes al acestora pentru pregătirea<br />
superioară, cât mai ales intensificarea procesului de stabilire a absolvenţilor în<br />
oraşe (***, 2000).<br />
La toate acestea se adaugă şi precaritatea condiţiilor de viaţă din rural, care<br />
nu sunt atractive pentru personalul didactic, astfel că, în multe zone mai puţin<br />
dezvoltate şi cu o accesibilitate slabă, numărul cadrelor didactice este redus<br />
comparativ cu cerinţele (fig. 1D). De asemenea, calitatea pregătirii lor este<br />
nesatisfăcătoare, personalul calificat fiind slab reprezentat, înlocuit cu personal cu<br />
pregătire medie. Sistemul actual de informaţii statistice nu surprinde însă aspectele<br />
calitative deficitare ale învăţământului.<br />
Efectele acestei stări sunt multiple. Ele se manifestă în toate domeniile:<br />
economic, social, în cel al condiţiilor de viaţă şi, bineînţeles, în nivelul de<br />
vulnerabilitate a comunităţilor la evenimentele extreme. Astfel, pe lângă existenţa<br />
unui număr însemnat de tineri, grup social considerat a avea un grad de<br />
vulnerabilitate mai ridicat, se mai adaugă concentrarea lor pe o perioadă destul de<br />
îndelungată în timpul zilei în spaţii de o precaritate deosebită şi cu un risc ridicat la<br />
125
hazardele naturale specifice regiunii. De asemenea, condiţiile în care se desfăşoară<br />
procesul de învăţământ nu favorizează ridicarea corespunzătoare a nivelului de<br />
educaţie a tinerilor, ceea ce determină un grad de percepţie a hazardelor naturale şi<br />
antropice mai redus şi implicit un comportament neadecvat în situaţii extreme.<br />
Spaţii cu o vulnerabilitate ridicată din acest punct de vedere pot fi<br />
considerate, astfel, numeroasele localităţi rurale din arealul subcarpatic, mai ales<br />
cele aflate la periferia comunelor, sate mici, cătune cu o infrastructură precară şi cu<br />
accesibilitate redusă, areale în care informaţia ajunge mult mai greu.<br />
SĂNĂTATEA<br />
Serviciile de sănătate sunt prin excelenţă orientate spre un alt segment de<br />
populaţie cu vulnerabilitate ridicată, şi anume bolnavii. Prezenţa acestei activităţi<br />
este indispensabilă oricărui spaţiu şi este foarte expresivă în ceea ce priveşte<br />
capacitatea locală sau regională de a reacţiona în cazul unor catastrofe. Existenţa<br />
diferitelor tipuri de servicii de sănătate, a personalului aferent calificat, reprezintă<br />
un ajutor important pentru populaţie, atât pentru menţinerea unei stări<br />
corespunzătoare de sănătate, care să permită indivizilor o reacţie promptă în<br />
momente extreme, cât şi în ceea ce priveşte implicarea în procesul de refacere a<br />
sistemului în cazul apariţiei unei crize.<br />
Ca şi în cazul învăţământului, activităţile din acest domeniu implică<br />
existenţa unei forţe de muncă cu o strictă calificare şi a unei baze materiale<br />
specifice. Spre deosebire de învăţământ, însă, personalul specializat nu poate fi<br />
înlocuit cu altul mai puţin pregătit, iar baza materială este indispensabilă. În caz<br />
contrar, efectele sunt ireversibile, nivelul de risc în pierderea de vieţi omeneşti fiind<br />
foarte ridicat.<br />
Şi în acest caz, mediul rural beneficiază, în general, de asistenţă sanitară şi<br />
medicală cu mult sub nivelul asigurat în mediul urban. În majoritatea comunelor, se<br />
asigură numai serviciile sanitare primare. Pentru servicii de specialitate, locuitorii<br />
din rural trebuie să apeleze, de regulă, la unităţile medicale din oraşe şi municipii.<br />
Calitatea actului medical din mediul rural este relativ scăzută, în principal din<br />
cauza desfăşurării acestuia în clădiri improprii şi a slabei dotări cu aparatură<br />
medicală, ceea ce determină creşterea considerabilă a vulnerabilităţii comunităţilor<br />
rurale.<br />
În studiile de specialitate se remarcă faptul că, gradul de asigurare cu servicii<br />
medicale de către personalul calificat este în general scăzut, cu precădere în mediul<br />
rural, numărul medicilor fiind relativ mic în raport cu numărul de locuitori. Revin<br />
în medie 1417 locuitori la un medic, faţă de 378 în mediul urban (***, 2000). În<br />
spaţiul montan şi subcarpatic dintre Trotuş şi Teleajen, situaţia este şi mai precară.<br />
În mediul rural, unui medic îi revin 1520 de locuitori, iar în mediul urban, în condiţiile<br />
existenţei în exclusivitate a oraşelor mici, un medic deserveşte 719 locuitori. Numai în<br />
9 comune (7,6% din total, sub media pe ţară) prezenţa medicilor este satisfăcătoare<br />
în raport cu numărul de locuitori, unui medic revenindu-i 600 de persoane, în special,<br />
126
127<br />
Fig. 1. Distribuţia spaţială ale unor elemente ale infrastructurii sociale în Carpaţii şi Subcarpaţii dintre Trotuş şi Teleajen<br />
Distribution of some social infrastructure elements in The Carpathians and Subcarpathians between Trotuş and Teleajen valleys<br />
127
în spaţiile cu accesibilitate crescută (Bălteşti în Prahova, Măgura, Odăile, Pardoşi,<br />
Pârscov, Săpoca şi Vintilă Vodă, în Buzău, Vidra în Vrancea). Există şi comune în<br />
care nu activează nici un medic, iar în alte cazuri un medic este în situaţia de a<br />
asigura servicii pentru mai mult de 4 000 locuitor (Calvini şi Topliceni în Buzău,<br />
Nereju, Slobozia Bradului şi Vizantea-Livezi în Vrancea).<br />
Spaţial, se remarcă preponderenţa aşezărilor cu deficit mare de servicii<br />
medicale mai ales în arealele cuprinse în judeţele Prahova şi Vrancea. De<br />
asemenea, la nivel local, în cadrul comunelor, cel mai slab deservite sunt satele<br />
periferice, cu accesibilitate foarte redusă. Trebuie precizat faptul că, datele utilizate<br />
în această analiză cuprind doar situaţia medicilor din sectorul public. Se ştie însă<br />
că, multe dintre unităţile sanitare au fost preluate de personal medical care lucrează<br />
pe cont propriu, astfel că situaţia poate fi în realitate mai puţin dificilă.<br />
Din punct de vedere al dotării tehnico-materiale, şi în domeniul sănătăţii ca<br />
şi în cel al învăţământului se constată un deficit real, datorită precarităţii sediilor<br />
spitalelor şi dispensarelor, a lipsei unui instrumentar corespunzător. De asemenea,<br />
deşi numărul de dispensare este suficient în arealul analizat, iar repartiţia acestora<br />
echilibrată, numărul de spitale, şi mai ales al paturilor, este foarte redus şi<br />
disproporţionat răspândit în spaţiu (fig. 1F).<br />
Ca urmare a slabei calităţi a asistenţei medicale, un locuitor din rural are<br />
speranţa de viaţă mai scăzută cu 2 ani decât un locuitor din urban, iar rata<br />
mortalităţii infantile atinge niveluri foarte mari depăşind-o cu 35% pe cea din<br />
urban. Actualul nivel al mortalităţii este rezultatul totuşi al unei continue scăderi a<br />
valorii intensităţii acesteia, astfel că rata medie actuală a mortalităţii infantile<br />
reprezintă numai jumătate din nivelul anului 1970. În 1990, nivelul mortalităţii<br />
infantile atingea 29,7‰, pentru a scădea la 25,0‰ în 1997. Sunt încă zone întinse<br />
unde acest indicator continuă să depăşească numărul de 27-30 la 1000 de nou<br />
născuţi. În acelaşi timp, slaba asistenţă medicală ridică nivelul riscului în cazul<br />
unor evenimente extreme cu manifestări nedorite şi implicit vulnerabilitatea<br />
spaţiului respectiv.<br />
În concluzie, în spaţiul analizat, în cazul producerii unor calamităţi naturale<br />
cu numeroase victime, calitatea asistenţei medicale şi infrastructura de sănătate nu<br />
sunt în măsură să satisfacă necesarul. Este nevoie, deci, de o îmbunătăţire a<br />
condiţiilor sanitare mai ales din punct de vedere calitativ. Altfel, nivelul<br />
vulnerabilităţii comunităţilor umane rămâne în cele mai multe cazuri unul ridicat.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Dauphiné, A. (2001), Risques et catastrophes. Observer, spatialiser, comprendre, gérer,<br />
Armand Colin, Paris, 288 p.<br />
* * * (2000), Planul naţional pentru agricultura şi dezvoltare rurală pentru perioada<br />
2000-2006, Ministerul Agriculturii şi Alimentaţiei, Bucureşti.<br />
128
STUDIU DE GEN ASUPRA<br />
SPAŢIULUI URBAN ROMÂNESC CONTEMPORAN<br />
Daniela-Violeta NANCU ∗ , Mihaela PERSU ∗<br />
Concepte-cheie: feminizare, urban, România.<br />
Key words: feminization, urban, Romania.<br />
A gender study of the contemporary Romanian urban space. Women<br />
represent the majority in the Romanian society as a whole, and in<br />
various milieu. The active town population increased as some<br />
important female labour contingents came from the countryside.<br />
Active urban females represent 47%, 60% falling into the inactive<br />
population group, most of whom are pensioners, or left in the care of<br />
young families. Disparities between sexes persist to the detriment of<br />
women, eg. participation in economic activities, lower wages and<br />
higher unemployment; although there are no significant educational<br />
differences between males and females, women are little involved in<br />
political life and in business, domains obviously dominated by men.<br />
La nivelul societăţii româneşti în ansamblu, cât şi pe medii, se evidenţiază<br />
proporţia majoritară a femeilor. În ultimele decenii, s-a conturat mai evident relaţia<br />
între dezvoltarea urbană şi raportul de feminitate. Procesul de feminizare a<br />
populaţiei oraşelor româneşti, prin extinderea treptată a numărului celor din<br />
această categorie, a continuat şi după 1990, fapt ce reiese şi din analiza proporţiei<br />
femeilor în totalul populaţiei oraşelor României, întreprinsă pentru anii 1992,<br />
respectiv 2002 (fig. 1).<br />
Pe ansamblu, în secolul al XX-lea procesul de feminizare s-a manifestat<br />
aproape continuu; ca tendinţă poate fi considerat ireversibil în timp, previzibil şi<br />
pentru perioada următoare, primul deceniu din secolul al XXI-lea.<br />
În anul 1992, în ¾ din oraşele ţării, populaţia era, ca structură, preponderent<br />
feminină (depăşea 50,1%), numai în 12 oraşe exista o stare echilibrată şi în 55 mai<br />
mulţi bărbaţi decât femei. După un deceniu, în 2002, fenomenul a luat o mai mare<br />
amploare, aproximativ 90% din oraşe aveau o structură demografică preponderent<br />
feminină, efectivul celorlalte, cu structură echilibrată şi preponderent masculină,<br />
reducându-se la numai 30. Pentru a pune mai bine în evidenţă procesul de<br />
feminizare urbană s-a introdus în analiză şi indicatorul raportul de feminitate,<br />
calculat pentru toate oraşele la cei doi ani de referinţă (fig. 2). Se reliefează<br />
tendinţa de grupare a majorităţii oraşelor în funcţie de valorile raportului<br />
de feminitate, între 80% şi 120% la nivelul lui 1992 şi o grupare mai strânsă, între<br />
∗ Institutul de Geografie al Academiei Române.<br />
129
SUCEAVA<br />
1992<br />
Sighetu Marmatiei<br />
Borsa<br />
SATU MARE<br />
BAIA MARE<br />
Radauti<br />
SUCEAVA<br />
Saveni<br />
BOTOSANI<br />
Falticeni<br />
Harlau<br />
Dej<br />
BISTRITA<br />
ZALAU<br />
Borsec<br />
PIATRA NEAMT<br />
Alesd<br />
Gherla<br />
Salonta<br />
Bicaz<br />
CLUJ-NAPOCA<br />
Beius<br />
TARGU MURES<br />
Stei<br />
Balan<br />
Ineu<br />
Nucet<br />
MIERCUREA CIUC<br />
BACAU<br />
Sebis<br />
Blaj<br />
ARAD<br />
Brad<br />
IASI<br />
V<br />
Husi<br />
VASLUI<br />
Barlad<br />
Lipova<br />
Targu Bujor<br />
SFANTU GHEORGHE<br />
Panciu<br />
SIBIU<br />
TIMISOARA<br />
BRASOV<br />
Tecuci<br />
Calan<br />
Lugoj<br />
Victoria<br />
FOCSANI<br />
Deta<br />
Hateg<br />
GALATI<br />
Nehoiu<br />
Brezoi<br />
RESITA<br />
BUZAU<br />
Novaci<br />
Ianca<br />
TARGU JIU<br />
Fieni<br />
Oravita<br />
Motru<br />
PLOIESTI<br />
PITESTI<br />
Tandarei<br />
i<br />
SLOBOZIA<br />
Titu<br />
DROBETA TURNU-<br />
SEVERIN<br />
E<br />
SLATINA<br />
BUCURESTI<br />
S<br />
CRAIOVA<br />
Videle<br />
CALARASI<br />
Oltenita<br />
ALEXANDRIA<br />
GIURGIU<br />
Calafat Corabia Zimnicea<br />
Sulina<br />
BRAILA<br />
TULCEA<br />
S<br />
Babadag<br />
Harsova<br />
Fetesti<br />
Navodari<br />
S<br />
Eforie<br />
Mangalia<br />
CONSTANTA<br />
Sighetu Marmatiei<br />
Borsa<br />
SATU MARE<br />
BAIA MARE<br />
Radauti<br />
SUCEAVA<br />
Saveni<br />
BOTOSANI<br />
m<br />
< 2 000 loc.<br />
2 001 -100 000 loc.<br />
100 001 - 350 000 loc.<br />
> 1 000 000 loc.<br />
2002<br />
Deta<br />
Falticeni<br />
Harlau<br />
Dej BISTRITA<br />
i<br />
IASI<br />
ZALAU<br />
Borsec<br />
PIATRA NEAMT<br />
Alesd<br />
Gherla<br />
Salonta<br />
Bicaz<br />
CLUJ-NAPOCA<br />
VV<br />
Beius<br />
TARGU MURES<br />
Stei<br />
Husi<br />
Balan<br />
Ineu<br />
VASLUI<br />
Nucet<br />
MIERCUREA CIUC<br />
BACAU<br />
Sebis<br />
Barlad<br />
Blaj<br />
ARAD<br />
Brad<br />
ALBA IULIA<br />
Lipova<br />
Targu Bujor<br />
SFANTU GHEORGHE Panciu<br />
SIBIU<br />
TIMISOARA<br />
BRASOV<br />
Tecuci<br />
Calan<br />
Lugoj<br />
Victoria<br />
FOCSANI GALATI<br />
Nehoiu<br />
Brezoi<br />
RESITA<br />
BUZAU<br />
Novacii<br />
Ianca<br />
Sulina<br />
TARGU JIU<br />
BRAILA<br />
TULCEA<br />
Fieni<br />
S<br />
Oravita<br />
Babadag<br />
Motru<br />
PLOIESTI<br />
PITESTI<br />
Tandarei<br />
Harsova<br />
SLOBOZIA<br />
Titu<br />
DROBETA TURNU-<br />
Fetesti<br />
SEVERIN<br />
Navodari<br />
SLATINA<br />
BUCURESTI<br />
S<br />
CRAIOVA<br />
Videle<br />
CALARASI<br />
SCONSTANTA<br />
Oltenita<br />
ALEXANDRIA<br />
Eforie<br />
GIURGIU<br />
Mangalia<br />
Calafat Corabia Zimnicea Fig. 1. Oraşele României. Structura pe sexe a populaţiei (1992, 2002)<br />
The towns of Romania. Sex structure of the population (1992, 2002)<br />
95% şi 115% în 2002. Din raportul de feminitate calculat, pe baza datelor recenzate<br />
în secolul trecut şi în 2002, la nivelul întregii populaţii, cât şi pe ansamblul<br />
populaţiei urbane se observă, ca proporţie, superioritatea constantă a femeilor<br />
(tabelul 1).<br />
Cauzele generalizării şi accentuării procesului de feminizare a populaţiei<br />
urbane din România corespund, în general, cu cele de pe plan mondial. Este tot mai<br />
evidentă tendinţa de feminizare urbană corelată cu un alt fenomen demografic<br />
specific ultimilor decenii – îmbătrânirea populaţiei. La grupele vârstnice, după cum<br />
este cunoscut, predominarea populaţiei feminine este netă. Deşi se nasc mai mulţi<br />
băieţi decât fete în fiecare an, tot în fiecare an, se menţine preponderenţa femeilor<br />
la nivelul grupei vârstnicilor, de peste 80 de ani. De fapt, decalajul începe să apară<br />
la grupele adulţilor de peste 50 de ani, în rândul populaţiei masculine rata<br />
mortalităţii fiind mai mare, determinată de incidenţa crescută la riscuri de sănătate<br />
130
(accidente cardio-vasculare, cancere pulmonare) desprinse din modul de viaţă mai<br />
puţin echilibrat, cât şi de alte riscuri (accidente de muncă, de circulaţie etc.).<br />
Rf (%)<br />
130<br />
RAPORT DE FEMINITATE 1992<br />
120<br />
110<br />
100<br />
90<br />
80<br />
70 <strong>nr</strong>. oraşe<br />
0 50 100 150 200 250 300<br />
Rf (%)<br />
RAPORT DE FEMINITATE<br />
<strong>nr</strong>. oraşe<br />
Fig. 2. Oraşele României. Raportul de feminitate<br />
The towns of Romania. Feminization ratio<br />
Tabelul 1. Raportul de feminitate a populaţiei României (Rf=P f /P m )x100<br />
Feminization ratio within Romania’s population<br />
Anii de recensământ<br />
Rf (%)<br />
Rf (%)<br />
Populaţia României Populaţia urbană<br />
29 decembrie 1930 103,5 101,1<br />
25 ianuarie 1948 106,8 lipsă date<br />
21 februarie 1956 105,6 104,3<br />
15 martie 1966 104,2 101,3<br />
5 ianuarie 1977 102,8 102,1<br />
7 ianuarie 1992 103,4 104,8<br />
18 martie 2002 105,1 108,1<br />
Pe de altă parte, populaţia feminină urbană a devenit mai numeroasă în<br />
ultima etapă a urbanizării ţării, prin afluenţa spre oraşe a unor grupe de populaţie<br />
feminină, motivată de locul de instruire (şcoală), de locul de muncă (în urban<br />
existând ofertă mai bună pentru activităţi accesibile femeilor, precum serviciile), de<br />
dependenţa celor în etate de familiile tinere (cele active şi salariate în urban).<br />
131
În societatea românească, relaţiile de gen încă mai menţin, în prim plan,<br />
mentalităţi de tip paternalist. Astfel, femeile, în cursul vieţii lor, sunt în general în<br />
relaţie de dependenţă faţă de bărbaţi (în copilărie de mame dar şi de taţi, în căsnicie<br />
de soţi, la serviciu de şefi, majoritatea bărbaţi).<br />
Această deprindere porneşte din educaţie, oglindită şi în bine cunoscuta<br />
expresie „bărbatul este capul familiei”. Este o realitate, păstrată aproape nealterată<br />
în mediul social din rural, dar, într-o oarecare măsură, diminuată în urban, ce se<br />
reflectă şi în vârsta medie pentru căsătorie (prima căsătorie), mult mai timpurie la<br />
sat şi decalată cu 3 ani şi chiar mai mult în urban (tabelul 2).<br />
Tabelul 2. Vârsta medie a femeilor căsătorite (2002)<br />
Average age of married women (2002)<br />
NE SE S SV V NV Centru Bucureşti ROMÂNIA<br />
Total 26.0 25.9 25.8 25.5 27.4 25.2 26.2 28.0 25.9<br />
Urban 26.9 26.7 26.7 26.2 28.0 26.1 26.8 28.3 26.9<br />
Rural 24.6 24.6 24.9 24.9 26.1 24.0 25.0 25.9 24.6<br />
În profil regional, oraşul Bucureşti deţine vârsta cea mai ridicată la căsătorie<br />
a femeilor (28.3 ani), urmat de Regiunea de Vest (28 ani), iar la polul opus se află<br />
Regiunea de Nord-Vest cu vârsta medie de 25 ani în 2000 şi 26 ani în 2002.<br />
Problemele sociale acute cu impact negativ în viaţa de familie, în multe<br />
situaţii determină scăderea dependenţei femeilor de bărbaţi, aspecte ce se reflectă<br />
în rata de divorţialitate: în mediul urban cea mai ridicată, de 1,96‰, numai 0,89‰<br />
în rural, şi la nivelul ţării 1,46 divorţuri la o mie de locuitori. În profil regional, rata<br />
cea mai ridicată în urban este deţinută de Regiunea de Vest cu 2,48‰ divorţuri,<br />
urmată de Regiunile de Nord-Est, Sud-Est şi Sud, iar la polul opus se află<br />
Bucureştiul cu numai 1,04 ‰ divorţuri (tabelul 3).<br />
Tabelul 3. Rata medie a divorţurilor (‰) în anul 2002<br />
Average rate of divorces (‰) in the year 2002<br />
NE SE S SV V NV Centru Bucureşti ROMÂNIA<br />
Total 1.51 1.72 1.46 1.03 1.96 1.47 1.50 0.97 1.46<br />
Urban 2.35 2.32 2.22 1.39 2.48 2.07 2.01 1.04 1.96<br />
Rural 0.93 0.99 0.94 0.73 1.13 0.85 0.78 0.47 0.89<br />
Evoluţia divorţurilor în perioada 1995-2002 relevă diferenţe între urban şi<br />
rural, în plus pentru urban, în timp ce la căsătorii diferenţele sunt mult mai reduse,<br />
înclinând tot în favoarea urbanului (fig. 3). În numeroase cazuri de divorţ, în 45%,<br />
sunt implicaţi pe lângă cei doi parteneri şi 1 sau 2 copii minori rămaşi prin<br />
desfacerea căsătoriei de cele mai multe ori în îngrijirea mamelor.<br />
Un alt aspect interesant se referă la relaţia dintre piaţa forţei de muncă din<br />
urban şi populaţia feminină activă. În oraşe există contingente importante de forţă<br />
de muncă feminină, aceasta reprezintă 47% din populaţia activă din urban (fig. 4).<br />
Femeile lucrează având diferite motivaţii: independenţă materială, venituri<br />
materiale sporite şi sigure pentru familie, chemarea pentru unele activităţi, meserii.<br />
Spre exemplu, în oraşele cu caracter balnear proporţia femeilor active este mai<br />
ridicată în raport cu cea din alte oraşe în care structura demografică este<br />
preponderent feminină. De asemenea, există un important potenţial de forţă de<br />
132
muncă feminină în oraşele mari şi foarte mari (reşedinţe de judeţ, municipiul<br />
Bucureşti).<br />
7%o Căsătorii Casatorii<br />
urban<br />
6<br />
5<br />
Divorţuri Divorturi<br />
urban<br />
4<br />
Căsătorii Casatorii<br />
3<br />
rural<br />
2<br />
Divorţuri Divorturi<br />
rural<br />
1<br />
0<br />
1995 1996 1997 1998 1999 2000 2001 2002<br />
Fig. 3. Evoluţia ratei de divorţialitate şi a căsătoriilor, pe medii, în România<br />
Evolution of marriage and divorce rate, by milieu, in Romania<br />
%<br />
100.0<br />
90.0<br />
masculin<br />
feminin<br />
80.0<br />
70.0<br />
60.0<br />
50.0<br />
40.0<br />
30.0<br />
20.0<br />
10.0<br />
0.0<br />
,<br />
Populatie , ocupata Salariati<br />
Patroni Lucrători Lucratori pe cont pe cont propriu propriu<br />
Fig. 4. Structura populaţiei active, pe sexe, în mediul urban (2002)<br />
Active urban population sex structure (2002)<br />
În aceste centre şi oferta de muncă pentru femei este mai generoasă, cu o<br />
gamă mai largă de meserii, dintre care amintim pe cele din domeniul culturii şi<br />
învăţământului (în învăţământul preuniversitar activează, pe total oraşe, peste 80%<br />
femei), în domeniul medical (66% medici femei, 67% stomatologi femei, 87%<br />
farmaciste şi 89% personal feminin mediu sanitar). De asemenea, majoritar feminin<br />
este şi personalul din sistemul bancar şi cel administrativ.<br />
În ultimul deceniu, privatizarea unor întreprinderi şi investiţiile cu capital<br />
străin sau autohton, implementate în mediul urban, a dus la crearea de locuri de<br />
muncă pentru femei. 52% dintre femeile active sunt angajate în sectorul privat, ca<br />
urmare a dezvoltării industriei uşoare, a comerţului şi a serviciilor. Totuşi, se<br />
menţin şi unele discrepanţe în raportul femei-bărbaţi, ca în cazul patronilor, unde<br />
din efectivul total de patroni, numai 30% sunt femei, iar în învăţământul superior,<br />
cele mai multe cadre didactice sunt bărbaţi, 68%.<br />
În defavoarea femeilor este şi rata şomajului, care în perioada 1991-2000 a<br />
fost sistematic mai mare în rândul acestora. Diferenţa maximă de 4 procente a fost<br />
în 1994 (rezultată din 11,8% la femei şi 7,8% la bărbaţi.). Şi în rândul populaţiei<br />
inactive femeile în etate sunt majoritare, ponderea pensionarelor şi a beneficiarelor<br />
de ajutor social de peste 60%.<br />
133
Femeile sunt afectate negativ şi pe linia veniturilor salariale. Proporţia<br />
femeilor este majoritară în rândul salariaţilor din sectoarele bugetare (învăţământ,<br />
sănătate, asistenţă socială), din comerţ, hoteluri, restaurante şi din industria uşoară<br />
─ activităţi cotate de regulă cu venituri salariale ce se situează sub nivelul mediu de<br />
salarizare pe economie. Ramurile de vârf, din punct de vedere al salariilor, sunt<br />
cele din industria grea, transporturi, telecomunicaţii, în care predomină bărbaţii. O<br />
excepţie o constituie instituţiile financiare, bancare şi de asigurări, unde se<br />
î<strong>nr</strong>egistrează un nivel înalt de salarizare (de peste două ori mai mare decât cel<br />
mediu pe economie) şi unde femeile deţin majoritatea.<br />
Viaţa publică mai efervescentă în mediul urban a cunoscut în perioada de<br />
tranziţie transformări în spiritul consolidării principiilor democratice. Deşi, prin<br />
Constituţie femeile au drepturi garantate în baza unui parteneriat între sexe, în viaţa<br />
reală persistă unele disparităţi, precum implicarea mult mai redusă a femeii în viaţa<br />
politică, în lumea afacerilor. Spre exemplu, la nivel guvernametal femeile au fost<br />
puţin reprezentate, personalităţi politice cu putere de decizie în calitate de ministru<br />
au fost doar 12 femei în timpul guvernărilor ce au urmat anului 1989. Şi în<br />
domeniul juridic puterea majoritară o deţin tot bărbaţii, ei domină numeric prin<br />
participarea la funcţiile de conducere. Raportul femei-bărbaţi la nivelul Parchetelor<br />
de pe lângă Curţile de apel şi tribunale exprimă această discrepanţă, fiind de 30%<br />
la 70%.<br />
Există o multitudine de aspecte sociale strâns legate de comportamentul la<br />
nivelul genurilor umane semnalate mai ales la nivelul urbanului, pretabile studiului<br />
de gen. O problemă socială devenită acută în societatea contemporană se referă la<br />
victimizarea femeii. Infracţiunile asupra femeii au crescut numeric şi ca mod de<br />
acţiune (omor, tentative de omor, vătămări corporale, tâlhărie, viol). Şi hărţuirea<br />
sexuală constituie o problemă de ordin social, mult mai frecventă în urban,<br />
victimele fiind în majoritate femei. Din păcate normele legislative pe această<br />
problemă aproape că lipsesc din Codul Civil, astfel, femeile neputând fi protejate<br />
nici în cadrul relaţiilor existente la locul de muncă.<br />
Un rol important, prin implicare, pentru schimbarea în bine a condiţiei<br />
femeii, îl au în perioada actuală organizaţiile nonguvernamentale, adesea susţinute<br />
şi de mass-media. Însă, la nivelul întregii societăţi, pentru a se asigura egalitate<br />
reală, un parteneriat între femei şi bărbaţi, este nevoie de mai mult, de adoptarea şi<br />
aplicarea unor politici viabile, de repartizare mai echilibrată a autorităţii şi a<br />
responsabilităţii, atât în viaţa de familie, cât şi în societate. Trebuie asigurate şanse<br />
egale, pentru femei, cât şi pentru bărbaţi, la accesul la educaţie, la asistenţă<br />
sanitară, la locuri de muncă sigure, la mijloacele de existenţă necesare, cu atât mai<br />
mult cu cât realitatea demografică este aceea că, femeile sunt mai numeroase.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Pasti, V. (2003), Ultima integrare. Relaţiile de gen în România, Editura Polirom, Iaşi.<br />
Trebici, Vl. (1980), Demografia teritorială a României, Editura Academiei, Bucureşti.<br />
* * * (2000), Femeile şi bărbaţii în România, PNUD România şi CNS, Bucureşti.<br />
* * * (1992, 2002), Recensămintele populaţiei şi locuinţelor, INS, Bucureşti.<br />
* * * (2003), Anuarul statistic al României, INS, Bucureşti.<br />
134
POTENŢIALUL DEMOGRAFIC DIN DELTA DUNĂRII ŞI<br />
POSIBILITĂŢI DE REVITALIZARE<br />
Nicoleta DAMIAN * , Bianca DUMITRESCU*<br />
Concepte-cheie: potenţial demografic, spaţiu geografic restrictiv,<br />
dezvoltare durabilă.<br />
Key words: demographic potential, restrictiv area, sustainable<br />
development.<br />
Demographic potential and modalities to rehabilitate the Danube<br />
Delta. The Danube Delta represents one of Romania’s characteristic<br />
zones in terms of the relationships established among natural and<br />
socio-economic elements. Settlements in the Danube Delta are very<br />
old, people earning their living by turning to account the natural<br />
resources (fishing, reed harvesting and animal breeding). The<br />
political regimes that came to power in the course of time, made<br />
numerous changes in the Delta space, with negative effects on its<br />
water regime, land use, the exploitation of reed and fish and the<br />
administrative-territorial organization. The highest population record<br />
in the Delta was of 20,421 inhabitants in 1966, a figure gradually<br />
decreasing down to 14,295 inhabitants in 2002 (census data). In<br />
addition, the population keeps on migrating and the people who stay<br />
on are aging and very poor. Dealing with the situation calls for<br />
actions to promote tourism, improve the social and transport<br />
infrastructure of the settlements, organise economic activities in<br />
keeping with the carrying capacity of the deltaic ecosystems and<br />
proceed to the ecological reconstruction of degraded areas.<br />
Delta Dunării reprezintă un spaţiu geografic restrictiv, din punct de vedere al<br />
aşezărilor, alături de factorii fizico-geografici adăugându-se cei relaţionali (poziţie<br />
periferică, izolare, grad redus de accesibilitate).<br />
Populaţia din Delta Dunării reprezintă, prin condiţiile de viaţă impuse în<br />
special de factorii naturali, dar şi de infrastructura economică şi tehnico-edilitară<br />
improprie atingerii condiţiilor normale de viaţă, un sector social vulnerabil, de<br />
aceea se are în vedere elaborarea şi identificarea celor mai bune soluţii pentru<br />
îmbunătăţirea calităţii vieţii umane. Particularităţile socio-economice reflectă<br />
restrictivitatea cadrului natural şi al localizării geografice, fiind reprezentate de<br />
fenomenele de feminizare şi îmbătrânire demografică, nivelul redus al pregătirii<br />
socio-profesionale a populaţiei şi specializarea economică în activităţi tradiţionale<br />
cu valoare adăugată redusă (pescuit, recoltatul stufului, agricultură).<br />
* Institutul de Geografie al Academiei Române.<br />
135
POTENŢIALUL DEMOGRAFIC<br />
Istoria Deltei Dunării se încadrează, în linii generale, în istoria Provinciei<br />
dobrogene din care face parte, din acest punct de vedere delta fiind încadrată în<br />
istoria Dobrogei. Delta Dunării a fost populatǎ din cele mai vechi timpuri, încă din<br />
Antichitate, în notele de călătorie ale lui Ibn Batutah, cel mai mare geograf din<br />
Evul mediu, sunt cuprinse date geografice asupra Dobrogei din prima jumătate a<br />
secolului al XIV-lea. Din informaţiile lui rezultă că, în acea perioadă nordul<br />
Dobrogei era locuit de români, greci şi tătari; la sud era teritoriul bizantin cu<br />
funcţionari şi armată bizantină, încredinţat mai târziu guvernării lui Dobrotici, în<br />
calitate de despot bizantin. Un rol important în persistenţa elementului românesc<br />
l-a avut fenomenul de transhumanţă, legat de practicarea creşterii animalelor. În<br />
ultimele secole, o parte din strămoşii locuitorilor de azi ai deltei au venit din<br />
Ardeal, cu turmele la iernat, unii din ei stabilindu-se aici. Unele sate, printre care şi<br />
satul Letea, au fost înfiinţate de „mocani”, aceştia fiind ciobanii din Transilvania.<br />
Potenţialul demografic poate influenţa dezvoltarea aşezărilor din Deltă,<br />
unele dintre elementele prin care poate fi apreciat fiind populaţia totală, bilanţul<br />
natural şi migratoriu, structura populaţiei pe grupe de vârstă şi sexe. În prezent, în<br />
Delta Dunării trăiesc 14 295 locuitori (conform recensământului din anul 2002) în<br />
26 de aşezări, dintre care un singur oraş, Sulina (fig. 1).<br />
Fig. 1. Aşezările din Delta Dunării, după numărul de locuitori<br />
Settlments by number of inhabitants, in the Danube Delta<br />
În perioada 1912-2002, populaţia a cunoscut o evoluţie numerică<br />
descrescătoare, însă şi cu unele valori pozitive în anumite intervale şi cu<br />
diferenţieri de la mediul urban la mediul rural. În intervalul amintit, numărul de<br />
136
locuitori ai deltei s-a redus cu peste 3 500 de locuitori, corespunzător unei scăderi<br />
medii anuale de 2,5‰. Populaţia a atins o valoare maximă în anul 1966 (20.421),<br />
datorită programelor complexe de transformare, de valorificare a resurselor<br />
stuficole şi crearea de amenajări piscicole din anii ’60, toate acestea atrăgând<br />
numeroşi specialişti, ceea ce a dus la creşterea demografică. După anul 1966,<br />
spaţiul deltaic se confruntă cu fenomenul de depopulare, ducând la o scădere<br />
puternică a capacităţii de utilizare locală a potenţialului uman şi migrarea<br />
populaţiei spre centrele industrializate (în special spre Tulcea). Putem spune că în<br />
această perioadă s-a manifestat un proces de „golire demografică”, în fluxul<br />
migratoriu fiind antrenaţi tinerii şi adulţii, categorii cu implicaţii asupra sporului<br />
natural.<br />
Populaţia deltei este într-o continuǎ scădere datorită valorilor negative ale<br />
soldului natural, atât în mediul urban, cât şi în cel rural. Astfel, în privinţa<br />
natalităţii valorile au fost cuprinse între 4,0‰ (Sfântu Gheorghe) şi 19,5‰<br />
(Ceatalchioi), în timp ce rata mortalităţii a variat între 7,4‰ în Pardina şi 34,6‰ în<br />
C.A. Rosetti. Valorile maxime şi minime ale soldului natural, la nivel de comună<br />
au fost de 11,2‰ în comuna Ceatalchioi, respectiv – 19,9‰ în C.A. Rosetti (fig.2).<br />
După anul 1990, prin ridicarea restricţiilor de stabilire a domiciliului în<br />
oraşe, a început sǎ se manifeste fenomenul de migraţie a populaţiei spre Tulcea sau<br />
în alte oraşe din ţară. Deplasările de populaţie au la bază ca raţiune, de obicei,<br />
prezenţa unor arii dezvoltate, pe de o parte şi a altora înapoiate, pe de alta. Astfel,<br />
primele au tendinţa de a se confrunta cu un deficit de forţă de muncă pe care îl<br />
acoperă cu populaţie din zonele înconjurătoare sau mai îndepărtate, în timp ce al<br />
doilea tip se caracterizează prin excedent de forţă de muncă ce va fi atrasă de<br />
regiunile cu dinamică accelerată. Migraţia populaţiei are o serie de efecte în plan<br />
demografic, economic, social atât pentru regiunile de plecare, cât şi pentru cele de<br />
sosire, printre acestea amintim redistribuirea teritorială a populaţiei şi schimbarea<br />
structurilor pe sexe şi grupe de vârstă.<br />
la mie<br />
40,0<br />
30,0<br />
20,0<br />
10,0<br />
0,0<br />
-10,0<br />
-20,0<br />
Sulina<br />
C.A.<br />
Rosetti<br />
Ceatalchioi<br />
Chilia<br />
veche<br />
Crisan<br />
Maliuc<br />
Pardina<br />
Sf.<br />
Gheorghe<br />
-30,0<br />
natalitate mortalitate spor natural<br />
Fig. 2. Soldul natural, 2002<br />
Natural balance, 2002<br />
137
Perioada ce a urmat momentului decembrie 1989 se caracterizează printr-un<br />
profund proces de restructurare economică, ce are efecte directe în regiunile<br />
dezvoltate, cât şi în cele mai puţin dezvoltate, impactul asupra fenomenului de<br />
migraţie fiind foarte puternic. Valorile soldului migratoriu au variat pe un ecart<br />
cuprins între – 16,9‰ în localitatea Sfântu Gheorghe şi 9,8‰ în localitatea<br />
Ceatalchioi, cele pozitive î<strong>nr</strong>egistrându-se în comunele Maliuc (9,2‰) şi Crişan<br />
(4,2‰), iar cele negative în restul comunelor (valori în jur de 10‰).<br />
Potenţialul demografic poate fi interpretat şi prin prisma structurilor<br />
demografice. Astfel, analiza structurii pe sexe a populaţiei din deltă, scoate în<br />
evidenţă creşterea ponderii celei de sex feminin (care va ajuta la diversificarea<br />
profilului funcţional). Structura pe grupe de vârstǎ (fig. 3) reprezintă un factor<br />
important, care influenţează cantitativ şi calitativ potenţialul demografic şi scoate<br />
în evidenţă un intens proces de îmbătrânire demografică, ce se manifestă în special<br />
în localităţile mai izolate, situate la distanţe mari faţă de principalele căi fluviatile<br />
de transport.<br />
ani<br />
+85<br />
80-84<br />
75-79<br />
70-74<br />
65-69<br />
60-64<br />
55-59<br />
50-54<br />
45-49<br />
40-44<br />
35-39<br />
30-34<br />
25-29<br />
20-24<br />
15-19<br />
10-14<br />
5-9<br />
0-4<br />
-800 -600 -400 -200 0 200 400 600<br />
masculin<br />
feminin<br />
Fig. 3. Structura populaţiei pe grupe de vârstă<br />
The age structure of the population<br />
În cadrul Deltei, se conturează suprafeţe cu populaţie sedentară care<br />
desfăşoară diverse activităţi, precum şi arii în care locuitorii lipsesc, activităţile<br />
economice având un caracter ocazional.<br />
Gradul ridicat al populaţiei inactive este tot o consecinţă a procesului de<br />
îmbătrânire, a abandonării unor activităţi tradiţionale şi a excedentului de forţă de<br />
muncă.<br />
În ceea ce priveşte structura etnică, la recensământul din 2002, alături de<br />
români, care constituie naţionalitatea majoritară – 12 666 locuitori (86,88% din<br />
populaţia totală), se constată prezenţa a patru minorităţi naţionale mai importante<br />
numeric: lipoveni – 1 376 (9,46%), ucrainieni – 299 (2,5%), rromi – 69 (0,47%),<br />
ruşi – 59 (0,40%), care împreună deţin 12,83%.<br />
138
Densitatea medie a populaţiei este de numai 5,4 loc./km 2 , datorită unor<br />
suprafeţe ocupate cu lacuri, gârle, braţe, canale, terenuri inundabile, care nu au<br />
favorizat dezvoltarea unui număr mare de aşezări, creşterea lor demografică sau<br />
extinderea lor spaţială. Reţeaua rarefiată de localităţi, numărul mic de locuitori,<br />
suprafaţa de uscat redusă au contribuit la menţinerea unei populaţii cu densităţi<br />
reduse: Sfântu Gheorghe (1,8 loc./km 2 ), Pardina (2,2 loc./km 2 ), valori mai mari,<br />
peste medie, fiind specifice comunelor Chilia Veche (6,8 loc./km 2 ), Ceatalchioi<br />
(6,9 loc./km 2 ) şi oraşului Sulina (13,9 loc./km 2 ). În spaţiul deltaic propriu-zis,<br />
densitatea populaţiei descreşte de la nord-est spre sud. Concentrările cele mai mari<br />
ale populaţiei se î<strong>nr</strong>egistrează în extremităţile de vest şi de est, ale deltei, rolul<br />
determinant aparţinând factorilor fizico-geografici şi socio-economici.<br />
În construirea strategiilor de dezvoltare, trăsăturile calitative şi cantitative ale<br />
potenţialului demografic sunt extrem de importante, având o semnificaţie specială<br />
din perspectiva teoriei creşterii endogene. Totodată, ajută la proiectarea strategiilor<br />
de dezvoltare în ansamblu şi în profil teritorial, un rol important fiind deţinut de<br />
structura potenţialului demografic şi tendinţele sale evolutive.<br />
POSIBILITĂŢI DE REVITALIZARE DEMOGRAFICĂ A DELTEI<br />
DUNĂRII<br />
Principalele posibilităţi de revitalizare demografică a spaţiului deltaic le-ar<br />
putea constitui dezvoltarea turismului, reluarea unor activităţi tradiţionale şi<br />
îmbunătăţirea transportului, toate acestea activităţi desfăşurându-se în acord cu<br />
normele impuse de statutul de Rezervaţie a Biosferei.<br />
Activitatea de turism în Delta Dunării şi în rezervaţie ocupă un loc aparte<br />
în ansamblul economiei ce se desfăşoară în această zonă. Deşi este o activitate<br />
relativ nouă, dezvoltarea sa realizându-se în special în ultimele două decenii, ea<br />
devine totuşi importantă prin tendinţele de dezvoltare datorită resursei peisagistice<br />
unice prin diversitate şi bogăţie, precum şi statutului nou de rezervaţie a biosferei<br />
atribuit acestei zone. Turismul poate deveni, astfel, o componentă importantă a<br />
vieţii şi un mijloc de emancipare. În acest sens, s-au primit împrumuturi de la<br />
Banca Nordică de Investiţii şi Banca Europeană pentru Reconstrucţie şi<br />
Dezvoltare, prin care locuitorii Deltei îşi pot face îmbunătăţiri caselor pentru a<br />
putea fi transformate în pensiuni turistice.<br />
Numărul turiştilor a cunoscut în ultimii ani o scădere serioasă, această<br />
situaţie referindu-se la turismul organizat ce se practică în rezervaţie, scădere care<br />
este în mare parte datorată dificultăţii accesului dinspre capitală şi alte oraşe ale<br />
ţării ca urmare a infrastructurii precare a reţelei de transport, deteriorării bazei<br />
materiale turistice, privatizării neselective a acesteia, lipsei canalizării şi<br />
gestionarea proastă a resturilor menajere, nivelului foarte scăzut al calităţii<br />
serviciilor şi lipsei totale de informare datorată, în principal, numărului mic de<br />
profesionişti din domeniul turistic.<br />
Agricultura, deşi pare o ramură incompatibilă cu spaţiul deltaic, datorită<br />
suprafeţelor restrânse şi a fertilităţii reduse a solului, totuşi, aceasta se poate<br />
139
practica, bazându-se pe cultivarea plantelor medicinale. Delta are un potenţial<br />
enorm din acest punct de vedere, pentru bio-agricultură, fără folosirea pesticidelor<br />
a căror utilizare este interzisă pe teritoriul Rezervaţiei Biosferei. În ultimii ani au<br />
început să prindă contur încercările de valorificare a stufului pentru livrările la<br />
export (Italia, Germania).<br />
Transporturile reprezintă o problemă vitală a dezvoltării sistemului de<br />
aşezări şi implicit a creşterii numărului de locuitori.<br />
După anul 1989, cursele regulate au fost reduse cu peste 50%, iar unele<br />
legături, cum ar fi cele dintre Sulina şi localităţile de pe grindul Letea, au fost<br />
desfiinţate, circulaţia făcându-se prin Periprava, ceea ce măreşte durata<br />
transportului cu circa 3 ore. Transportul pe uscat, net inferior celui pe apă se<br />
realizează printr-o singură legătură între Sulina şi Sf. Gheorghe, sub forma unui dig<br />
de pământ, construcţie începută în anul 1992. În ultimii ani s-au extins căile care<br />
fac legătura, pe distanţe scurte, între cele trei grinduri.<br />
În concluzie, putem spune că potenţialul demografic şi condiţiile de viaţă din<br />
Delta Dunării pot fi îmbunătăţite prin reducerea sărăciei care „bântuie”<br />
comunităţile din deltă, rezolvarea problemelor în ceea ce priveşte transportul şi<br />
alimentarea cu apă potabilă a localităţilor, precum şi îmbunătăţirea nivelului<br />
serviciilor şi a dotării locuinţelor, de cele mai multe ori, acestea împiedicând<br />
stabilirea populaţiei aici, şi mai ales a celei cu studii superioare, condiţiile de aici<br />
nefiind pe măsura necesităţii şi aspiraţiilor acestor categorii socio-profesionale.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Bugǎ, D. (1967), Contribuţii la studiul <strong>geografie</strong>i populaţiei din Delta Dunării, Comunicǎri<br />
de Geografie, vol. IV, S.S.N.G, p. 95-105.<br />
Damian, Nicoleta (<strong>2004</strong>), Populaţia şi infrastructura în Delta Dunării, „Revista Geografică”,<br />
T X/2003, Bucureşti, p. 174-178.<br />
Dumitrescu, Ana (2002), The impact of the social and economic policieson the local people<br />
of the Danube Delta and the necessary measures, <strong>Anale</strong>le Ştiinţifice, Institutul<br />
Naţional de Cercetare Dezvoltare Delta Dunării Tulcea, Editura Tehnică Bucureşti,<br />
p. 75-83.<br />
Echim, A. (1995), Condiţia populaţiei din Rezervaţia Biosferei Delta Dunării, Editura Lex,<br />
Bucureşti.<br />
Ianoş, I., Popescu, Claudia, Tǎlângǎ, C. (1989), Coordonatele geodemografice actuale în<br />
Delta Dunǎrii, în „Terra”, T XXI (XLI) <strong>nr</strong>. 3-4, p. 75-79.<br />
Ianoş, I., Popescu, Claudia (1990), Tipuri funcţionale de aşezări în Delta Dunării,<br />
Seminarului geografic „Dimitrie Cantemir” <strong>nr</strong>. 9, 1998, <strong>Universitatea</strong> „Al. I. Cuza”,<br />
Iaşi, p. 325-333.<br />
140
EVOLUŢIA INVESTIŢIILOR STRĂINE ÎN ROMÂNIA PENTRU<br />
PERIOADA 1996-2001 ÎN DOMENIUL TURISMULUI<br />
Tamara SIMON ∗<br />
Concepte-cheie: tranziţie economică, investiţii directe, dezvoltare<br />
durabilă.<br />
Mots-clé: transition économique, investissements directs,<br />
développement durable.<br />
L’évolution des investissements directs en Roumanie entre 1996-2001<br />
dans le tourisme. Dans l`Europe Centrale et d`Est il y a 15 pays qui ont<br />
presque 30% du continent et 25% de la population totale qui désire à<br />
devenir les membres de l`Union européenne. Malgré la période de demisiècle<br />
sous la domination soviétique et l`influence de la doctrine<br />
communiste, les pays de cette région cherchent de garder leur identité<br />
culturelle et l`appartenance de la culture et civilisation européenne.<br />
La transition a l`économie de marché a déterminé pour tous ces pays<br />
des transformations sur tous les plans de la société: politique,<br />
juridique, économique, administratif, social, psychologique. A côté de<br />
ces pays de l`Europe Centrale et de l`Est, la Roumanie a commencé le<br />
processus de la restriction économique et législative et elle est<br />
presque d’achever les préparations finales pour l` adhésion a l`Union<br />
européenne.<br />
Tranziţia la economia de piaţă din toate ţările Europei Centrale şi de Est a<br />
determinat profunde transformări pe toate planurile societăţii, la nivel politic,<br />
juridic, economic, organizatoric, social, psihologic care au dus la apariţia de noi<br />
probleme legate de transformarea unui sistem politic şi economic specific societăţii<br />
socialiste într-unul capitalist. Analiştii europeni arată că, după o perioadă de zece<br />
ani de reforme, în general, s-a depăşit stadiul de stagnare şi descreştere economică<br />
şi s-au creat premisele de dezvoltare economică pe termen mediu şi lung.<br />
În acest context, în anul 2002, doar Polonia, Cehia, Slovacia şi Ungaria au<br />
obţinut un nivel al produsului intern brut mai mare decât cel î<strong>nr</strong>egistrat în anul<br />
1989, reuşind să recupereze deficienţele economice din această perioadă de<br />
tranziţie şi să recâştige parţial o parte din partenerii de schimburi comerciale.<br />
Principalele priorităţi în aceste ţări sunt date de: restructurarea sectoarelor<br />
economice, schimbarea regimului de proprietate, descentralizare, privatizare,<br />
reconversia forţei de muncă, creşterea productivităţii muncii, creşterea investiţiilor<br />
directe şi revigorarea comerţului exterior.<br />
∗ <strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Facultatea de Geografie, Bucureşti.<br />
141
Aceste aspecte sunt elemente cu care se confruntă şi economia românească<br />
din 1990 până în prezent şi probabil şi în următorii ani. În România, procesul de<br />
tranziţie economică a fost şi este unul lent şi progresele realizate nu s-au tradus<br />
imediat în creşterea investiţiilor, a schimburilor comerciale şi nici în ameliorarea<br />
standardului de viaţă. Dincolo de unele realizări, economia românească nu<br />
funcţionează în totalitate după regulile economiei de piaţă şi nu a atins performanţe<br />
deosebite datorită mai multor cauze:<br />
• lipsa unei viziuni închegate privind evoluţia viitoare a economiei şi a<br />
societăţii româneşti, precum şi a unei strategii fundamentate riguros în funcţie de<br />
resursele existente şi de cerinţele pieţei europene şi mondiale, care să pună în<br />
echilibru interesele ţării cu cele ale populaţiei;<br />
• selectarea obiectivelor majore, a mijloacelor financiare şi tehnice de<br />
realizare care să permită susţinerea sectoarelor economice ce au un viitor cert în<br />
concordanţă cu standardele de calitate europene;<br />
• realizarea unui mediu de afaceri deschis, stabil, cu o birocraţie redusă,<br />
favorabil atragerii de capital străin şi autohton indiferent de algoritmul politic aflat<br />
la guvernare.<br />
Refacerea economiei româneşti presupune relansarea investiţiilor directe şi<br />
indirecte. Această nevoie de capital este amplificată de nivelul tehnologic din toate<br />
domeniile economice rămas mult în urmă, de creşterea calităţii produselor finite şi<br />
semifinite pentru a recâştiga noi pieţe comerciale. Alături de aceste aspecte, mai<br />
trebuiesc rezolvate: legislaţia schimbătoare, fiscalitatea excesivă, inflaţia relativ<br />
ridicată, fenomenul de birocraţie şi corupţie.<br />
În România se consideră necesare circa 8-12 miliarde de dolari anual, sumă<br />
calculată la o rată de acumulare de minim 30% din PIB-ul intern, pentru a se<br />
asigura o creştere economică relativ constantă. Pe baza datelor furnizate de:<br />
Agenţia Naţională pentru Investiţii Străine, Registrul Român al Comerţului,<br />
Institutul Naţional de Statistică, Biblioteca PNUD/ONU se poate stabili o<br />
radiografie a investiţiilor străine din România şi locul ţării noastre în Europa<br />
Centrală şi de Est, cu privire specială asupra industriei turistice.<br />
Evoluţia investiţiilor străine directe din ţările central şi est-europene a<br />
î<strong>nr</strong>egistrat valori diferite de la un la altul şi de la o ţară la alta (tabelul 1).<br />
Tabelul 1. Investiţiile străine directe pentru perioada 1996-2001 (milioane dolari)<br />
Les investissements directs étrangers entre 1996-2001<br />
Nr.<br />
crt.<br />
Ţara 1996 1997 1998 1999 2000 2001<br />
1<br />
Europa Centrală şi<br />
de Est<br />
17231 19113 22608 25363 26563 27200<br />
2 România 1215 1232 2031 1042 1025 1137<br />
3 Pondere % 7,0 6,4 4,5 4,1 3,8 4,1<br />
Sursa: Business Central Europe, 2002; UNCTAD-World Investment Report 2002.<br />
142
Creşterea investiţiilor străine a fost determinată de transferul resurselor din<br />
sectorul public al statului în cel privat. Acest transfer, în ţările cu reforma cea mai<br />
avansată, a atins o pondere de 70-75%, iar în România de doar 61% din valoarea<br />
PIB-ului anual. Clasamentul ţărilor din Europa Centrală şi de Est, în funcţie de<br />
mediul investiţional realizat, efectuat după rapoartele economice mondiale pentru<br />
perioada 2000-2001 arată că pe primele locuri se află: Estonia, Slovenia, Ungaria,<br />
Polonia, Slovacia, Cehia, iar România se găseşte pe ultimele locuri, respectiv 18<br />
înaintea Rusiei şi Ucrainei. Europa Centrală şi de Est atinge în medie doar 2% din<br />
volumul mondial de investiţiile directe.<br />
Economiile ţărilor în curs de aderare sunt departe de a fi saturate de investiţii<br />
străine, volumul mediu cumulat al acestora atingând abia 25,4 miliarde de dolari,<br />
pentru perioada 2000-2001. Pentru toate statele candidate, problemele capitale sunt<br />
date de finalizarea privatizărilor, reducerea la minim a ponderii capitalurilor de<br />
stat, dezvoltarea şi consolidarea sectorului financiar-bancar. Cele mai mari<br />
investiţii au fost orientate, pentru perioada anilor 1996-2001, către extracţia de<br />
petrol şi gaze, industria prelucrătoare, servicii, comerţ şi telecomunicaţii.<br />
Investitorii serioşi ai marilor companii străine sunt atraşi de siguranţa afacerilor pe<br />
termen lung, de productivitatea muncii, de realizarea unor profituri mai modeste,<br />
dar sigure.<br />
Firmele multinaţionale au cumpărat companii locale, fie pentru a-şi întări<br />
poziţia pe plan regional, fie pentru a profita de avantajele oferite de economiile<br />
statelor din această parte a continentului european. Din cele prezentate, rezultă că<br />
ţările Europei Centrale şi de Est se află pe un trend pozitiv care poate conduce la o<br />
dublare sau o triplare a ratei de creştere a ISD într-un orizont mediu de timp, fapt<br />
care trebuie să determine România să se ancoreze mai puternic la acest fenomen<br />
economic şi să profite de conjuctura favorabilă.<br />
Astfel, se pot atrage mai multe investiţii prin patru componente esenţiale:<br />
costul redus al forţei de muncă, mărimea de desfacere a pieţei interne şi capacitatea<br />
de absorbţie a acesteia pentru o mare varietate de bunuri, ratingurile pozitive<br />
acordate de instituţiile internaţionale, distanţa frontierelor sale faţă de principalele<br />
ţări dezvoltate din Uniunea Europeană.<br />
Accelerarea reformei, în vederea aderării în 2007, va conduce la aflux sporit<br />
de investitori străini către România. Din anul <strong>2004</strong>, cele zece state admise vor primi<br />
fonduri substanţiale din bugetul de investiţii al UE, fapt ce va însemna o scădere a<br />
investiţiilor pentru statele aflate în coada plutonului. Pentru anul 2003, România şi-a<br />
propus să atragă un volum de investiţii şi transferuri de capital în valoare de<br />
1.840 milioane dolari SUA, iar pentru anul <strong>2004</strong> o sumă de 1.950 milioane.<br />
Din numărul total de societăţi şi din valoarea investiţiilor făcute, turismul a<br />
fost considerat ca o prioritate economică de interes naţional, acesta deţine ponderi<br />
foarte mici în numărul de unităţi de cazare, alimentaţie, tratament şi agrement<br />
existente la nivel naţional (tabelul 2).<br />
Structura numărului de societăţi cu participare străină de capital la nivelul<br />
anului 2001 arată astfel: industrie extractivă, energetică, prelucrătoare,<br />
constructoare de maşini (8,1%), industria uşoară şi alimentară (5,4%), construcţii<br />
(2,3%), transporturi şi telecomunicaţii (4,0%), turism (2,5%), agricultură (2,3%),<br />
143
comerţ cu ridicata (41,5%), comerţ cu amănuntul (23,1%), servicii financiar-bancare<br />
şi de consultanţă (8,2%).<br />
Nr.<br />
crt.<br />
Tabelul 2. Evoluţia numărului de societăţi comerciale cu capital străin<br />
înmatriculate între 1996-2001 şi volumul investiţiei totale<br />
L´évolution de nombre des sociétés commerciales au capital étranger<br />
e<strong>nr</strong>egistrées entre 1996-2001 et le volume de l´investissement totale<br />
Anul<br />
Număr de<br />
societăţi cu<br />
capital străin<br />
Ponderea<br />
numărului de<br />
societăţi din<br />
turism (%)<br />
Capitalul social<br />
în valută<br />
(mii dolari SUA)<br />
Ponderea<br />
capitalului<br />
investit în<br />
turism (%)<br />
1 1996 4 024 2,31 513 395,4 2,03<br />
2 1997 5 571 3,05 239 290,5 1,59<br />
3 1998 9 162 3,39 73 524,4 0,62<br />
4 1999 7 862 4,96 345 112,6 11,04<br />
5 2000 7 042 3,81 243 189,1 0,86<br />
6 2001 89 911 4,85 858 233,1 3,61<br />
Sursa: Rapoarte ale Registrului Naţional de Comerţ, 2002, Bucureşti.<br />
În funcţie de valoarea investită, se constată că sumele cele mai importante au<br />
fost alocate industriei extractive, energetice, prelucrătoare, constructoare de maşini<br />
(8,1%), metalurgice (27,0%), industriei alimentare şi uşoare (16,8%), în<br />
transporturi şi telecomunicaţii (15,6%), agricultură (3,0%), comerţul cu ridicata<br />
(16,2%), comerţul cu amănuntul (6,6%), servicii financiar-bancare şi de<br />
consultanţă (23,2%), turism (1,9%). Din aceste date rezultă că industria turistică<br />
ocupă o pondere foarte mică, comparativ cu nevoile de modernizare din toate<br />
staţiunile şi localităţile turistice pentru a creşte calitatea serviciilor oferite şi pentru<br />
a atrage cât mai mulţi turişti.<br />
În ultimii 12 ani, România a atras investiţii străine în valoare de circa 8,6 miliarde<br />
dolari, iar principalii investitori sunt reprezentaţi în ordinea descrescătoare a<br />
sumelor investite: Olanda, Germania, SUA, Franţa, Italia, R. Coreea, Marea<br />
Britanie, Austria, Turcia. Investiţiile directe au fost dirijate cu precădere către<br />
societăţile aflate în curs de privatizare. Înfiinţarea de noi societăţi comerciale prin<br />
sistemul green-field sunt extrem de reduse şi grupate îndeosebi în sfera comerţului.<br />
În România, pentru perioada analizată, investiţiile străine au avut drept scop<br />
următoarele obiective: înlocuirea vechilor echipamente, tehnologii şi utilaje în<br />
procesele directe de producţie (23%); reducerea consumului de energie electrică şi<br />
combustibil (17%); mecanizarea şi/sau automatizarea proceselor de fabricaţie<br />
existente (14%); introducerea de noi tehnologii în unităţile de prelucrare şi de<br />
fabricaţie prin import de licenţă (13%); diminuarea efectelor poluante ca rezultat al<br />
unor procese tehnologice depăşite (10%); creşterea capacităţilor de producţie cu<br />
extinderea gamei de produse obţinute (9%); ameliorarea sistemului de protecţie a<br />
muncii (9%).<br />
Industria vacanţelor a beneficiat de puţine investiţii directe prin asocierea<br />
unor societăţi străine cu cele româneşti, iar procesul de privatizare a inclus doar<br />
144
câteva proiecte de noi investiţii, de cumpărare de acţiuni în cadrul celor cinci<br />
SIF-urilor existente, fapt ce explică calitatea slabă a serviciilor turistice.<br />
La sfârşitul anului 1996, erau privatizate doar 40% din capitalul social al<br />
societăţilor de turism pe care FPS le avea în portofoliu, în 1999 doar 50%, iar în<br />
anul 2002, 92%, ceea ce înseamnă că aproape s-a finalizat privatizarea. În<br />
momentul de faţă, capitalul social al statului mai cuprinde doar pachete reziduale<br />
de acţiuni de 20-25%, la marile societăţi de turism. În portofoliul Ministerului<br />
Transporturilor, Construcţiilor şi Turismului se mai aflau în anul 2003 doar 20 de<br />
societăţi între care figurează: Predeal SA, Athenee Palace SA, Capitol SA, ambele<br />
din Bucureşti, Hotel Apolo din Constanţa, Carmen Silva din Eforie Sud şi Ciucaş<br />
SA din Harghita.<br />
Din acest proces de privatizare au fost aduse la bugetul statului circa 1400 de<br />
miliarde de lei care nu se vor reflecta foarte rapid în revigorarea turismului<br />
românesc, deoarece acesta este legat şi de realizarea unei infrastructuri de căi de<br />
comunicaţie cât mai moderne. Cu toate acestea, numai în perioada 2001-2002 în<br />
turismul românesc au fost realizate 41 de hoteluri noi cu 2.344 locuri de cazare, iar<br />
12 unităţi de cazare au intrat într-un proces de modernizare care înglobează 2.267<br />
locuri. Cele mai multe se regăsesc pe litoral şi în staţiunile şi localităţile montane<br />
unde au fost construite hoteluri de capacitate mică şi mijlocie şi s-a trecut la<br />
renovarea marilor hoteluri existente.<br />
Investiţii majore se vor face prin lanţul Continental (deţine 10 hoteluri în<br />
România: Bucureşti, Suceava, Arad, Cluj, Tg. Mureş, Turnu Severin) care vor fi de<br />
17 milioane dolari SUA şi vor fi puse în funcţiune trei noi hoteluri – unul la<br />
Constanţa, al doilea hotel Ibis la Bucureşti, modernizarea hotelului Bulevard din<br />
Sibiu, care va intra în acest lanţ hotelier. Firma Ana Hotels a modernizat hotelurile<br />
Astoria şi Europa din staţiunea Eforie Nord, investiţie care s-a finalizat în vara<br />
anului 2003, iar altele modernizări s-au realizat în anii anteriori în hotelul Best<br />
Western – Balvanyos şi din Gura Humorului prin lanţul hotelier Best Western.<br />
De asemenea, SIF Transilvania, care deţine acţiuni la mai multe societăţi de<br />
pe litoral, a derulat din 2000 până în <strong>2004</strong> mai multe investiţii în modernizarea<br />
unor hoteluri din Neptun-Olimp, Aurora, Venus, la o valoare de 25 milioane dolari<br />
SUA. În municipiul Bucureşti, Agenţia de turism Marshall va realiza un modern<br />
hotel de cinci stele cu o sută de camere, investiţia ridicându-se la circa 10 milioane<br />
de dolari. În plus, lanţul hotelier francez Accor este interesat să investească circa<br />
30 milioane dolari SUA într-un hotel de patru stele sub sigla Novotel, în Bucureşti.<br />
Lanţul RIU Hotels and Resort, divizie a grupului german TUI, a achiziţionat<br />
în 2003 patru hoteluri din staţiunea Mamaia, unde investiţiile vor conduce la<br />
creşterea calităţii serviciilor turistice. În staţiunea Păltiniş-Sinaia, hotelul Păltiniş a<br />
intrat din anul <strong>2004</strong> într-un program de modernizare de 4 milioane de dolari SUA<br />
şi va face parte din lanţul hotelier Howard Johnson and Inns, având patru stele de<br />
confort.<br />
La nivelul zonelor turistice ale ţării s-au realizat investiţii directe străine pe<br />
unităţi de cazare, alimentaţie şi mai puţin pentru cele de sporturi de iarnă şi<br />
tratament balnear care presupun sume considerabile. Valoarea totală a investiţiilor<br />
din sectorul hotelier, pentru perioada 2001-2002 a fost de circa 100 milioane de<br />
145
dolari SUA, din care 45 de milioane sunt cele străine. Alte modernizări şi<br />
construcţii noi s-au realizat prin intermediul proiectelor de dezvoltare cu fonduri<br />
din cadrul programelor UE ce se derulează prin parteneriatul dintre societăţile de<br />
turism, administraţiile publice locale şi unele organizaţii nonguvernamentale.<br />
Turismul românesc, deşi beneficiază de variate şi valoroase resurse turistice,<br />
are nevoie de modernizarea foarte rapidă a infrastructurii sale. Pentru investitorii<br />
străini, turismul românesc prezintă câteva avantaje ce ar merita mai bine puse în<br />
valoare, şi anume: posibilitatea organizării turismului tot cursul anului, pentru toate<br />
formele sale de manifestare în teritoriu; răspândirea relativ echitabilă a bazei<br />
materiale de cazare şi alimentaţie în toate zonele turistice sau de-a lungul<br />
principalelor trasee turistice; forţa de muncă relativ tânără şi cu un minimum de<br />
pregătire în domeniu; existenţa în ţările vecine a unor forme de turism similare sau<br />
complementare prin care se por organiza circuite multiple.<br />
În ritmul şi structura actuală, investiţiile străine în turism nu sunt capabile să<br />
transforme într-un interval foarte scurt acest sector economic. El trebuie să<br />
reprezinte pentru România un fel de simbol în consolidarea imaginii ţării în<br />
străinătate şi o modalitate deosebită de a-şi valorifica întregul său potenţial turistic.<br />
Mediul de afaceri va trebui să suporte o serie de modificări prin care să fie<br />
mai bine sprijiniţi investitorii români şi străini, deoarece agenţii economici din<br />
turism trebuie să achite 14 impozite centrale şi cinci locale (HG <strong>nr</strong>.36/2002), fapt<br />
care restrânge posibilităţile de a realiza noi investiţii directe. Momentan, România<br />
este percepută, mai ales la nivel european, ca o destinaţie relativ scumpă cu servicii<br />
de calitate medie şi slabă.<br />
Soluţiile necesare sunt date de atragerea clienţilor în urma unor riguroase<br />
cercetări de piaţă pentru identificarea potenţialilor turişti şi a serviciilor cerute de<br />
aceştia, investiţii solide prin creşterea participării investitorilor străini, promovarea<br />
adecvată pe zone şi servicii turistice, colaborare mai activă cu partenerii regionali,<br />
respectiv Bulgaria, Ungaria, Ucraina, Grecia pentru a vinde pachete de programme<br />
cu destinaţii multiple, colaborări mai strânse cu agenţiile internaţionale de turism.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
* * * (1996-2001), Anuarele Statistice ale României, Institutul Naţional de Statistică,<br />
Bucureşti.<br />
* * * Rapoartele statistice anuale, Agenţia Naţională pentru Investiţii Străine şi Camera de<br />
Comerţ a României şi a Municipiului Bucureşti, Bucureşti.<br />
* * * (2002), UNCTAD-World Investment Report, Biblioteca ONU, Bucureşti.<br />
146
L’ÉVOLUTION FONCTIONNELE DES VILLES DANS LE<br />
SECTEUR DU DANUBE ENTRE GIURGIU ET BRĂILA<br />
Mădălina Teodora ANDREI ∗<br />
Mots-clefs: l’évolution fonctionnelle, la ville, la fonction urbaine.<br />
Concepte-cheie: evoluţie funcţională, oraş, funcţie urbană.<br />
Evoluţia funcţională a oraşelor de pe valea Dunării. (sectorul<br />
Giurgiu-Brăila). Oraşele porturi din zona Giurgiu-Brăila au<br />
beneficiat, în egală măsură, de transportul pe Dunăre, însă ele au<br />
avut o evoluţie funcţională diferită. Oraşele-cetate au avut un rol<br />
defensiv, dat de o funcţie militară. La jumătatea secolului al XV-lea<br />
şi-au făcut apariţia târgurile, cu funcţiile comerciale. Începând din<br />
prima jumătate a secolului al XVI-lea şi până la Tratatul de la<br />
Adrianopol (1829), oraşele dunărene au cunoscut o decadenţă<br />
economică din cauza dominaţiei turceşti. Până la instaurarea<br />
regimului comunist din România, aceste oraşe au avut ca principală<br />
funcţie economică pe aceea comercială susţinută de funcţia portuară,<br />
de transport, unele oraşe având şi funcţii administrative. În timpul<br />
perioadei comuniste, funcţia industrială şi-a făcut apariţia ca funcţie<br />
actuală. În prezent, aceste oraşe cunosc o stagnare.<br />
À coté de la conception morphologique, celle fonctionnele participe à<br />
l’explication des phénomènes urbains, spécialement pour l’augmentation, la<br />
structure, la répartition en territoire des villes, l’évaluation des relations socio-économiques,<br />
des connexions et interdépendances entre eux.<br />
En ce qui concerne les villes-ports situées entre Giurgiu et Brăila on peut<br />
affirmer que celles-ci ont bénéficié en même mesure du transport fluvial, mais elles<br />
ont eu une évolution différente pendant des siècles, influencées par des facteurs<br />
politiques, sociaux, économiques, historiques.<br />
Au début, quelques villes ont eu une fonction militaire car elles ont été<br />
d’abord cités de la défense et de surveillance du fleuve, intéressées à pratiquer un<br />
commerce intensif. L’existence de ces anciennes agglomérations humaines le long<br />
du fleuve est confirmée par des documents historiques et des fouilles<br />
archéologiques (les castres: Arrubium près de Măcin, Carsium – Hârşova,<br />
Axiopolis près de Cernavodă).<br />
Au tour de ces cités, à cause des activités commerciales elles out e<strong>nr</strong>egistré<br />
une importante augmentation démographique et économique, fait qui les a<br />
transformé en agglomérations urbaines importantes. Unes des celles-ci ont été<br />
mentionnées dans la première partie du XV-éme siècle comme bourg et/ou ville –<br />
Giurgiu, Oraşul de Flori, Brăila.<br />
∗ <strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Facultatea de Geografie, Bucureşti.<br />
147
Plus tard, au XVIII-éme siècle, a apparu l’agglomération Lichireşti,<br />
maintenant la ville Călăraşi, à cause de la présence du guète, une porte, un nœud de<br />
communications (Panait, 1983).<br />
La liaison réalisée par le fleuve entre les principaux routes commerciaux<br />
d’Europe Centrale, des bords de la Mer Noire et Adriatique, des Balkans, a<br />
transformé les anciennes agglomérations et bourgs en centres économiques<br />
importants axés sur le commerce. L’extension de l’Empire Ottoman au nord du<br />
Danube, au XVI-ème siècle a arrêté le développement des villes dans le domaine<br />
urbanistique et économique. Les Ottomans ont élargi leur suzeraineté sur le bord<br />
gauche du fleuve. Au débout du XVI-ème siècle, ils ont transformé quelques villes<br />
(Giurgiu, Brăila) en raïas, administrées par les autorités administratives et<br />
militaires, comme points de frontières pour l’empire. Après la guerre russo-turque,<br />
par la Paix d’Adrianopol (1829), les raïas ont été abolis et le commerce roumain<br />
sur le fleuve est devenu libre. Pendant la suzeraineté turque, les produits de la<br />
Valachie (céréales et animaux) sont vendu en Constantinople par le port Giurgiu<br />
(Păun, Busuioc, 1995). Cette ville est devenue un grand entrepôt des marchandises<br />
pour le commerce avec l’Empire Ottoman. À coté de Giurgiu, un autre important<br />
port – Brăila – était connu pour le commerce avec les produits agricoles ligneux.<br />
Malgré leurs activités économiques et des échanges commerciaux, le statut de raïa<br />
a empêché leur développement urbanistique (entre Moldavie, Valachie,<br />
Transylvanie et l’Empire Ottoman). Après le Traité d’Adrianopol, les ports<br />
roumains danubiens ont connu un grand essor et un d’entre eux et devenu lieu de<br />
département (Giurgiu pour le département Vlaşca en 1831, Călăraşi pour le<br />
département Ialomiţa en 1832 et Brăila pour le département homonyme). En 1836,<br />
la ville Brăila a été déclarée port-libre. Sa position favorable entre le Danube<br />
maritime et fluviale, à la proximité de la plaine de Bărăgan, le plus grand grainier<br />
du pays a influencé le développement socio-économique, urbanistique de Brăila,<br />
par rapport des autre ports, comme Giurgiu, Călăraşi etc. Pour la ville Giurgiu, sa<br />
position très proche de la capitale, a représenté un aspect défavorable pour son<br />
évolution, parce que Bucarest est devenu un centre de grande polarisation<br />
économique et démographique (fig. 1).<br />
Jusqu’à l’instauration du régime communiste, les villes danubiennes ont eu<br />
une fonction dominée par le commerce agricole, suivit par l’activité portuaire et du<br />
transport. Après 1950, le nouveau concept d’industrialisation a déterminé<br />
l’apparition de la fonction industrielle, axé e sur la chimie, sidérurgie. Ces activités<br />
nouvelles ont transformé les grandes agglomérations comme Brăila, Giurgiu,<br />
Călăraşi en fortes villes industrielles (Vlăsceanu, Ianoş, 1998).<br />
Les dernières 15 années, les changements produits dans la vie politique,<br />
juridique, économique ont influencé négativement les petites villes danubiennes, de<br />
sorte que, à cause de cette chase, une période de stagnation est apparue (fig. 2). Les<br />
villes Giurgiu et Brăila, les plus grandes, à cause de leurs zones libres, ont fait une<br />
exception positive. D’ailleurs, on remarque dans ces deux villes une réorientation<br />
fonctionnelle de l’industrie vers les services. Un cas spécial est représenté par la<br />
ville Hârşova, qui a été déclarée zone défavorisée pour trois années, conforme<br />
ment avec la Décision gouvernementale no.817/19.12.2003 et l’Ordonnance<br />
148
no. 24/1998, à cause de la situation économique négative. Les facilités accordées<br />
par la loi ont permis le développement du secteur agricole, sylvicole, des services<br />
publics, commerce, de l’alimentation publique, desservices médicaux, financières,<br />
immobilières, etc.<br />
Fig. 1. Les types génétiques des villes situées dans la vallée du Danube entre<br />
Giurgiu et Brăila (d’après V. Cucu, 2002)<br />
Tipurile genetice ale oraşelor situate pe valea Dunării între Giurgiu şi Brăila<br />
I. Villes – bourgs: 1. Villes – bourgs des échanges commerciaux situés au contact des<br />
grandes régions géographiques ou à l’intersection des rues<br />
II. Villes – ports: 1. Villes – ports avec continuité portuaire; 2. Villes portes initialement<br />
avec des citadelles défensives; 3. Villes – ports constituées dans la période<br />
d’industrialisation<br />
I. Oraşe – târguri: 1. Oraşe – târguri de schimb la contactul marilor regiuni geografice<br />
sau la răspântii; II. Oraşe – porturi: 1. Oraşe – porturi cu continuitate portuară; 2. Oraşe<br />
– porturi iniţial cu cetate de pază sau refugiu; 3. Oraşe – porturi apărute în perioada<br />
industrializării<br />
L’intérêt pour les villes-ports danubiennes est devenu plus visible pendant<br />
les dernières années; la coopération transfrontalière, les programme pour le<br />
développement régional de l’Union Européenne (PHARE, RICOP, PSAL I et II,<br />
etc.) ont déterminé l’apparition des nouvelles sociétés dans le domaine de<br />
l’industrie alimentaire (MONOPRIX Ltd. – Brăila), de l’industrie textile et<br />
confections (ELITE CONF Ltd. – Călăraşi), du tourisme (ALBATROS Ltd. –<br />
Călăraşi).<br />
Parmi les villes du secteur étudié, le municipe Giurgiu a une situation<br />
particulière. Il a bénéficié d’un programme sous l’égide P.N.U.D. Ses principales<br />
atouts sont: l’approche de Bucarest, un pont routier et ferroviaire (le seul pont dans<br />
le segment de la Danube frontalière), douane, zone libre, prés sauvage et les<br />
marais, îlets; tous ces éléments naturels et construits sont le point de soutenance<br />
pour ce programme de développement durable de la ville.<br />
149
Fig. 2. Les types fonctionnels des villes situées dans la vallée du Danube entre Giurgiu et<br />
Brăila (d’après V. Cucu, 2002)<br />
Tipurile funcţionale ale oraşelor situate pe valea Dunării între Giurgiu şi Brăila<br />
1. Grandes villes avec des fonctions complexes; 2. Moyennes villes avec des fonctions<br />
industrielles et des services; 3. Villes avec des fonctions industrielles spécialiseés; 4. Villes<br />
avec des fonctions mixtes; 5. Villes avec des fonctions agricoles<br />
1. Oraşe mari cu funcţii complexe; 2. Oraşe mijlocii cu funcţii industriale şi servicii<br />
dominante; 3. Oraşe cu funcţii specializate; 4. Oraşe cu funcţii mixte; 5. Oraşe cu funcţii<br />
agricole<br />
En conclusion, l’évolution fonctionnelle des villes-ports du Danube situées<br />
entre Giurgiu et Brăila a souffert un procès continu de changements, les tendances<br />
pour les villes grandes, comme Giurgiu, Călăraşi ou Brăila, étant celles de<br />
développer la fonction de services, et, pour les villes petites, de développer une<br />
fonction industrielle plus forte, sans détériorer l’ambiance.<br />
BIBLIOGRAPHIE<br />
Lăpuşan, A., Lăpuşan, Şt. (1995), Monografia oraşului Cernavodă, Editura Monograf,<br />
Constanţa.<br />
Mareş, D. (1985), Olteniţa, Editura Sport-Turism, Bucureşti.<br />
Păun, Şt., Busuioc, I. (1995), Monografia municipiului Giurgiu, Tipografia Giurgiu.<br />
Panait, P. (1983), Procesul de urbanizare a localităţii Călăraşi, „Revista Muzeelor şi<br />
Monumentelor”, <strong>nr</strong>. 2/1983.<br />
Popovici, I. (1956), Probleme de <strong>geografie</strong> economică în oraşul Hârşova, <strong>Anale</strong>le<br />
Universităţii Bucureşti, „Ştiinţele Naturii”, <strong>nr</strong>. 11, p. 287-293.<br />
Vlăsceanu, Gh., Ianoş, I. (1998), Oraşele României, Editura Odeon, Bucureşti.<br />
* * * (1969), Geografia Văii Dunării Româneşti, Editura Academiei, Bucureşti.<br />
150
CÂTEVA CONSIDERAŢII CU PRIVIRE LA ORAŞ<br />
ŞI ZONA SA DE INFLUENŢĂ<br />
Marilena DRAGOMIR *<br />
Concepte-cheie: oraş, zonă de influenţă, relaţii, zonă metropolitană.<br />
Key words: city, influence area, connections, metropolitan area.<br />
Some considerations regarding the city and the area which influences it.<br />
This paper presents some theoretical aspects concerning the city and<br />
its influence area, proceeded from the bibliography. A special<br />
importance is laid on the definition and the characteristics of the<br />
metropolitan area.<br />
Între un oraş şi zona sa înconjurătoare se pot stabili relaţii numeroase şi<br />
diversificate, cu direcţii şi intensităţi diferite. Se remarcă, în acest sens, două<br />
aspecte principale: transferul unor caractere urbane în spaţiul învecinat, adiacent<br />
oraşului şi exercitarea de către zona înconjurătoare a unor funcţii ce vin în sprijinul<br />
aşezării urbane (prin forţa de muncă, aprovizionarea cu produse agricole, resurse,<br />
servicii ş.a.).<br />
Întinderea zonei, care gravitează în jurul unui oraş, este foarte diferită în<br />
funcţie de numeroşi factori: poziţia geografică faţă de elemente naturale majore,<br />
graniţe de stat, mărimea demografică şi dezvoltarea socio-economică a oraşului,<br />
densitatea centrelor urbane în teritoriu, dezvoltarea spaţială a căilor de comunicaţie,<br />
modul de organizare administrativ-teritorială etc.<br />
Relaţiile dintre oraş şi spaţiul învecinat sunt diverse şi se resimt în mod<br />
diferenţiat în teritoriu, unele influenţe propagându-se la distanţe mai mari, altele la<br />
distanţe mai reduse. În literatura de specialitate, ele sunt clasificate pe trei tipuri<br />
principale: relaţii fundamentale, ocazionale, excepţionale (Beaujeau-Garnier,<br />
Chabot, 1963). În funcţie de acestea, zona de influenţă a oraşului a fost structurată<br />
în două sau mai multe părţi, care poartă denumiri foarte variate.<br />
După natura lor, se deosebesc:<br />
• relaţii economice, legate de: industrie (exploatarea diverselor resurse naturale<br />
din spaţiul învecinat şi utilizarea acestora în industrie; descongestionarea oraşului de<br />
unităţi industriale, considerate poluante şi amplasarea lor în spaţiul vecin); agricultură<br />
(aprovizionarea oraşului cu produse agroalimentare); transporturi (existenţa unor linii<br />
de transport directe între oraş şi localităţile din apropiere); comerţ (amplasarea unor<br />
complexe comerciale de mari dimensiuni în spaţiul învecinat oraşului şi aprovizionarea<br />
magazinelor săteşti şi a localnicilor direct din oraş); turism (valorificarea resurselor<br />
turistice, dezvoltarea unor zone de recreere şi agrement în vecinătatea oraşului,<br />
existenţa unei infrastructuri turistice corespunzătoare);<br />
* <strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Facultatea de Geografie, Bucureşti.<br />
151
• relaţii în plan demografic (atracţia exercitată de oraş, structura<br />
profesională a populaţiei, deplasările zilnice pentru muncă, deplasările periodice);<br />
• relaţii politico-administrative (coordonarea diverselor activităţi de către<br />
oraş, prin intermediul instituţiilor specifice);<br />
• relaţii socio-culturale (legate de: prezenţa unor unităţi de învăţământ,<br />
spitale, dotări şi activităţi culturale în cadrul oraşului, la care au acces şi locuitori<br />
din zona apropiată, desfăşurarea unor activităţi social-culturale în teritoriu,<br />
coordonate de instituţiile aşezării urbane).<br />
De asemenea, se poate urmări evoluţia zonei de influenţă a oraşului în<br />
raport de factorul timp, aceasta modificându-se ca suprafaţă şi caracteristici în<br />
funcţie de nivelul dezvoltării economice, sociale, tehnice a epocii.<br />
Delimitarea zonelor de influenţă a oraşelor se realizează pe baza unor<br />
metode şi tehnici complexe, fiind una dintre cele mai dificile probleme în geografia<br />
urbană, ţinând cont de multitudinea influenţelor spaţiale, a ariilor diferite de<br />
propagare, de prezenţa în teritoriu a mai multor aşezări urbane etc.<br />
NOŢIUNI FOLOSITE ÎN LITERATURA<br />
STRĂINĂ DE SPECIALITATE<br />
Studiul zonelor de influenţă urbană a constituit o preocupare permanentă, în<br />
literatura de specialitate regăsindu-se o mare diversitate a denumirilor care<br />
desemnează zona înconjurătoare a oraşelor. Se folosesc termeni precum: regiune<br />
urbană (Dickinson, 1951), regiune de organizare (Platt), regiune funcţională (Hans<br />
Carol), zonă suburbană (Gottman, 1961), aglomeraţie multicomunală (Fillatrele,<br />
1961), reţea preurbană (Bachelard, 1967), zonă periurbană (Boutrais, 1967; Racine,<br />
1970), regiune polarizată (Boudeville), bazin urban (Bastié, 1965) etc.<br />
Pentru desemnarea spaţiului învecinat oraşului, în care se resimte influenţa<br />
accentuată a acestuia, s-au impus totuşi unii termeni precum: banlieu (în<br />
franceză), suburbs sau urban (suburban) fringe (în engleză) şi umland (în<br />
germană).<br />
Termenul banlieu a fost explicat pe larg în lucrarea Tratat de Geografie<br />
Urbană, de către autorii J. Beujeau Garnier şi C. Chabot (1963). În traducerea<br />
românească din 1971 a fost folosită noţiunea de zonă suburbană, însă unii autori<br />
români au considerat-o mai potrivită, pentru spaţiul românesc, pe cea de zonă<br />
periurbană. Fenomenul de creştere a banlieu-urilor, specific secolului al XX-lea,<br />
accentuat în a doua parte a acestuia, i-a determinat pe autorii francezi să se aplece<br />
asupra acestui subiect, evidenţiind faptul că această zonă, mult timp limitată la<br />
vecinătatea imediată a oraşului (deseori reprezentată de o fâşie de culturi de<br />
zarzavaturi), a devenit ulterior o aureolă circumurbană, ca o consecinţă a<br />
dezvoltării demografice, funcţionale, teritoriale, a modernizării căilor de<br />
comunicaţie. Autorii deosebesc specializări funcţionale, respectiv zone cu<br />
destinaţie exactă: zona destinată culturilor de legume, zona dormitor, cea<br />
industrială şi cea de agrement. Realizează apoi o structurare în funcţie de distanţă<br />
în: zona suburbană internă (innersuburbs – care cuprinde aşezările dormitor, în<br />
care mai mult de jumătate din populaţia activă lucrează în oraş) şi zona suburbană<br />
152
exterioară – în care apar aşezări dormitor şi care constituie un spaţiu foarte<br />
important de recreere pentru populaţia oraşului în week-end-uri.<br />
Termenul suburb, folosit în literatura anglo-saxonă, desemnează „partea<br />
exterioară, în principal rezidenţială, social omogenă, a unei arii urbane construite,<br />
ce se distinge de zona internă (inner area) prin densitatea mai redusă a spaţiului<br />
construit şi printr-un nivel mai ridicat al deplasărilor populaţiei spre zona internă”<br />
(Clark, 1990). Această noţiune ar corespunde în viziune românească cu aşezările<br />
dormitor, situate în jurul oraşului polarizator.<br />
În literatura anglo-americană se mai folosesc pentru desemnarea zonei din<br />
imediata apropiere a oraşului termenii de suburban fringe, urban fringe, suburban<br />
zone. Există o vastă literatură de specialitate dedicată acestui subiect, atât în spaţiul<br />
american, cât şi în cel vest european, care încearcă să surprindă aspecte cât mai<br />
diverse ale zonei suburbane, apărând însă diferenţieri de conţinut atât de la o ţară la<br />
alta, cât şi de la un autor la altul.<br />
Termenul umland, folosit de specialiştii scandinavi şi germani, a fost<br />
introdus de A. Allix, în anul 1922, şi definit ca zona din jurul oraşului care are<br />
strânse relaţii cu acesta şi suferă influenţele sale. Termenului îi sunt conferite în<br />
literatura de specialitate şi alte conotaţii. Astfel, într-o lucrare de O. Boustedt şi<br />
colaboratorii (citată de I. Iordan, 1973), pentru zona înconjurătoare a oraşului este<br />
folosit termenul de umland, considerându-se că aceasta formează împreună cu<br />
oraşul regiunea urbană. La nivelul oraşului erau integrate nucleul central şi<br />
cartierele mărginaşe (denumite faubourg), iar în cadrul zonei înconjurătoare<br />
imediate se distingeau două subdiviziuni: zona urbanizată şi zona marginală<br />
(consacrată agriculturii). Dincolo de acestea, se găsea regiunea de influenţă urbană.<br />
Peter Shöller (citat de Beaujeau-Garnier, Chabot, 1963) distingea umland-ul<br />
(cu relaţii strânse şi constante), hinterlandul (cu relaţiile mai puţin frecvente) şi<br />
zona de influenţă (unde relaţiile sunt rare).<br />
LITERATURA GEOGRAFICĂ ROMÂNEASCĂ<br />
Preocupările cu privire la relaţiile existente între oraş şi teritoriul din jurul<br />
acestuia au existat încă din prima jumătate a secolului al XX-lea, termenul cel mai<br />
folosit în această perioadă fiind cel de zonă de aprovizionare (intens utilizat până la<br />
sfârşitul anilor ’60). Dintre geografii care au contribuit la definirea relaţiilor dintre un<br />
oraş şi zona înconjurătoare se remarcă: Vintilă Mihăilescu (Bucureştii, din punct de<br />
vedere antropogeografic şi etnografic, 1915; Oraşul Călăraşi, 1921; Oraşul ca<br />
fenomen antropogeografic, 1941), Ioan Simionescu (Oraşele din România, 1925),<br />
Victor Tufescu (într-o serie de studii care vizau oraşele din Moldova), N. Al.<br />
Rădulescu (Zonele de aprovizionare apropiată ale câtorva oraşe din Sudul României,<br />
1945). Spre sfârşitul anilor ’60 aceste preocupări s-au materializat într-o serie de studii<br />
referitoare la zonele de aprovizionare a unor oraşe, precum Galaţi, Brăila, Craiova,<br />
Târgu Jiu (I. Iordan, D. Oancea). Pe lângă termenul de zonă de aprovizionare, în<br />
această perioadă se mai foloseşte şi cel de zonă de întreţinere.<br />
În a doua jumătate a secolului al XX-lea, spaţiul aflat sub influenţa imediată<br />
a oraşului a căpătat treptat denumirea de zonă preorăşenească, înlocuită ulterior<br />
153
cu cea de zonă periurbană, folosită intens în anii ’70. S-au mai utilizat şi termeni<br />
precum sferă de influenţă sau zonă de influenţă, care depăşesc din punct de<br />
vedere al conţinutului sensul noţiunilor de zonă suburbană, zonă periurbană. Au<br />
apărut o serie de articole, studii, lucrări cu caracter complex, teze de doctorat axate<br />
pe zonele din jurul oraşelor şi a relaţiilor existente între acestea şi spaţiul învecinat.<br />
Se remarcă contribuţia prin studii, concretizate în teze de doctorat, axate pe<br />
câte un oraş şi zona adiacentă, a unor geografi de renume precum: Ion Iordan<br />
(Zona periurbană a Bucureştilor, 1973), Nicolae Caloianu (Oraşul Sibiu şi zona sa<br />
periurbană, 1969), Aurelia Susan (Municipiul Oradea, studiu de <strong>geografie</strong> urbană,<br />
1972), Ioan Susan (Municipiul Cluj, studiu de <strong>geografie</strong> economică, 1973),<br />
Dimitrie Oancea (Gruparea urbană Galaţi-Brăila, 1971), Bebe Negoescu<br />
(Municipiul Târgovişte, studiu de <strong>geografie</strong> umană, 1983), Lucreţia Mănescu<br />
(Oraşul Buzău şi zona sa de influenţă, 1999) etc. Aspecte importante legate de<br />
zonele de influenţă apar şi în lucrări care au vizat regiuni geografice sau întreg<br />
teritoriul ţării (Vasile Cucu, Oraşele României, 1970; Ioan Ianoş, Oraşele şi<br />
organizarea spaţiului geografic, 1987; Alexandru Ungureanu, Oraşele din<br />
Moldova, studiu de <strong>geografie</strong> economică, 1980; Ion Nicolae, Suburbanismul ca<br />
fenomen geografic în România, 2002 ş.a.).<br />
Termenul de zonă periurbană, considerat de mulţi autori ca cel mai potrivit<br />
pentru spaţiul românesc, a fost fundamentat ştiinţific de către Ion Iordan, în anul<br />
1973, în lucrarea Zona periurbană a Bucureştilor. Aceasta a fost definită ca „spaţiul<br />
din jurul unui centru urban, caracterizat printr-o activitate strâns legată cu acesta” şi<br />
delimitată pe baza unor criterii variate (economice, sociale, istorice, naturale).<br />
Relaţiile oraş – zonă periurbană au fost analizate la nivelul a 5 planuri principale:<br />
structura producţiei agricole (axată pe cerinţele oraşului), fenomenele legate de<br />
populaţie şi aşezări (deplasări zilnice, structură profesională, aspect edilitar al<br />
aşezărilor, prezenţa aşezărilor dormitor ş.a.), funcţia industrială a zonei (determinată<br />
de descongestionarea oraşului de anumite ramuri industriale, dar şi de valorificarea<br />
unor resurse locale), funcţia de recreere şi agrement, transporturile. La acestea se<br />
adaugă şi o serie de criterii secundare. Autorul a realizat o formulă matematică, care<br />
însumează toate caracteristicile pe care trebuie să le aibă un astfel de spaţiu pentru a<br />
fi considerat periurban, legate de valoarea producţiei agricole şi animale, de ponderea<br />
navetiştilor, de timpul de deplasare a persoanelor şi mărfurilor către oraş, de<br />
dezvoltarea căilor de comunicaţie, importanţa turistică şi de agrement, posibilităţile<br />
de dezvoltare industrială, de valorificare a unor resurse locale etc.<br />
În lucrarea Oraşele şi organizarea spaţiului geografic (1987), Ioan Ianoş a<br />
tratat într-un capitol distinct zonele de influenţă ale oraşelor, relevând aspecte<br />
foarte interesante despre acestea. Pe lângă elemente cu privire la relaţiile în<br />
teritoriu, autorul a realizat două reprezentări cartografice la nivelul României cu<br />
privire la zonele de influenţă teoretică (rezultate din aplicarea formulei Reilly-<br />
Converse) şi la zonele de influenţă reală (ca rezultat al interferenţei a cel puţin trei<br />
arii de atracţie, determinate pe baza ariilor de provenienţă a forţei de muncă, de<br />
cooperare industrială, de aprovizionare cu produse agro-industriale, de influenţă<br />
socio-culturală şi socială). Au fost evidenţiate, astfel, următoarele concluzii: există<br />
o strânsă legătură între mărimea zonei de influenţă şi puterea economică şi<br />
154
demografică a oraşelor; gradul de acoperire a teritoriului ţării de zonele de<br />
influenţă a oraşelor este de 60%; factorii geografici îşi pun amprenta asupra formei<br />
teritoriale a zonei de influenţă; unele arii teritoriale se află sub influenţa a două sau<br />
chiar trei centre urbane; raporturile dintre populaţia oraşului şi zona de influenţă<br />
sunt foarte variate. Autorul a stabilit, astfel, pentru reliefarea puterii de polarizare a<br />
oraşelor, un raport între populaţia oraşului şi cea a zonei de influenţă.<br />
ZONA METROPOLITANĂ<br />
Termenul de zonă metropolitană a început să apară tot mai mult în lucrările<br />
geografilor români şi este legat de influenţa exercitată de oraş în teritoriu. În sens<br />
larg, noţiunea de zonă sau arie metropolitană desemnează spaţiul alcătuit dintr-un<br />
oraş de cel puţin 50.000 de locuitori şi zona înconjurătoare mai extinsă, care<br />
împreună cu acesta are în jur de 100.000 de locuitori, în teritoriu existând relaţii de<br />
diverse tipuri. Conceptul de zonă metropolitană (arie metropolitană) a apărut în<br />
SUA, ca un termen folosit de Biroul de Recensăminte şi a evoluat pe parcursul<br />
secolului al XX-lea. Conceptului i-a fost conferită o definiţie operaţională în anul<br />
1910 sub denumirea de Metropolitan District şi a fost folosit la recensămintele din<br />
1920, 1930, 1940, modificându-se ulterior ca formă şi conţinut (Metropolitan<br />
Statistical Area, Standard Metropolitan Statistical Area, Metropolitan Area etc).<br />
Indiferent de terminologia folosită, conţinutul acestor termeni este foarte<br />
apropiat şi desemnează un spaţiu bine delimitat, alcătuit dintr-una sau mai multe<br />
unităţi administrative învecinate (comitate). Pentru ca un comitat să fie declarat<br />
parte dintr-o arie metropolitană sunt necesare unele condiţii obligatorii: să există<br />
un oraş cu o populaţie de peste 50.000 locuitori sau două oraşe învecinate care să<br />
aibă împreună 50.000 locuitori; să se stabilească strânse relaţii economice şi sociale<br />
între nucleu şi spaţiul respectiv; 75% din forţa de muncă a comitatului să activeze<br />
în domenii nonagricole. De asemenea, trebuie să fie îndeplinite una dintre<br />
următoarele condiţii: cel puţin 50% din totalul populaţiei să locuiască în zone cu<br />
densităţi de peste 150 loc./milă 2 ; populaţia ocupată în sectoare nonagricole să<br />
reprezinte minim 10% din populaţia ocupată în sectoare nonagricole în comitatul<br />
nucleu; numărul celor care lucrează în domenii nonagricole să fie mai mare de<br />
10.000 persoane. Pentru a demonstra integrarea unui comitat în spaţiul ariei<br />
metropolitane se mai adaugă următoarele cerinţe: peste 15% din locuitori să<br />
lucreze în comitatul în care se găseşte nucleul urban; peste 25% din muncitori să<br />
locuiască în comitatul central. Dacă este necesar se ţine cont de criterii secundare<br />
legate de: circulaţia ziarelor, reţele de magazine folosite, dezvoltarea transportului<br />
public, dezvoltarea organizaţilor civice etc. (Berry, Horton, 1970).<br />
În anii ’50, odată cu apariţia conceptului de arie metropolitană delimitată strict de<br />
graniţele comitatelor, a apărut şi termenul de urbanized areas, definit de Biroul de<br />
Recensăminte SUA ca arii urbanizate alcătuite dintr-un oraş central (sau 2 oraşe) cu mai<br />
mult de 50.000 de locuitori şi teritoriile învecinate, încorporate sau nu acestuia. Populaţia<br />
era divizată în cea aparţinând oraşului centru (central city) şi cea din suburbiile<br />
sale (urban fringe). Deoarece densitatea populaţiei era criteriul principal de delimitare<br />
(1.000 pers./milă 2 ), limitele acestor spaţii nu erau fixate şi variau în timp.<br />
155
Conceptele respective, modificate şi adaptate la realităţile locului, au fost<br />
preluate şi de literatura europeană de specialitate şi implicit de cea română. Unii<br />
autori apreciază că pentru ţara noastră intră în această categorie toate oraşele de<br />
peste 100.000 locuitori (Cucu, 1981). De asemenea, Legea privind planul de<br />
amenajare a teritoriului naţional (351/2001) defineşte zona metropolitană ca fiind<br />
zona constituită prin asociere pe bază de parteneriat voluntar, între marile centre<br />
urbane (capitala şi municipiile de rang I) şi localităţile urbane şi rurale, aflate în<br />
zona imediată de până la 20-30 km, între care s-au dezvoltat relaţii de cooperare pe<br />
mai multe planuri.<br />
Ion Iordan (2003) defineşte zona metropolitană ca fiind „teritoriul şi<br />
localităţile sale, situate în jurul marilor oraşe, care au legături cu oraşul respectiv,<br />
într-unul sau mai multe domenii de activitate, permanente sau temporare,<br />
constituind o arie relativ largă de influenţă a oraşului”. Influenţa se manifestă<br />
asupra structurilor agricole, serviciilor, reţelei de căi de comunicaţie, activităţilor<br />
turistice şi comerciale şi asupra structurilor de învăţământ. Zona metropolitană<br />
înglobează zonele suburbană şi periurbană, cele trei categorii taxonomice, având în<br />
teritoriu o dispunere concentrică, cea mai întinsă fiind zona metropolitană, urmată<br />
de cea periurbană, cea mai redusă fiind cea suburbană (Iordan, 1998).<br />
În concluzie, aspectele legate de oraş şi zona din apropierea acestuia se<br />
dovedesc a fi foarte interesante, determinând pe parcursul timpului o diversitate de<br />
opinii în literatura de specialitate, constituindu-se în continuare în atenţia<br />
cercetătorilor în domeniu ca un subiect de prim ordin.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Beaujeau-Garnier, Jacqueline, Chabot, G. (1971), Geografie Urbană, Editura Ştiinţifică,<br />
Bucureşti.<br />
Berry, B., Horton, F. (1970), Geographic perspectives on urban systems, New Jersey.<br />
Clark, A. N. (1990), The Penguin, Dictionary of Geography, London.<br />
Cucu, V. (1981), Geografia populaţiei şi aşezărilor, Editura Didactică şi Pedagogică,<br />
Bucureşti.<br />
Ianoş, I. (1987), Oraşele şi organizarea spaţiului geografic, Editura Academiei, Bucureşti.<br />
Iordan, I. (1973), Zona Periurbană a Bucureştilor, Editura Academiei, Bucureşti.<br />
Iordan, I. (1998), Les categories taxonomiques: zone suburbaine, zone périurbaine, zone<br />
metropolitaine, Romanian-Polish Geographical Seminar, Bucureşti.<br />
Iordan, I. (2003), Regionalizare. Cum Când Structuri administrativ-teritoriale în<br />
România, Editura CD Press, Bucureşti.<br />
Nicolae, I. (2002), Suburbanismul ca fenomen geografic în România, Editura Meronia,<br />
Bucureşti.<br />
Wackermann, G. (2002), Géograpie Urbaine, Ellipses Edition Marketing S.A., Paris.<br />
156
UN MODEL DE DEZVOLTARE A ECOTURISMULUI ŞI<br />
TURISMULUI RURAL ÎN FRANŢA – ÎLE DE RÉ<br />
Mihaela DINU ∗ , Ioana PEŢAN ∗<br />
Concepte-cheie: turism rural, dezvoltare durabilă, reşedinţe secundare.<br />
Key words: rural tourism, sustainable development, secondary<br />
residences.<br />
Ecotourism and rural tourism development – Île de Ré, a model for<br />
France. In France, rural tourism dates a long way back, but it has been<br />
boosted for over a century and a half by the wide-spread negative image of<br />
cities against the background of the idyllic, generally underdeveloped rural<br />
environment. Many French tourists choose to spend their holidays away<br />
from the great cities, directing their attention to the small islands on the<br />
Channel and the Atlantic Ocean seaside front, spaces displaying an<br />
extremely fragile environmental, social and economic balance. At present,<br />
the downward trend of activities related to marine resource and island<br />
agricultural exploitation have triggered an economic shifting to tourism<br />
practices, as an alternative, supplementing the income derived from<br />
traditional activities (fishing, agriculture). Île de Ré is, in this respect, the<br />
best example to consider.<br />
INTRODUCERE<br />
Reducerea numărului populaţiei rurale în Franţa, ca în toate ţările europene,<br />
sub impulsul urbanizării intense, accentuată după 1970, a atras atenţia asupra<br />
necesităţii diminuării exodului rural şi stabilizării populaţiei în acest mediu.<br />
Dezvoltarea rurală este dependentă de capacitatea agriculturii de a asigura resursele<br />
alimentare atât pentru populaţia locală, cât şi pentru turişti, astfel că agricultorii au<br />
devenit conştienţi de necesitatea adaptării şi integrării produselor lor în activităţi<br />
turistice. Facilităţi de ordin economic au însoţit reformele din agricultură şi<br />
programele turismului rural organizat (scutirea de impozitul pe venituri pe o<br />
perioadă determinată, acordarea de credite subvenţionate de diferite organizaţii;<br />
credite cu dobândă scăzută, ajutoare financiare publice etc., pentru turismul rural).<br />
Succesele î<strong>nr</strong>egistrate de unele ţări în domeniul turismului rural (în Franţa,<br />
contribuie cu 30-50% din venitul fermierilor) au determinat tot mai multe<br />
organisme să-l înscrie în programele lor de dezvoltare locală. Aceasta presupune o<br />
conservare a specificului regional, dar şi o modernizare a gospodăriei ţărăneşti şi a<br />
spaţiului rural înconjurător (Dinu, Cioacă, 2001).<br />
Dezvoltarea ecoturismului şi a turismului rural, ca activităţi alternative la<br />
∗ <strong>Universitatea</strong> Româno-Americană, Bucureşti.<br />
157
turismul de masă, tradiţional şi la oferta standard de tip industrial reprezintă direcţii<br />
actuale ale turismului din Franţa.<br />
Franţa, ţara cu cea mai mare experienţă şi cele mai mari venituri din turism<br />
în cadrul UE, promovează principiile cooperării inter-regionale şi inter-statale ce<br />
au la bază experienţa organizaţiilor naţionale.<br />
Dezvoltarea turismului rural în Franţa datează din vechime, dar de peste un<br />
secol şi jumătate este impulsionată de apariţia unei imagini negative asupra<br />
oraşului ce se proiectează în opoziţie cu prezentarea idilică a mediului rural, în<br />
general subdezvoltat.<br />
Spaţiile rurale reprezintă excepţii ce marchează accentuarea „sălbăticiei” în<br />
inima spaţiului umanizat. Regiunile împădurite (Sologne, Landes Gascogne) sunt<br />
mai mult traversate şi mai puţin vizitate pentru valoarea lor. Regiunile mlăştinoase<br />
oferă imaginea unor areale nedezvoltate (Brenne, Dombes, Briere, Marais poitevin)<br />
care se află în afara activităţilor turistice, cu excepţia turismului pentru vânătoare.<br />
Curiozităţile naturale şi culturale, (de ex.: grotele oamenilor primitivi de pe<br />
malurile Loirei, peşterile Périgord, avenurile din Causses, cascadele, cheile,<br />
defileele) au fost introduse în albumele ce prezintă locuri pitoreşti şi în revistele<br />
regionale şi locale.<br />
Mediul rural idealizat de orăşeni, întotdeauna utilizat în propaganda politică<br />
franceză (imaginea satului în adâncul unei văi, clopotniţele izolate ale bisericilor,<br />
acoperişurile caselor, toate într-un cadru bucolic) este opus imaginii reale a<br />
teritoriului rural, mult mai complex şi variat. Imaginea spaţiului rural a fost<br />
întotdeauna „confecţionată” şi această practică se observă şi în prezent. Cadrul<br />
natural, istoric şi socio-economic furnizează suportul construirii unei imagini de<br />
către grupuri sociale diferite: autohtonii şi autorităţile locale, orăşenii, turiştii,<br />
rezidenţii temporari din reşedinţele secundare, neo-ruralii, adică populaţia revenită<br />
după 1970.<br />
Obiceiul foarte vechi al trimiterii copiilor la ţară, în locuri considerate mai<br />
sănătoase, a devenit foarte răspândit şi în Franţa la sfârşitul secolului al XIX-lea. O<br />
serie de asociaţii au fost angajate de timpuriu în această acţiune: Touring Club de<br />
France promova, între cele două războaie mondiale, turismul social; Uniunea<br />
Naţională a Asociaţiilor de Turism (UNAT), înfiinţată în 1920, a participat la<br />
dezvoltarea mişcării de tineret şi de educaţie populară care organiza sejururi<br />
educative şi sportive la ţară. Principalul obiectiv al organizatorilor (uneori<br />
organizaţii politice, confesionale) era fortificarea corpului omenesc şi dezvoltarea<br />
spiritului, departe de influenţele nefaste ale oraşului (Baron-Yells, 2003).<br />
La început, fluxul orăşenilor-turişti se dirija spre periferiile marilor oraşe sau<br />
nu prea departe de drumurile principale. Primele reşedinţe secundare construite în<br />
afara oraşelor se află azi în centrul unor adevărate aglomeraţii urbane (în regiunea<br />
Bordelaise, localitatea Telence, era situată în mijlocul viilor, iar în prezent are o<br />
poziţie pericentrală în aglomeraţia Bordelaise). Spaţiul rural de la marginea<br />
oraşelor era vizitat la început, mai ales în week-end, de populaţia urbană. De<br />
asemenea, pădurea era mai puţin frecventată la sfârşitul secolului al XIX-lea decât<br />
malurile râurilor (Barron-Yellès, 2003).<br />
158
APARIŢIA REGIUNILOR TURISTICE RURALE ŞI ORIENTAREA<br />
FLUXURILOR TURISTICE<br />
O serie de factori au contribuit de-a lungul timpului la dezvoltarea turismului<br />
rural şi a ecoturismului. Dintre aceştia, menţionăm apariţia trenurilor şi extinderea<br />
căilor ferate care au determinat deschiderea spaţiului rural. Turiştii, la început doar<br />
nobilii aflaţi în vilegiatură în caleştile lor, cuprind treptat burghezi-orăşeni<br />
(neataşaţi spaţiului rural) şi muncitori din oraşele industriale care se reîntorc cu<br />
nostalgie la viaţa de la ţară. Ca urmare, fluxurile turistice se concentrau în<br />
apropierea gărilor. Altele se îndreptau spre curiozităţi naturale şi culturale,<br />
popularizate de ghidurile turistice, spre izvoarele minerale şi termale sau spre<br />
menhire, locuri consacrate de superstiţiile populare. Multe dintre vechile destinaţii<br />
rurale sunt astăzi de mult uitate (castelul Coucy dans l’Aisne).<br />
Primele staţiuni din mediul rural au apărut în jurul izvoarelor termale<br />
(Rochefort), fiind de dimensiuni mici. Acestea au constituit o modă la sfârşitul<br />
secolului al XIX-lea. Castelele medievale de pe Valea Loirei au reprezentat<br />
adevăraţi poli de atracţie turistică, precum şi peşterile din regiunea Perigord.<br />
În toate cazurile, afirmarea locurilor turistice s-a bazat pe crearea unei<br />
imagini (asupra mediului natural, monumentelor, asupra gastronomiei etc.) şi pe<br />
existenţa unor unităţi de cazare, cele mai multe dispersate în satele care au<br />
campinguri sau sate de vacanţă în apropiere, cel mai adesea în zone lacustre şi<br />
împădurite.<br />
În prezent, 19% din francezi aleg mediul rural ca destinaţie principală a<br />
vacanţelor, 34% în afara vacanţelor principale pentru un sejur scurt sau pentru<br />
week-end. Pe termen lung, atractivitatea mediului rural s-a diminuat astfel încât,<br />
dacă în anul 1964 destinaţiile rurale reprezentau 35,2%, în 1989 ele reprezentau<br />
doar 25,6% din totalul zilelor de vacanţă. Potenţialul de găzduire în mediul rural<br />
este difuz, existând 8,4 mil. locuri de cazare în unităţile specializate, dar în mediul<br />
rural francez există de asemenea aproape la fel de multe locuri de cazare private (în<br />
reşedinţe secundare proprii, ale prietenilor şi rudelor sau reşedinţele permanente ale<br />
rudelor rămase în mediul rural). 52% din francezii care preferă mediul rural aleg<br />
unităţile specializate (17% în hoteluri, 15% în pensiuni turistice, 12% în camping,<br />
7% în camerele de oaspeţi) şi doar 22,5% aleg cazarea la proprietarii agricultori<br />
(Baron-Yelles, 2003).<br />
În ultimele două decenii au apărut o serie de mutaţii în orientarea fluxurilor<br />
turistice către mediul rural. Vizitarea mediului rural a devenit tot mai mult o<br />
alegere deliberată din partea vizitatorilor decât o alegere constrânsă de existenţa<br />
unor relaţii familiale (vizite la rude şi bunici). Spaţiul rural în prezent, constituie<br />
un loc de descoperire şi nu de reîntoarcere. Ca o consecinţă a acestui fenomen<br />
apare faptul că, turiştii care vizitează mediul rural francez provin tot mai mult din<br />
categoriile medii şi superioare ale societăţii franceze şi îşi permit să practice<br />
sejururi lungi sau scurte, care nu sunt singurele la care participă în decursul unui<br />
an.<br />
Spaţiul rural este tot mai mult căutat în măsura în care posedă anumite<br />
valori: natură deosebită, sălbăticie, autenticitate, valori de patrimoniu, tradiţii etc.<br />
159
În ultimele două decenii, cazarea în mediul rural s-a diversificat, ea constând<br />
fie din unităţi comerciale (lanţuri şi reţele hoteliere) sau altele care se înscriu în<br />
amenajarea locală a teritoriului. Cazarea în mediul rural cuprinde: cazare<br />
necomercială (reşedinţe secundare şi rulote) şi cazare comercială care poate fi<br />
individuală (pensiunile turistice şi camerele de oaspeţi la fermele agroturistice) sau<br />
colectivă (sate de vacanţă, centre de vacanţă în aer liber).<br />
TURISMUL ÎN INSULELE DE PE FAŢADA ATLANTICĂ<br />
Franţa deţine aproximativ 1 260 de insule, cu suprafeţe ce variază între 58 ha<br />
(Sein) şi 8 500 ha (Belle Île), însumând o suprafaţă totală de 23 000 ha. Dintre<br />
acestea 890 se află pe faţada litorală de la Marea Mânecii şi de la Oceanul Atlantic.<br />
Bretania deţine 70% din insule (Brehat, Sein, Groix, Belle Île etc.), în timp ce<br />
litoralul gascon este mai sărac (Ré, Oleron, Yeu şi Noirmoutier). Aceste insule<br />
reprezintă spaţii cu un echilibru ecologic, social şi economic extrem de fragil. Se<br />
întâlnesc medii geografice variate (câmpii, terenuri mlăştinoase, faleze, plaje) care<br />
servesc drept refugiu unei faune rare, aflată sub protecţie. În prezent, declinul<br />
activităţilor legate de exploatarea resurselor marine şi a agriculturii insulare au<br />
determinat reorientarea populaţiei locale spre practicarea activităţilor turistice.<br />
Acestea au rol de alternativă, completând veniturile obţinute din activităţile<br />
tradiţionle (pescuit, agricultură).<br />
Accesul de pe uscatul continental spre insule se realizează fie prin poduri<br />
rutiere (Ré, Oléron, Noirmoutier), fie prin diferite tipuri de ambarcaţiuni.<br />
Dezvoltarea turismului în aceste insule se bazează pe:<br />
– conservarea peisajului în rezervaţii naturale: la Sept Iles de pe insula<br />
Groix, Lilleau des Niges din Île de Ré;<br />
– oferirea unor produse tematice: închirierea bicicletelor, a trăsurilor, călărie,<br />
excursii cu diferite ambarcaţiuni;<br />
– redescoperirea identităţii de insular – prin crearea unor muzee şi ecomuzee<br />
(Loix în Île de Ré, Niou în Ouessant sau în Île de Groix) sau renaşterea unor<br />
sărbători insulare tradiţionale.<br />
Strategia dezvoltării insulelor, din punct de vedere turistic, se află între<br />
necesitatea economică a valorificării resurselor prin turism şi dorinţa curentului<br />
ecologist de a păstra calitatea teritoriului care trebuie să rămână sub controlul<br />
comunităţilor rurale.<br />
Île de Ré este o insulă situată în Golful Biscaya, pe coasta de vest a Franţei.<br />
Întinsă, de la un capăt la altul, pe doar 29 km lungime, insula a devenit accesibilă<br />
în anul 1970 prin construirea unui pod lung de 3,5 km, care asigură legătura cu<br />
uscatul Franţei (portul La Rochelle). Originea numelui insulei este controversată,<br />
circulând mai multe ipoteze: fie că se referă la Ra, regele soarelui sau la Rea, zeiţa<br />
soarelui, deoarece insula beneficiază de circa 2600 de ore cu soare pe an; fie, cel<br />
mai probabil, că Re este o deformare a cuvântului Ratis – ferigă, insula fiind în<br />
trecut acoperită de această plantă. Reliful plat, oferă privirii frumuseţea unui spaţiu<br />
de câmpie, mereu deschis spre întinderile Atlanticului, unde natura este dominată<br />
de mlaştini, păduri şi dune de nisip. În nord, rezervaţia naturală Lilleau des Niges<br />
160
se animă în fiecare an prin zborul a mii de păsări migratoare. În rezervaţie sunt<br />
protejate peste 300 de specii de păsări, locale sau migratoare. Rezervaţia poate fi<br />
vizitată, pe jos sau cu bicicleta sub supravegherea unui ghid. La câţiva kilometri de<br />
aceasta se află pădurile de la Trousse-Chemise, Lizay, Combe-a-L`eau care<br />
mărginesc dunele de nisip de pe litoral. Acestea se întind pe mai mult de 20 km,<br />
sunt parţial fixate cu vegetaţie de graminee, fiind expuse eroziunii marine, acţiunii<br />
vântului şi circulaţiei intense. Pentru peisajul pe care îl oferă, ele reprezintă zone<br />
protejate, fiind accesibile turiştilor în măsura respectării reglementărilor impuse de<br />
legislaţie.<br />
Mlaştinile „Marais salante” se întind pe o suprafaţă de 1 500 ha, o cincime<br />
din suprafaţa lor fiind exploatată pentru sare. Apa sărată şi durata îndelungată a<br />
strălucirii soarelui, favorizează procesul de depunere a crustelor de sare. La Loix,<br />
în inima mlaştinii sărăturate, a fost deschis un eco-muzeu, care prezintă istoria<br />
exploatării „aurului alb”. Deşi mai redusă decât în trecut, activitatea de exploatare a<br />
sării din apa mlaştinii, ca şi vechile bazine de exploatare atrag numeroşi turişti.<br />
Insula este traversată de 100 de km de piste de biciclete, mijlocul de<br />
transport preferat de localnici şi pus la dispoziţie turiştilor la numeroasele centre de<br />
închiriere. Este un privilegiu să te poţi plimba cu bicicleta şi să admiri frumuseţea<br />
insulei. Numeroase centre de echitaţie pun la dispoziţia turiştilor cai pentru<br />
plimbări pe insulă sau trăsuri care fac turul insulei pentru o oră şi jumătate.<br />
Pe insulă s-au format de-a lungul timpului 10 comunităţi tradiţionale, cu case<br />
mici şi albe ce oferă spaţii de cazare turiştilor amatori de turism rural şi ecoturism.<br />
Saint Martin, cea mai importantă localitate a insulei, a reprezentat de-a<br />
lungul timpului un port specializat în importul de lemnul exotic, cafea, cacao sau<br />
vanilie şi exportul de sare. Concepută ca un centru fortificat, localitatea se dezvoltă<br />
odată cu construirea bisericii din ordinul lui Guillaume cel Mare (anul 1005),<br />
ulterior distrusă de către flotele anglo-saxone. Citadela, fortificaţie din secolul<br />
al XVII-lea, a avut un rol important în salvarea aşezării dar şi a porturilor La<br />
Rochelle şi Rochefort, de invaziile anglo-saxone. În anul 1629, citadela a fost<br />
distrusă din ordinul cardinalului Richelieu, dar refăcută între 1681 şi 1685. Din<br />
1688 a devenit un centru de detenţie în care şi-au petrecut scurte „sejururi”<br />
personaje precum Mirabeau sau Rochefort. Astăzi, subsolul citadelei este folosit ca<br />
penitenciar, în timp ce parterul şi etajele sunt vizitate de turişti. În port, pot fi<br />
admirate vase de croazieră care aduc turiştii pe insulă.<br />
La Flotte, cea mai întinsă aşezare de pe insulă, păstrează portul, care datează<br />
din timpul lui Louis XV (1762-1768). Altădată port comercial, astăzi este destinat<br />
exclusiv pescarilor. Principala atracţie a portului este abaţia Notre Dame de Ré,<br />
construită în anul 1152. În fiecare an, în luna august are loc un festival de sunet şi<br />
lumină ce atrage turişti.<br />
Saint Clement des Balaines, cea mai vestică aşezare de pe insulă, îşi<br />
datorează numele balenelor care eşuau pe ţărmurile din apropiere. Printre<br />
obiectivele turistice semnificative se află Turnul balenelor, unul dintre cele mai<br />
vechi trei faruri din Franţa. Acesta a fost construit de Vauban în anul 1681 pentru a<br />
semnaliza insula celor aflaţi pe mare. În anul 1854, acest far a fost înlocuit de Farul<br />
Balenelor, înalt de 57 m şi a cărui lumină este vizibilă de la aproximativ 50 km.<br />
161
Turiştii pot urca în far (257 de trepte), pentru a admira peisajul oferit de la înălţime:<br />
de o parte insula şi uscatul continental şi de cealaltă parte, imensitatea oceanului.<br />
Accesul turiştilor este permis tot timpul anului.<br />
Les Portes, situată la marginea insulei, gestionează rezervaţia naturală<br />
Lilleau des Niges, una dintre cele mai mari rezervaţii ornitologice a Europei (195 ha).<br />
Rezervaţia naturală a fost creată în anul 1980 şi conservă păsări specifice celor<br />
două medii: oceanic, cu maree puternice şi cel al mlaştinilor sărate, protejate prin<br />
diguri. Acestea, ca şi poziţia geografică a insulei, la intersecţia unor mari rute<br />
migratoare, au făcut din Lilleau des Niges una dintre cele mai importante rezervaţii<br />
ornitologice din Franţa şi chiar din Europa. Pentru practicarea ecoturismului, dar şi<br />
alte forme de turism alternativ, insula este foarte bine amenajată din punct de<br />
vedere turistic. Există numeroase unităţii de cazare, cele mai multe respectând<br />
principiile ecoturismului fiind de dimensiuni reduse: hoteluri mici (32), campinguri<br />
(26), sate de vacanţă (4), pensiuni agroturistice, camere de oaspeţi la ferme<br />
agroturistice.<br />
Cea mai mare parte a unităţilor de cazare o reprezintă însă reşedinţele<br />
secundare. În unele cazuri, raportul între reşedinţele secundare şi cele permanente<br />
este de 1 la 3 (Les Portes). Pensiunile agroturistice oferă turiştilor posibilitatea de a<br />
se caza în casele particularilor pentru una sau mai multe nopţi. De cele mai multe<br />
ori serviciile de cazare sunt însoţite de cele de alimentaţie cu specific local. Pe<br />
insulă există trei centre specializate pe thalasoterapie – Le Richelieu, Neptune,<br />
Thalacap, care asigură împachetări cu alge marine, cure post-natale, hidroterapie.<br />
Pe Île de Ré sunt î<strong>nr</strong>egistraţi 17 000 de rezidenţi permanenţi, iar capacitatea<br />
de cazare este de 135 000 de locuri. Insula a î<strong>nr</strong>egistrat în anul 2000, 6,4 mil. de<br />
înnoptări, din care 62% în lunile iulie şi august. Aproximativ 27% din turiştii care<br />
vizitează insula, sunt conform datelor statistice, francezi. Resursele naturale şi<br />
obiectivele cultural istorice ale insulei oferă posibilitatea practicării unor, care vin<br />
să completeze activităţile tradiţionale. Dimensiunile reduse ale teritoriului şi<br />
fragilitatea mediului înconjurător determină practicarea unui turism controlat, care<br />
să se înscrie în limitele capacităţii de suport a mediului.<br />
Île de Ré este un exemplu de teritoriu utilizat în totalitate pentru turismul<br />
rural şi pentru ecoturism, în care se confruntă cele două tipuri de spaţii: cele<br />
interzise modificării solurilor, şi în general, a oricăror modificări asupra mediului şi<br />
cel în care se extind cu repeziciune reşedinţele secundare şi cele principale (a celor<br />
noi veniţi „noii insulari” care preferă să locuiască aici şi să lucreze în oraşul La<br />
Rochelle).<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
Dinu, Mihaela, Cioacă, A. (2001), Câteva modele europene ale turismului rural,<br />
<strong>Universitatea</strong> Româno-Americană, 2, Bucureşti, p. 368-376.<br />
Nacima, Baron-Yells (2003), Le tourisme en france. Territoires et stratégies, Armand<br />
Colin, p. 114-115; 145- 154.<br />
www.iledere.com.; www.campings-ile-de-re.com.;<br />
www.charente-maritime.org/Ile-de-Re/accueil/re.htm.<br />
162
COMPONENTE ALE TURISMULUI RURAL:<br />
AGROTURISMUL – EVOLUŢIA CONCEPTULUI<br />
Andreea NEACŞU ∗<br />
Concepte-cheie: componentele turismului rural, agroturism, turism la<br />
fermă, legislaţie, agroturism european.<br />
Key words: components of rural tourism, agritourism, farm tourism,<br />
legislation, european agritourism.<br />
Components of rural tourism: agritourism and the evolution of the<br />
concept. Agritourism, a component of rural tourism, is widespread<br />
and well-organized in Europe today, with a history that goes back<br />
over a hundred years. Its definition, however, varies widely, also in<br />
the recent literature. Authors emphasize that the difficulty of<br />
obtaining data on farm tourism is linked to a lack of agreement on<br />
how to define it.<br />
Cultura rurală, atunci când este o componentă esenţială a produsului turistic,<br />
determină includerea acestuia la categoria generală a turismului rural.<br />
Caracteristicile unor astfel de produse reliefează intenţia de a asigura turiştilor un<br />
contact personalizat, atmosfera mediului natural şi uman sătesc, precum şi<br />
participarea la activităţi, obiceiuri şi tradiţii ale localnicilor.<br />
Considerat de multă vreme ca având un mare potenţial, turismul rural<br />
continuă să fie o industrie la scară mică, dar cu activităţi variate. Dacă la începutul<br />
anilor ’90, OECD stabilea că turismul rural cuprinde agroturismul, ecoturismul,<br />
turismul de aventură şi turismul la ţară, după 10 ani, Organizaţia Mondială a<br />
Turismului menţionează ascensiunile montane, echitaţia, turismul de aventură,<br />
călătoriile în scop educaţional, turismul pentru sport şi sănătate, turismul pentru<br />
artă şi turismul istoric drept componente ale conceptului de turism rural. Pe<br />
continentul european, cel mai recent studiu despre componenta agroturism<br />
(Agritourism in Europe, <strong>2004</strong>) reia una dintre definiţiile cele mai răspândite ale<br />
turismului rural (o activitate turistică care este generată de mici întreprinzători şi se<br />
desfăşoară în mediul rural), atât pentru a stabili locul acestuia în domeniul<br />
turismului, cât şi în ideea de a evidenţia caracteristicile ofertelor de primire la<br />
fermă (agroturismul este turism într-o/la o fermă activă). În studiu se mai aminteşte<br />
că până la mijlocul anului <strong>2004</strong> nu exista o accepţiune unitară, la nivel european,<br />
nici despre turism rural, nici despre agroturism, ceea ce are urmări asupra<br />
analizelor făcute, deoarece acestea cuprind doar o parte din oferte, în condiţiile în<br />
care altele – de exemplu, cele tipice pentru agroturism – sunt comercializate sub<br />
∗ Institutul de Geografie al Academiei Române.<br />
163
alte denumiri. Pentru această situaţie, autorii folosesc termenul de ambiguitate, dar<br />
subliniază că în spaţiul european este foarte răspândit agroturismul, acesta fiind<br />
bine conturat, promovat şi comercializat în special în regiuni din ţări dezvoltate.<br />
Larga răspândire şi buna organizare a agroturismului se bazează pe o tradiţie<br />
de mai bine de 100 de ani pe continentul european, pornind de la călătoriile pentru<br />
recreere, întreprinse îndeosebi vara, aspect care este redat sugestiv de denumirea în<br />
limba germană (Sommerfrische). Intervalul de timp în care se conturează produsul<br />
agroturism corespunde unei perioade de mari provocări pentru mediul rural, în<br />
contextul în care industrializarea şi urbanizarea modifică puternic poziţia<br />
economică şi politică a colectivităţilor rurale. Veniturile fermiere scad, apariţia şi<br />
utilizarea noilor tehnologii determină reducerea gradului de ocupare în agricultură<br />
şi, implicit, apariţia unor spaţii excedentare în încăperile gospodăriei, unele servicii<br />
specifice – învăţământ, comerţ, transport – se restrâng, numărul locuitorilor din<br />
sate scade şi apare fenomenul îmbătrânirii populaţiei rurale.<br />
Pe acest fundal, sunt căutate modalităţi de atenuare a fenomenelor nedorite şi<br />
de reechilibrare, iar în partea a doua a secolului trecut se va opta inclusiv pentru<br />
subsidii, ca variantă de sprijin, acordate de la nivel naţional, dar şi de la structuri<br />
supranaţionale (cum este cazul pe continentul european). Această etapă corespunde<br />
şi unei perioade de conştientizare a problematicii mediului ambiant, ceea ce<br />
stimulează, pe de-o parte, călătoriile spre destinaţii mai puţin aglomerate, pe fondul<br />
creşterii dorinţei de cunoaştere şi de petrecere a timpului liber într-un cadru diferit<br />
de cel citadin, chiar şi de cel din staţiuni turistice mari, după cum concluziona<br />
Opaschowski la sfârşitul anilor ’80. Pe de altă parte, sunt tot mai evidente<br />
tendinţele de conservare a naturii, peisajului, edificiilor cu valoare istorică, iar<br />
interesul pentru colectivităţi rurale tradiţionale creşte; în unele regiuni rurale<br />
europene cu accesibilitate mai bună se produce chiar un aflux de populaţie,<br />
corespunzând fenomenului de contra-urbanizare.<br />
Cu toate că activităţile turistice în mediul rural nu au o pondere<br />
semnificativă, se apreciază că reprezintă o piaţă cu mare potenţial. În condiţiile în<br />
care aprecierea respectivă nu se poate sprijini pe ample studii sau cercetări ale<br />
fenomenului şi nici pe o definiţie unanim acceptată sau unitară, Organizaţia<br />
Mondială a Turismului consideră că aproximativ 3% din turişti călătoresc în<br />
prezent în scopul practicării unei forme de turism rural, ceea ce înseamnă aproape<br />
20 de milioane de persoane, toate în turismul internaţional. Deoarece lipsesc<br />
statistici despre turismul intern în cantitatea şi calitatea celor despre turismul<br />
internaţional, sunt posibile doar estimări cu privire la circulaţia turistică internă<br />
spre rural, ştiut fiind faptul că este scăzut numărul persoanelor care îşi pot permite<br />
călătorii în străinătate. Marea majoritate a călătoriilor este formată din deplasările<br />
rezidenţilor în interiorul ţării lor, călătoriile în străinătate fiind doar o activitate<br />
minoră, chiar dacă reprezintă o prioritate principală pentru diferite categorii de<br />
populaţie din ţările dezvoltate.<br />
Organizaţia Mondială a Turismului estimează şi o rată anuală de creştere de<br />
6% pentru turismul rural, faţă de 2% pentru întregul turism. Din totalul turismului<br />
rural, segmentul bine definit al agroturismului prezintă o pondere mică la nivel<br />
global – 2% din cifra de afaceri a turismului rural şi 0,3 din cifra de afaceri a<br />
164
sectorului agricol – dar semnificativă în unele ţări, în special de pe continentul<br />
european (Austria, Franţa, Italia, Elveţia). În acest context, OMT se aşteaptă ca<br />
paleta de produse de pe această piaţă să crească foarte mult în cinci, zece ani, cu<br />
menţiunea că sunt avute în vedere şi celelalte componente ale ofertei turistice<br />
alternative care este turismul rural, un loc aparte revenindu-i ecoturismului (Rural<br />
tourism in Europe: Experiences and perspectives, 2002).<br />
Lucrările de profil, despre agroturism – fie francez, fie din spaţiul<br />
extraeuropean – subliniază că, şi la ora actuală, agroturismul este confundat<br />
frecvent cu practica turismului rural, motivul fiind probabil legat şi de numărul – în<br />
general mare – de vocabule folosite pentru noile orientări conferite activităţilor<br />
turistice. Cel mai recent studiu despre agroturismul european (Agritourism in<br />
Europe, <strong>2004</strong>) reaminteşte de existenţa unei politici complexe pentru susţinerea<br />
acestuia şi de faptul că definiţiile produsului sunt foarte vaste, iar conceptul variază<br />
de la ţară la ţară. Cert este că agroturismul ca pachet turistic reprezintă un concept<br />
relativ nou în Europa, profilarea sa începând cel mult cu un deceniu în urmă,<br />
inclusiv ca „brand” pentru turişti, iar dezvoltarea pe care o cunoaşte se datorează şi<br />
contribuţiei sectorului particular.<br />
Până în prezent, imaginea formată şi sensul noţiunii evocă o activitate de<br />
turism gestionată de fermier, o sursă de venit relevantă pentru fermieri din ţările<br />
dezvoltate, confruntate cu fenomenul supraproducţiei, pe fondul modificărilor prin<br />
care trece agricultura europeană ca urmare a destructurării şi exigenţelor crescânde<br />
în condiţiile globalizării. Faţă de sprijinul european din perioadele anterioare,<br />
fondurile destinate perioadei 2000-2006 sunt mai substanţiale şi urmăresc<br />
preponderent întărirea identităţii locale, refacerea aspectului satelor, stimularea<br />
produselor şi a serviciilor inovatoare, protecţia mediului (menţinerea peisajelor,<br />
reciclare organică), precum şi dezvoltarea agroturismului, în paralel cu practicarea<br />
unei agriculturi extensive. Această promovare europeană a agroturismului<br />
urmăreşte mai multe obiective (diversificarea, integrarea, inovarea, calitatea<br />
produselor şi certificarea, durabilitatea, pluriactivităţile, multifuncţionalitatea), cele<br />
esenţiale fiind dezvoltarea rurală susţinută şi generarea de venituri suplimentare.<br />
La ora actuală nu există o legislaţie proprie domeniului respectiv (cu o<br />
singură excepţie, Italia). În general, actele juridice sunt, până la ora actuală,<br />
neangajante, rezumându-se la sublinierea aportului economic al acestui tip de<br />
turism, mai ales în ceea ce priveşte posibilităţile de ocupare pentru mâna de lucru<br />
rurală, dezvoltarea de zone defavorizate şi conservarea patrimoniului natural şi<br />
cultural.<br />
În lipsa unei accepţiuni unitare, se menţine varianta agroturismului ca turism<br />
la o fermă activă – o definiţie susţinută şi de Organizaţia Mondială a Turismului –<br />
chiar dacă, în realitate, în Europa continuă oferirea unor produse de agroturism<br />
fără ca destinaţia să fie o gospodărie rurală operaţională. În acelaşi timp,<br />
agroturismul este considerat a fi un domeniu indus de politica structurală, un efort<br />
al fermierilor care caută ca, pe lângă modul tradiţional – nu primitiv – de activitate,<br />
să genereze venituri şi din alte surse (= activităţi non-agricole, suportul fiind<br />
ferma). Mai este privit ca formă de valoare adăugată (pentru exploataţie), dar şi ca<br />
activitate care trebuie să asigure o situaţie win-win (în concordanţă cu cerinţele de<br />
165
durabilitate) în relaţia cu comunitatea şi industria turistică. În ceea ce priveşte<br />
activităţile independente ale turiştilor, desfăşurate în afara gospodăriei, acestea sunt<br />
mai puţin relevante, deoarece, în general, nu aduc venituri (mari) gazdei.<br />
În legătură cu oferta agroturistică este încă evidentă tendinţa de oscilare între<br />
o concepţie largă, mai vagă, care include toată activitatea turistică de la fermă, şi o<br />
definiţie mai restrictivă care nu reţine decât unele dintre produsele incluse,<br />
problema definirii conceptuale a agroturismului fiind amplificată de confuzia<br />
terminologică, în particular dintre noţiunile „agroturism” şi „turism rural”. Această<br />
situaţie persistă însă, după cum reiese din literatura franceză despre agroturismul<br />
naţional, o activitate care cuprinde sejururi şi vacanţe în gospodării cu profil<br />
agricol, precum şi o ofertă propusă de agriculturi, combinată cu activităţile lor<br />
tradiţionale, ca pachet incluzând primirea, găzduirea şi servirea mesei, agrementul<br />
pentru turişti. Suportul este reprezentat de exploataţia agricolă, cât şi de serviciile<br />
pentru terţi, cu utilizarea resurselor unei exploataţii agricole, în scopul de a<br />
contribui la viabilitatea economică a acesteia şi la salvarea rolului său productiv şi<br />
plurifuncţional. Alături de agricultorii activi, sunt luaţi în considerare şi alţi actori,<br />
cum sunt pluriactivii, agricultorii pensionaţi, asociaţiile care au agricultori ca<br />
membri, precum şi toate persoanele susceptibile de a fi percepute ca agricultor şi<br />
care oferă produse turistice şi de agrement în raport cu activitatea agricolă. O astfel<br />
de definiţie evidenţiază perspectivele diferite ale agricultorilor şi actorilor turistici<br />
faţă de aceeaşi activitate economică, concluzionând că poziţiile divergente<br />
complică orice încercare de formulare a unui enunţ sintetic şi complet referitor la<br />
agroturism.<br />
Nici la nivel de organizaţii agricole franceze (cum sunt Federaţia naţională a<br />
sindicatelor fermierilor, camerele regionale pentru agricultură, structura de Coordonare<br />
Rurală) nu există claritate. Federaţia are, de mai mulţi ani, programul „Ferme deschise”<br />
pentru popularizarea în rândul şcolarilor a unor aspecte legate de agricultură, dar în acest<br />
caz nu se poate vorbi despre agroturism; Camerele pentru agricultură consideră sinonimi<br />
termenii „turism la fermă” şi „agroturism” (fără să fi procedat la vreo definire precisă a<br />
lor) şi sunt responabile pentru structurile de primire „Bun venit la fermă!”, o marcă la<br />
care întreprinzătorii agroturistici au acces numai dacă au statut de producători agricoli,<br />
conform normelor naţionale, precum şi o fermă în exploatare.<br />
La nivelul de organizare guvernamental, Ministerul pentru Agricultură,<br />
Pescuit şi Alimentaţie a încercat să propună o definiţie mai largă a agroturismului,<br />
în funcţie de cererea agroturistică, în contextul în care există un decalaj între<br />
aşteptările clientelei agroturistice (imagine romantică despre rural) şi ceea ce oferă<br />
în realitate mediul agricol în materie de activităţi turistice. Legislaţia agricolă<br />
franceză stabileşte de acum două decenii că o activitate turistică are caracter agricol<br />
dacă primirea sau găzduirea turiştilor constituie prelungirea celei de exploatare<br />
fermieră. Cu alte cuvinte:<br />
– timpul de lucru consacrat punerii în valoare a exploataţiei agricole este<br />
superior timpului acordat activităţii turistice;<br />
– primirea se face de către fermier;<br />
– majoritatea produselor vândute în cadrul turistic creat provin direct din<br />
exploataţie.<br />
166
Cadrul juridic agricol va suferi modificări, pentru a fi adaptat noilor exigenţe<br />
rezultate de pe urma evoluţiilor din agroturism. Scopul schimbării este de a include<br />
un număr mai mare de activităţi turistice. Astfel, din 1990, legea precizează că<br />
structurile de primire turistice care au ca suport exploataţiile sunt recunoscute ca<br />
agricole. Iar activitatea turistică are ca suport exploataţia atunci când, din punct de<br />
vedere social, aceasta este asimilată activităţii agricole. Dacă veniturile din<br />
activitatea turistică sunt superioare celor din activitatea agricolă (care ar trebui să<br />
fie activitatea principală), agricultorul este considerat fermier cu titlu secundar şi<br />
riscă să-şi piardă statutul de agricultor. Preocupările franceze faţă de statutul<br />
producătorului agricol prin raportare la activităţile agricole se explică şi prin faptul<br />
că există o legătură între recunoaşterea caracterului agricol al activităţii turistice şi<br />
accesul la instrumentele de sprijin financiar pentru producătorul agricol.<br />
Spre deosebire de conceptul francez, mai larg şi axat pe cerere, cel italian se<br />
distanţează, chiar dacă obiectivul este similar. Distanţarea rezultă din faptul că este<br />
inclus şi punctul de vedere al producătorului agricol. Experienţa Italiei continuă să<br />
fie relevantă şi datorită faptului că legislaţia naţională a preluat conceptul de<br />
agroturism încă de acum 20 de ani. Cadrul legal este format din legea naţională de<br />
la mijlocul anilor ’80 şi din legi regionale, elaborate şi aprobate în funcţie de<br />
specificul natural şi antropic, de obiectivele de dezvoltare ale regiunilor.<br />
Legea naţională defineşte finalitatea normării, adică favorizarea dezvoltării şi<br />
reechilibrării teritoriului agricol, a menţinerii exploataţiilor, a obţinerii de noi încasări<br />
pentru gospodărie şi a ameliorării condiţiilor de viaţă, precum şi o mai bună utilizare a<br />
patrimoniului rural natural şi construit, aşa încât să fie favorizate conservarea mediului şi<br />
capacitatea de exercitare a controlului asupra acestuia. Legea urmăreşte asigurarea<br />
cadrului pentru valorificarea de produse tipice, cultivarea şi promovarea tradiţiilor şi a<br />
iniţiativelor culturale din mediul rural, sprijinirea relaţiilor oraş-sat şi, nu în ultimul rând,<br />
dezvoltarea unui turism de tip social şi pentru tineret.<br />
Activitatea de agroturism se referă exclusiv la primirea şi găzduirea<br />
asigurată de către producătorii agricoli, individual sau în asociere, cu participarea<br />
membrilor lor de familie, prin punerea la dispoziţie a unor spaţii din propria<br />
gospodărie. Activitatea de tip turistic este complementară celei de cultivare a<br />
terenului/silvicultură/creşterea animalelor, aceasta din urmă continuând să rămână<br />
activitatea principală a gospodăriei.<br />
Pentru individualizare zonelor de interes agroturistic şi de dezvoltare a<br />
agroturismului în plan regional, sunt întocmite programe agroturistice şi de<br />
revitalizare a ariilor rurale, legea trecând sarcina redactării unor astfel de programe<br />
asupra regiunilor, cu luarea în considerare a direcţiilor din programele naţionale şi<br />
regionale şi cu planificarea teritorială, precum şi cu obligaţia de a le transmite<br />
autorităţilor centrale pentru agricultură şi turism.<br />
Agroturismul este definit ca o activitate turistică în care pot fi implicate<br />
numai exploataţii agricole, alte activităţi din mediul rural, cum sunt cele de cazare<br />
şi servire a mesei, practicate de non-agricultori, intră în categoria generală de<br />
turism rural. Legislaţia italiană face distincţia între agroturism (agriturismo) şi<br />
turism rural (turismo rurale), importanţa primului constând şi din faptul că le<br />
permite agricultorilor să-şi menţină poziţia pe piaţă în mod mai eficient.<br />
167
În concluzie, conceptul italian, asemănător celui din alte părţi ale Europei,<br />
are în vedere şi producătorul agricol, aşa încât se aseamănă şi cu unele dintre<br />
accepţiunile răspândite în spaţiul extraeuropean.<br />
BIBLIOGRAFIE<br />
D., W., Knight, Associates D. W. (1999), A study of agri-tourism in Newfoundland and<br />
Labrador, prepared for Government of Newfoundland and Labrador, Department of<br />
Forest Resources and Agrifoods, March. (www.gov.nf.ca/agric/Tourism/tourism.pdf).<br />
Mamdy, J. F., Disez, Nathalie, Begon, Monique (2001), Agritourisme et territoires, le cas<br />
du Massiv central, în „Téoros”, vol. 20, no 2.<br />
Opaschowski, H. W. (1989), Tourismusforschung, Leske + Budrich Opladen.<br />
Perret, J., Marcelpoil, Emmanuelle (2001), L’agritourisme en 2001. La diversité des<br />
territoires et des acteurs: entre témoignage et commerce. Ministère de l`agriculture<br />
et de la péche. Direction de l´espace rural et de la foret. Cemagref. Decembre 2001<br />
(www.agriculture.gouv.fr/spip/IMG/pdf/agritourisme2001-1.pdf Bouchut).<br />
* * * (<strong>2004</strong>), Agritourism in Europe, Mintel International Group Ltd., July 1, <strong>2004</strong>, 49 p.,<br />
Pub ID: GN1032057.<br />
* * * (1998), OECD Work on sustainable agriculture and the environment, Organisation<br />
for Economic Co-operatoin and Development. (europa.eu.int.pdf).<br />
* * * (2002), Rural tourism in Europe: Experiences and perspectives, seminar in Belgrade,<br />
24-25 June 2002, World Tourism Organization (http://www.world-tourism.org/<br />
regional/europe/PDF/SPEECHES/2002/Belgrade%20Yugoslavia.pdf).<br />
* * * (2001) European Commission. 5 Feb. 2001. EU makes proposal for „win-win”<br />
solution to WTO agricultural negotiations”.<br />
(http://europa.eu.int/comm/agriculture/newsroom/en/64.htm).<br />
Documentaţie în pagini electronice (http://www.):<br />
– agr.ca/index_f.phtml (Agriculture et Agroalimentaire Canada);<br />
– canadatourisme.com (Comisia canadiană pentru turism);<br />
– lois.justice.gc.ca/fr/C-0.4/texte.html (Ministerul Justiţiei al Guvernului Canadei);<br />
– europa.eu.int... (paginile Uniunii Europene).<br />
168
VIAŢA ŞTIINŢIFICĂ<br />
♦ A cincea sesiune anuală de comunicări a Facultăţii de Geografie din<br />
<strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, 9 mai <strong>2004</strong>.<br />
Facultatea de Geografie a Universităţii <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong> a organizat în data de<br />
9 mai <strong>2004</strong>, la sediul său din Palatul Sporturilor şi Culturii din Bucureşti, A cincea<br />
sesiune anuală de comunicări. Comitetul de organizare a fost alcătuit din prof.<br />
univ. dr. doc. Grigore Posea, prof. univ. dr. Ion Zăvoianu, lector univ. dr. Iulica<br />
Văduva, cartograf Raluca Nicolae şi laborant Elena Petrache.<br />
Sesiunea a avut un program complex, în cadrul căruia s-au susţinut<br />
comunicări ştiinţifice pe patru secţiuni: meteorologie-climatologie, hidrologie,<br />
<strong>geografie</strong> economică şi umană şi geografia mediului.<br />
La şedinţe au participat 80 de specialişti, mai mult de jumătate dintre aceştia<br />
fiind invitaţi de la alte instituţii de profil din Bucureşti şi din ţară (<strong>Universitatea</strong> din<br />
Bucureşti, <strong>Universitatea</strong> de Vest din Timişoara, <strong>Universitatea</strong> Babeş-Bolyai din<br />
Cluj-Napoca, <strong>Universitatea</strong> din Craiova, <strong>Universitatea</strong> „Dimitrie Cantemir” din<br />
Sibiu, Institutul de Geografie al Academiei Române), dar şi de la diverse alte<br />
instituţii interesate în colaborarea cu specialiştii din domeniul <strong>geografie</strong>i (Agenţia<br />
Naţională de Meteorologie, Institutul de Speologie „Emil Racoviţă” din Bucureşti,<br />
Societatea Română de Speologie-Carstologie, Administraţia Apele Române din<br />
Constanţa, Institutul Naţional de Hidrologie şi Gospodărirea Apelor Bucureşti,<br />
Institutul de Economie Agrară – INCE, Bucureşti, Institute de Protecţia Mediului<br />
din diverse judeţe precum Mureş, Satu-Mare, Hunedoara etc.).<br />
Subiectele prezentate au acoperit o gamă foarte variată de probleme din toate<br />
domeniile de interes ale <strong>geografie</strong>i şi nu numai (meteorologie, climatologie, riscuri<br />
naturale şi percepţia acestora, pedologie, hidrologie, geografia industriei, a<br />
agriculturii, geografia turismului, <strong>geografie</strong> rurală şi urbană şi protecţia mediului<br />
înconjurător).<br />
Multe dintre materialele prezentate la A cincea sesiune anuală de<br />
comunicări a Facultăţii de Geografie a Universtiăţii <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong> sunt publicate în<br />
prezentul volum.<br />
Lector univ. dr. Iulica VĂDUVA<br />
169
♦ A XVII-a ediţie a Colocviului Internaţional de Climatologie, Caen,<br />
8-10 septembrie <strong>2004</strong><br />
În perioada 8-10 septembrie <strong>2004</strong> s-a desfăşurat la Caen (Franţa) cea de-a<br />
XVII-a ediţie a Colocviului Internaţional de Climatologie. Organizarea acestui<br />
eveniment a aparţinut în principal Universităţii din Caen – Normandia, Meteo France,<br />
Membrilor Comitetului Ştiinţific al Colocviului şi Consiliului de Administraţie al<br />
Asociaţiei Internaţionale de Climatologie.<br />
Lucrările colocviului au fost împărţite în patru secţiuni, fiecare secţiune având<br />
peste 40 de lucrări.<br />
Au participat peste 180 climatologi din 16 ţări: Franţa, Spania, Italia, Austria,<br />
Grecia, Polonia, Irlanda, Niger, Africa de Sud, Tunisia, Mozambic, Senegal,<br />
Camerun, Côte d’Ivoire şi România.<br />
Din România au participat 9 cadre didactice (de la <strong>Universitatea</strong> din Iaşi, Cluj,<br />
Oradea, Târgovişte şi Bucureşti), fiind prezentate comunicări şi postere privind:<br />
variabilitatea climatică (I. Haidu), precipitaţiile excepţionale din Subcarpaţii<br />
Moldovei (L. Apostol), repartiţia precipitaţiilor şi consecinţele catastrofale ale<br />
acestora în Subcarpaţii Buzăului (Gh. Neamu), cantităţile medii anuale de precipitaţii<br />
în Podişul Dobrogei de Sud (Iulica Văduva), potenţialul climato-turistic al litoralului<br />
Mării Negre în sezonul cald (Carmen Dragotă şi O. Gaceu), fluxul energiei solare şi<br />
impactul acesteia asupra producţiei viticole (Gh. Măhăra), caracteristicile termice şi<br />
pluviometrice ale Depresiunii Târgu Jiu – Câmpu Mare (Geta Rîşnoveanu, Iulica<br />
Văduva), confortul termic pe versantul sudic al Carpaţilor Meridionali (Elena<br />
Teodoreanu).<br />
A fost ales şi noul preşedinte al Asociaţiei Internaţionale de Climatologie,<br />
pentru perioada 2003-2007, în prezenţa domnului Endlicher Wilfried, iar ca secretar<br />
Dubreuil Vincent.<br />
Colocviul s-a încheiat cu o aplicaţie de teren (organizată de J-O Gires şi M-A<br />
Bulher de la Meteo France şi O. Cantat şi E. Savouret de la <strong>Universitatea</strong> din Caen)<br />
desfăşurată în Normandia, în ziua de 11 septembrie <strong>2004</strong> când a avut loc cea de-a<br />
60-a aniversare a Debarcării din Normandia. Au fost vizitate Plaja Juno, Gold şi<br />
Omaha, precum şi Cimitirul American şi cel militar German din Franţa.<br />
În concluzie, discuţiile, schimbul de opinii care au avut loc în timpul<br />
colocviului şi a expoziţiei de postere, au constituit un bun prilej de cunoaştere a<br />
preocupărilor ştiinţifice ale climatologilor străini, dar şi a celor români, precum şi o<br />
posibilă colaborare şi extindere a relaţiilor dintre specialiştii români şi cei străini.<br />
Lector univ. dr. Iulica VĂDUVA<br />
170
♦ Cel de-al 30-lea Congres al Uniunii Internaţionale de Geografie, One<br />
Earth – Many Worlds, 15-20 August <strong>2004</strong>, Glasgow, Marea Britanie<br />
În nordul Marii Britanii, în vechea, aspra şi mândra Scoţie, la Glasgow, a<br />
avut loc cea de-a 30-a ediţie a Congresului Uniunii Internaţionale de Geografie, în<br />
perioada 15-20 august <strong>2004</strong>. Organizarea acestui eveniment a aparţinut, în<br />
principal Uniunii Internaţionale de Geografie, Societăţii Regale de Geografie,<br />
Societăţii Regale Scoţiene de Geografie, Universităţii din Glasgow.<br />
Având în vedere că a fost o ediţie aniversară, numărul participanţilor s-a<br />
apropiat de 2000, fiind reprezentanţi din aproape toate ţările lumii, de pe toate<br />
continentele şi de la cele mai importante universităţi şi institute de cercetare din<br />
lume. Lucrările congresului s-au susţinut pe secţiuni, care au cuprins toate<br />
domeniile geografice, un accent mai pronunţat punându-se pe dezvoltarea zonelor<br />
costale, cercetarea sistemelor fluviale, planificare spaţială, regionare şi schimbări<br />
demografice, climatologie cu problemele încălzirii globale şi altele. Un domeniu<br />
nou apărut în cadrul acestui congres a fost geografia finanţelor, dezbătându-se<br />
modul în care lumea financiară influenţează economia regională şi politicile<br />
publice. În fiecare zi a congresului au existat expuneri de postere, în plen.<br />
Din partea României a participat o delegaţie formată din 13 cadre didactice<br />
universitare şi cercetători: Dan Bălteanu (Academia Română), Iuliana Armaş,<br />
Daniela Dumbrăveanu, Liliana Dumitrache, Luminiţa Preoteasa (<strong>Universitatea</strong> din<br />
Bucureşti), Pompei Cocean, Nicolae Ciangă, Ion Haidu, Vasile Surd, Virgil<br />
Surdeanu, Raularian Rusu (<strong>Universitatea</strong> Babeş-Bolyai, Cluj-Napoca), Rădiţa<br />
Alexe (<strong>Universitatea</strong> Valahia, Târgovişte), Mădălina Andrei (<strong>Universitatea</strong> <strong>Spiru</strong><br />
<strong>Haret</strong>, Bucureşti).<br />
Paralel cu congresul au avut loc mai multe manifestări, printre care se pot<br />
menţiona întâlniri ale specialiştilor pe domenii de interes (Conferinţa Internaţională<br />
de Geomorfologie), al 7-lea Concurs de postere şcolare, expoziţii ale societăţilor de<br />
<strong>geografie</strong> din diverse ţări, câteva exemple constituindu-le: Austria, Australia,<br />
Camerun, Coreea, Germania, Italia, Rusia, Japonia, târg de carte, la care au<br />
participat reputate edituri de literatură geografică. De asemenea, au fost organizate<br />
10 excursii academice în Scoţia, Islanda şi Irlanda.<br />
Lector univ. drd. Mădălina Teodora ANDREI<br />
171
172
RECENZII<br />
♦ GRIGORE POSEA (<strong>2004</strong>), Geografia fizică a României, partea a II-a,<br />
Clima. Apele. Biogeografia. Solurile. Hazardele naturale, Editura Fundaţiei<br />
România de Mâine, Bucureşti, 235 p., 53 fig. (schiţe de hartă, hărţi, tabele, foto,<br />
grafice).<br />
Urmare firească a primei părţi, Geografia fizică a României, partea a II-a,<br />
completează sintetic imaginea cadrului fizico-geografic al ţării noastre. Lucrarea<br />
păstrează acelaşi stil didactic adoptat de autor şi la prima parte, cu sublinieri în text,<br />
întrebări de autoevaluare pentru studenţi.<br />
Dacă în prima parte a cursului de Geografia fizică a României se tratează<br />
relieful printr-o abordare genetico-evolutivă şi sistemică (Sistemul geomorfologic<br />
românesc), în partea a II-a se analizează fiecare element al cadrului natural şi se<br />
subliniază rolul reliefului ca factor determinant în repartiţia spaţială a acestora.<br />
Relaţiile de interdependenţă între elementele cadrului natural definesc Geosistemul<br />
Carpato-danubiano-pontic.<br />
Cursul este structurat în cinci părţi, primele patru reprezentând analize ale<br />
elementelor ce completează cadrul fizico-geografic al României (Clima, Apele,<br />
Biogeografia, Solurile), iar ultima, intitulată Hazarde naturale, fiind un element de<br />
noutate într-un astfel de curs, dar şi o necesitate dacă ne gândim că natura nu-şi<br />
arată numai latura frumoasă a ei şi că ţara noastră nu este nici ea ocolită de dezastre<br />
naturale.<br />
Lucrarea păstrează în linii mari algoritmul de tratare întâlnit şi la Tratatul de<br />
Geografia României, volumul I (1981), însă autorul abordează totul prin prisma<br />
Domeniului Carpato-danubiano-pontic, prin organizarea intimă a sistemului<br />
geografic românesc, subliniind interrelaţiile dintre elementele cadrului natural.<br />
Acest mod de abordare este rezultatul unei înţelegeri complexe din partea autorului<br />
desăvârşită după mai multe decenii de activitate în domeniul <strong>geografie</strong>i.<br />
Prin conţinut, lucrarea completează imaginea de ansamblu a cadrului natural<br />
din România şi este utilă, prin scopul propus, studenţilor din anul III şi IV de<br />
studiu, dar şi celor interesaţi de Geografia României pentru că, aşa cum sublinia<br />
autorul la începutul cărţii: „Educarea şi instrucţia prin <strong>geografie</strong> reprezintă<br />
educaţia pentru mediu a mileniului III, şi pentru supravieţuirea omenirii pe Terra.<br />
Geografia este ştiinţa integratoare a Terrei ca planetă a vieţii şi a omenirii. Soarta<br />
<strong>geografie</strong>i se hotărăşte în şcoală”.<br />
Asist. univ. drd. Dan EREMIA<br />
173
♦ IULIANA ARMAŞ, RĂSVAN DAMIAN, MIHAELA VERGA,<br />
ISTVAN HORVATH (<strong>2004</strong>), Saline integrate circuitului turistic: Praid,<br />
Tg. Ocna, Slănic Prahova, Cacica, Editura Cartea Universitară, Bucureşti, 211 p.,<br />
12 foto color, 13 tabele, 26 fig.<br />
Cu toate că efectele favorabile curei subterane în saline sunt cunoscute de pe<br />
vremea Imperiului roman, speleoterapia constituie astăzi o ofertă turistică încă<br />
insuficient exploatată pe plan mondial şi în România. Având reale perspective de<br />
valorificare, în România au fost introduse în circuitul terapeutic salinele de la<br />
Praid, Slănic Prahova şi Tg. Ocna şi se fac cercetări pentru includerea altor saline,<br />
precum cea de la Cacica.<br />
Din această perspectivă, lucrarea de faţă se înscrie cerinţelor actuale şi de<br />
perspectivă în turism, răspunzând la necesitatea relansării turistice şi a valorificării<br />
potenţialului reprezentat de vechile exploatări de sare, având nu numai un caracter<br />
informativ, dar şi formativ. Totodată, lucrarea reprezintă prima abordare comparativă<br />
a problemei salinelor din România din perspectiva valorificării lor turistice, cu<br />
evidenţierea punctelor „tari” şi „slabe” din oferta existentă şi potenţială, inclusiv prin<br />
integrarea în analiză a arealelor de suprafaţă, din imediata vecinătate sau pe ideea<br />
dezvoltării unor circuite tematice. Cartea se adresează atât oamenilor de ştiinţă, cât şi<br />
celor interesaţi de cunoaşterea aspectelor legate de sare şi a beneficiilor terapiei<br />
subterane, dar şi a potenţialului natural din sectoarele de amplasament.<br />
Într-un stil fluent şi atrăgător, alteori critic-obiectiv, autorii îmbină istoria<br />
locurilor cu oferta prezentului, într-o pledoarie bine documentată şi utilă integrării<br />
călătorului în mirificul spaţiu al salinelor. Orizontul de analiză se lărgeşte de la<br />
oferta turistică actuală şi de perspectivă din salină şi imediata vecinătate (inclusiv<br />
oferta medicală şi de tratament din subteran şi de la suprafaţă), la cea a<br />
perimetrelor învecinate, cu o documentaţie adusă la zi asupra resurselor materiale<br />
şi spirituale, inclusiv a evenimentelor tradiţionale cu importanţă turistică.<br />
Lucrarea este inedită atât prin problematică prezentată: preocuparea pentru<br />
integrarea turistică a salinelor din perspectiva legică a epuizării resurselor de sare şi<br />
a diminuării activităţii miniere, cât şi prin multitudinea informaţiilor istorice,<br />
etnografice şi turistice, reuşind să satisfacă cerinţele oricărui iubitor de drumeţie,<br />
natură, cultură şi tradiţie în termenii rigurozităţii ştiinţifice. Schiţele şi hărţile de<br />
amplasament, planul salinelor cu indicarea circuitelor turistice, imaginile din<br />
interiorul exploatărilor de sare sau al altor elemente reper, completează într-un mod<br />
edificator şi concludent imaginea arealelor prezentate.<br />
Cartea poate constitui, de asemenea, o provocare într-un sens mai larg, acela al<br />
menţinerii tradiţiei miniere în România prin înfiinţarea minelor-muzeu, care funcţionează<br />
cu succes (inclusiv financiar) în Germania, Austria, Elveţia etc. Este o apariţie editorială<br />
binevenită, într-un moment de răscruce al mineritului românesc, oferindu-se o alternativă<br />
viabilă, cu numeroase ramificaţii benefice, inclusiv în plan social.<br />
174<br />
Prof. univ. dr. Gheorghe UDUBAŞA,<br />
m.c. al Academiei Române
♦ RODICA POVARĂ, (<strong>2004</strong>), Climatologie Generală, Editura Fundaţiei<br />
România de Mâine, Bucureşti, 244 p., 70 fig., 23 tabele.<br />
Doctor în <strong>geografie</strong> şi conferenţiar universitar la Catedra de Geografie Fizică a<br />
Universităţii <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, autor şi coautor a 3 cursuri universitare şi a peste 50 studii<br />
şi articole publicate în ţară şi străinătate, Rodica Povară continuă să se afirme în<br />
literatura geografică de specialitate ca un climatolog desăvârşit. Acest fapt este<br />
susţinut de ultimul său volum, apărut în Editura Fundaţiei România de Mâine intitulat<br />
Climatologie Generală.<br />
În lucrare găsim explicaţii detaliate cu privire la: factorii genetici şi<br />
modificatori ai climei, distribuţia geografică pe glob a principalilor parametri<br />
climatici, distribuţia şi varietatea climatelor globului, variaţia şi variabilitatea<br />
climatică.<br />
De asemenea, sunt prezentate noile teorii (pe baza cărora se încearcă elucidarea<br />
cauzelor unor variaţii climatice de mari proporţii) referitoare la circulaţia aerului pe<br />
glob, precum şi cuplajul ocean-atmosferă, în cadrul căruia fenomenele El Niňo şi La<br />
Niňa au un rol deosebit.<br />
Interesant este şi modul de tratare a poluării aerului cu gaze cu efect de seră<br />
care permite înţelegerea modificărilor climatice resimţite la scară planetară.<br />
De asemenea, sunt tratate şi fenomenele climatice de risc, acele fenomene<br />
premergătoare modificărilor climatice, prezentate atât sub aspect teoretic, cât şi cu<br />
aplicaţie la teritoriul României.<br />
Este o lucrare modernă care se înscrie pe linia cerinţelor Organizaţiei<br />
Meteorologice Mondiale. La acestea, se adaugă şi buna organizare a informaţiei<br />
ştiinţifice, vasta literatură de specialitate utilizată, limbajul ştiinţific corect folosit şi<br />
adecvat, imaginile grafice expresiv susţinute de un material tabelar concludent care<br />
fundamentează concluziile ştiinţifice, ca şi forma modernă de prezentare pe computer<br />
de însăşi autoarea acestui curs, care toate la un loc fac să crească valoarea ştiinţifică şi<br />
didactică a lucrării de faţă.<br />
Apreciem ca lucrarea de faţă constituie o sursă solidă de informaţii, atât pentru<br />
cadrele didactice care lucrează în domeniu, cât şi pentru facultăţile de profil care<br />
formează asemenea cadre, dar şi pentru publicul larg care doreşte să cunoască<br />
procesele şi schimbările climatice care au loc la nivel local, regional şi planetar.<br />
Lector univ. dr. Iulica VĂDUVA<br />
175
♦ MARIA RĂDOANE, (<strong>2004</strong>), Dinamica reliefului în zona Lacului<br />
Izvoru Muntelui, Editura Universităţii Suceava, 218 p., 124 fig., 18 tabele.<br />
Deşi publicată după 20 de ani de la susţinere, prezenta lucrare este teza de<br />
doctorat a autoarei, revizuită şi completată cu cele mai noi realizări în domeniu, pe<br />
plan naţional şi internaţional. Structura lucrării este bine gândită în concordanţă cu<br />
cerinţele titlului, având în vedere conceptele şi metodele noi de cercetare a<br />
influenţei lacurilor de baraj ca sisteme deschise, asupra dinamicii reliefului şi rolul<br />
lor în evoluţia sistemelor fluviatile. Sunt apoi abordate sistemul geomorfologic al<br />
lacurilor de baraj şi cel al albiilor de râu cu privire specială asupra lacului Izvoru<br />
Muntelui şi a râului Bistriţa. De remarcat este faptul că autoarea are un mod de<br />
abordare modern, începând cu conceptele noi de sistem fluviatil, de prag şi timp<br />
geomorfologic, pe care le aplică în cercetarea de teren.<br />
Considerând lacurile de baraj ca un sistem deschis, prezintă detaliat factorii de<br />
control ai evoluţiei lor geomorfologice la nivelul bazinului hidrografic al lacului, la<br />
nivelul bazinului versant şi al cuvetei lacustre. În acest sens, conceptul de abordare este<br />
inedit prin analiza potenţialului morfodinamic al reliefului României pentru scurgerea de<br />
aluviuni implicată în procesul de colmatare a lacurilor şi de reducere a volumului util al<br />
acestora. Stabileşte astfel o serie de relaţii de generalizare teritorială la nivelul României a<br />
producţiei de aluviuni, în funcţie de diferite condiţii morfolitologice şi de suprafaţa<br />
bazinelor hidrografice.<br />
O pondere substanţială (35%) din volumul lucrării revine analizei detaliate şi<br />
pertinente a sistemului geomorfologic al lacului Izvoru Muntelui ca sector de<br />
discontinuitate în evoluţia naturală a profilului longitudinal al Râului Bistriţa. După<br />
cum este şi normal, autoarea acordă o atenţie deosebită cuvetei lacului, venind cu<br />
rezultate inedite din cercetările de teren întreprinse asupra ariilor de sedimentare<br />
lacustră, fluvio-lacustră şi de abraziune. Importantă este şi analiza morfodinamică a<br />
fâşiei de ţărm ca sistem morfologic şi de proces-răspuns în evoluţia lacului.<br />
Ţinând cont de rolul lacului de acumulare în evoluţia sistemului de albii se<br />
are în vedere albia Bistriţei din aval şi din amonte de baraj. Modificarea regimului<br />
de scurgere prin reţinere, atenuarea undelor de viitură şi tendinţa de creştere a<br />
scurgerii minime, se reflectă şi în evoluţia morfologică a albiei râului. Este<br />
analizată albia Bistriţei între Pângăraţi şi Siret care a suferit un intens proces de<br />
antropizare prin salba celor 13 centrale hidroenergetice şi 60 km de canale. Pentru<br />
albia din amonte de lac se constată fenomenul de supraînălţare ca urmare a migrării<br />
curbei de remuu pe albia râului, în special în perioadele de formare a zăpoarelor.<br />
Prin modul profesionist în care este realizată, se remarcă conştiinţa lucrului<br />
bine făcut, pasiunea şi dăruirea cercetătorului de elită, dispus la mari eforturi<br />
personale pentru a-şi face cunoscute realizările.<br />
Lucrarea are un stil clar şi concis, o foarte bună ilustrare cartografică şi se<br />
adresează atât studenţilor, cât şi unui cerc larg de specialişti din diferite domenii<br />
interesaţi într-o mai bună cunoaştere a lacului de baraj Izvoru Muntelui şi a<br />
împrejurimilor sale.<br />
176<br />
Prof. univ. dr. Ion ZĂVOIANU
♦ MARIAN ENE (<strong>2004</strong>), Bazinul hidrografic Râmnicu Sărat. Dinamica<br />
reliefului în sectoarele montan şi subcarpatic, Editura Universitară, Bucureşti, 179<br />
p., 203 fig., 125 foto, 42 tabele.<br />
Lucrarea reprezintă rezultatul unui îndelungat şi laborios studiu de<br />
geomorfologie aplicată, concluzionat cu titlul de doctor obţinut de către autor.<br />
Reprezintă un studiu asupra unui segment din teritoriul cu cea mai rapidă evoluţie din<br />
punct de vedere al dinamicii reliefului. Materialul este susţinut de un număr mare de<br />
figuri (203) materializate prin profile, reprezentări grafice, schiţe/scheme privind<br />
evoluţia alunecărilor de teren, curgerilor noroioase, prăbuşirilor ş.a., scheme care<br />
redau atât partea teoretică, cât şi realitatea din teren. Cele 125 de fotografii sunt bine<br />
alese şi inserate în text în aşa fel să suplinească şi să justifice realitatea, iar cele 42 de<br />
tabele au inventariate rezultatele măsurătorilor şi prelucrării datelor prin diverse<br />
metode de analiză (atât clasice, cât şi prin metodologia G.I.S).<br />
Este compusă din 5 capitole bine structurate în contextul unei clasice analize<br />
geomorfologice din cadrul unui sistem hidrografic, unde autorul foloseşte o multitudine<br />
de analize şi interpretări moderne, ajutat cu precădere de utilizarea calculatorului, cu o<br />
importantă bază teoretică şi practică, justificată şi prin vasta bibliografie (303 titluri). În<br />
primul capitol, o introducere în mediul analizat (Individualitatea bazinului Râmnicului<br />
Sărat), sunt reflectate caracteristicile generale ale bazinului (aşezarea geografică, limitele<br />
şi suprafaţa), dar şi rezultatele altor studii care ating total sau tangenţial arealul studiat.<br />
Capitolul 2 este destinat trăsăturilor generale ale reliefului. Aici sunt prezentate succint<br />
unităţile de relief pe care se grefează bazinul, hipsometria în sectoarele montan şi<br />
subcarpatic, organizarea şi ierarhizarea reţelei hidrografice (cu diferenţieri nete între cele<br />
două sectoare). Tot aici se regăsesc şi elementele reliefului structural şi petrografic,<br />
treptele morfogenetice (de la suprafeţele de nivelare la lunci şi albiile minore), la care se<br />
adaugă o prezentare scurtă dar bine argumentată a paleo<strong>geografie</strong>i, alcătuirii geologice<br />
(din spaţiul carpatic şi subcarpatic de la Curbură) şi a evoluţiei geomorfologice a<br />
bazinului Râmnicu Sărat. Capitolul 3 reprezintă esenţa studiului prin modelarea actuală a<br />
reliefului, alcătuit din două părţi distincte. În prima parte sunt citate elemente<br />
reprezentând potenţialul morfodinamic, iar în cea de-a doua sunt prezentate procesele<br />
geomorfologice actuale şi formele de relief rezultate. Aici este analizată marea varietate a<br />
agenţilor, proceselor şi implicit a formelor, reprezentate prin cartări de ansamblu şi de<br />
detaliu (scheme, profile şi tabele). Capitolul 4 este destinat unei regionări morfodinamice<br />
(cu exemplificări), unde, în funcţie de dominarea anumitor categorii de procese<br />
geomorfologice au fost delimitate cinci areale distincte. Ultimul capitol prezintă o analiza<br />
spaţială a potenţialului de utilizare a reliefului, de unde se poate concluziona mozaicul de<br />
suprafeţe pretabile la diferite activităţi antropice, influenţate sau limitate de procesele<br />
geomorfologice actuale.<br />
Publicarea acestei lucrări, în condiţiile policrome şi grafice exemplare,<br />
reprezintă un model de studiu al proceselor geomorfologice actuale, atât pentru<br />
studenţi, doctoranzi, cât şi pentru factorii de decizie din teren.<br />
Asist. univ. drd. Nicolae CRUCERU<br />
177
♦ TAMARA SIMON, MĂDĂLINA TEODORA ANDREI (<strong>2004</strong>),<br />
Geografia economică a Terrei, Editura Fundaţiei România de Mâine, Bucureşti,<br />
208 p., 45 tabele, 12 fig., anexe.<br />
Geografia economică mondială ne oferă o imagine de ansamblu asupra<br />
repartiţiei la nivel planetar a resurselor naturale exploatabile şi principalelor<br />
produse economice.<br />
Lucrarea Geografia economică mondială, apărută sub semnătura celor două<br />
cadre didactice ale Facultăţii de Geografie a Universităţii <strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, pune la<br />
dispoziţia studenţilor date importante, informaţii utile privind: repartiţia geografică<br />
a resurselor, amplasarea principalelor unităţi economice de extracţie, valorificare,<br />
transport şi comercializare, în condiţiile accentuării proceselor de integrare şi<br />
globalizare. Sunt prezentate principalele aspecte care caracterizează economiile<br />
naţionale, cât şi economia mondială. Lucrarea este structurată în 14 capitole, iar în<br />
anexe sunt incluse întrebări de verificare – 14, teme pentru referate – 45 şi teste de<br />
verificare pentru examen – 13, foarte utile pentru studenţi. Materialul cartografic –<br />
12 hărţi şi datele statistice deosebit de relevante, structurate în 45 de tabele,<br />
contribuie eficient la înţelegerea fenomenelor economice.<br />
Capitolul I este consacrat noţiunilor introductive, obiectului de studiu,<br />
principiilor teoretice şi metodelor de analiză folosite în geografia economică,<br />
incluzând şi o clasificare a resurselor economice. În capitolul II sunt prezentate<br />
resursele umane, factor deosebit de important care condiţionează dezvoltarea<br />
economică mondială. Cel de-al III-lea capitol este dedicat principalelor etape de<br />
dezvoltare ale economiei mondiale şi organizaţiilor internaţionale. Lucrarea se<br />
continuă prin prezentarea unor importante ramuri industriale şi a resurselor care au<br />
contribuit la dezvoltarea acestora: capitolul IV – Resursele energetice; capitolul V<br />
– Industria energiei electrice; capitolul VI – Resursele metalurgice şi industria<br />
metalurgică; capitolul VII – Industria chimică; capitolul VIII – Resursele naturale<br />
şi industria materialelor de construcţie; capitolul IX – Fondul forestier mondial şi<br />
industria de prelucrare a lemnului; capitolul X – Industria uşoară şi alimentară.<br />
Capitolul XI surprinde amănunţit agricultura la nivel mondial, cuprinzând<br />
informaţii complexe, explicaţii pertinente şi date statistice bogate. Un sector<br />
deosebit de important şi dinamic al economiei mondiale contemporane este cel al<br />
transporturilor şi telecomunicaţiilor, care este prezentat pe larg în capitolul XII. În<br />
capitolul XIII sunt surprinse activităţi de mare complexitate la nivel mondial:<br />
turismul şi comerţul. Capitolul XIV dezvoltă o tematică de mare actualitate şi<br />
importanţă în contextul actual de diminuare a resurselor naturale şi de creştere a<br />
gradului de poluare a mediului, fiind dedicat impactului economiei mondiale<br />
asupra mediului înconjurător, în contextul dezvoltării durabile. Acest ultim capitol<br />
al lucrării este intitulat sugestiv: Economia şi protecţia mediului înconjurător.<br />
În concluzie, conţinutul lucrării permite studenţilor cunoaşterea evoluţiei şi<br />
repartiţiei principalelor procese economice la nivel mondial, continental şi naţional.<br />
178<br />
Asist. univ. drd. Costin DUMITRAŞCU
♦ IULICA VĂDUVA (<strong>2004</strong>), Clima României. Note de curs, Editura<br />
Universitară, Bucureşti, 171 p., 48 fig., 38 tabele.<br />
Autoarea, lector universitar doctor la Facultatea de Geografie a Universităţii<br />
<strong>Spiru</strong> <strong>Haret</strong>, Bucureşti, este un cadru universitar tânăr cu o activitate didactică şi<br />
ştiinţifică intensă, atât în ţară, cât şi în străinătate.<br />
Actualul curs, destinat studenţilor din grupa de specializare Climatologie-Hidrologie,<br />
este abordat într-un stil clasic dar şi modern, fiind alcătuit din 11 capitole<br />
în care sunt tratate principalele probleme referitoare la clima României. Stilul<br />
clasic este prezent în abordarea noţiunilor de bază pe care trebuie să şi le<br />
însuşească studenţii: factorii genetici ai climei, elementele climatice principale<br />
(temperatura aerului şi a solului, durata de strălucire a Soarelui, umezeala aerului,<br />
nebulozitatea, precipitaţiile şi vântul), riscurile climatice, regionarea climatică şi<br />
topoclimatică. Nota de modernitate rezidă în abordarea problematicii respective în<br />
contextul cercetărilor actuale, în conformitate cu cerinţele Organizaţiei<br />
Meteorologice Mondiale. În acest context, o atenţie deosebită este acordată<br />
aspectelor legate de fenomenele climatice extreme, vulnerabilitatea teritorială la<br />
riscurile climatice, schimbările climatice şi efectele posibile asupra mediului<br />
geografic, ce permit familiarizarea studenţilor cu cele mai recente idei şi tendinţe în<br />
abordarea climatologică regională.<br />
Fenomenele climatice de risc sunt tratate pe sezoane caracteristice: cele<br />
specifice sezonului rece, perioadei calde a anului şi cele posibile în oricare<br />
perioadă a anului, sub formă tabelară şi grafică. În ceea ce priveşte vulnerabilitatea<br />
teritorială, la producerea acestor riscuri climatice sunt prezentate hărţi pentru<br />
fiecare fenomen climatic de risc (îngheţ, brumă, polei, viscol, secetă etc.), în care<br />
sunt evidenţiate zonele cele mai afectate, cu cel mai ridicat grad de risc pentru un<br />
anumit fenomen climatic, demonstrându-se în acest fel aplicabilitatea practică<br />
incontestabilă a problematicii tratate.<br />
Un aspect meritoriu al acestui curs universitar îl reprezintă şi abordarea, în<br />
premieră, a regionării climatice şi a topoclimatelor din România, fapt ce<br />
demonstrează, o dată în plus, capacitatea ştiinţifică de selectare a cunoştinţelor din<br />
bibliografia de specialitate, dar şi din cercetările proprii, şi ne referim aici la<br />
utilizarea unor rezultate ştiinţifice obţinute de autoare în teza sa de doctorat.<br />
Limbajul folosit este clar, concis, accesibil studenţilor în înţelegerea<br />
fenomenului climatic, în general, şi a potenţialului climatic pe care îl oferă<br />
România, în particular, atât ca resursă, cât şi ca risc, integrat celorlalte componente<br />
geografice.<br />
Apreciem efortul depus de autoare, aflată la primul său curs universitar, în<br />
iniţierea studenţilor în tainele climatologiei româneşti, în elucidarea aspectelor<br />
diferite pe care le îmbracă fenomenul climatic în România şi în formarea, de ce nu,<br />
a viitorilor climatologi.<br />
Conf. univ. dr. Rodica POVARĂ<br />
179
♦ CRISTINA MUICĂ, MIHAELA SENCOVICI, COSTIN DUMITRAŞCU<br />
(<strong>2004</strong>), Bio<strong>geografie</strong>. Îndrumător pentru lucrări de laborator şi practică de teren,<br />
Editura Transversal, Târgovişte, 91 p.<br />
Sub directa îndrumare a doamnei conf. univ. dr. Cristina Muică a ieşit pe<br />
piaţa publicaţiilor geografice o nouă apariţie în domeniul <strong>geografie</strong>i fizice, acest<br />
caiet de lucrări practice fiind binevenit întrucât completează literatura în domeniul<br />
bio<strong>geografie</strong>.<br />
Lucrarea este structurată pe patru capitole, şi se extinde pe 91 de pagini cu o<br />
grafică bogată care vine în ajutorul studenţilor prin acurateţea şi explicarea<br />
amănunţită a elementelor şi fenomenelor urmărite de autori.<br />
Caietul de lucrări practice începe cu noţiuni introductive, care aduc în atenţia<br />
studenţilor câteva consideraţii generale, denumirile ştiinţifice ale plantelor<br />
(nomenclatura binară), determinarea speciilor de plante şi animale. Se explică<br />
etapele şi elementele de care studentul trebuie să ţină cont în activitatea<br />
independentă şi în observaţiile fenologice, insistându-se pe observaţii sistematice<br />
asupra plantelor şi animalelor. Este prezentată tematica lucrărilor de laborator,<br />
principalele teme de studiu fiind dispersia organismelor, raporturile organismelor<br />
cu factori de mediu (influenţa luminii asupra organismelor, influenţa factorului<br />
termic, acţiunea combinată a mai multor factori climatici, influenţa reliefului<br />
asupra distribuţiei organismelor, raporturile cu factorul edafic), formele biologice,<br />
factorii biotici (relaţii trofice, relaţii de competiţie, relaţii de cooperare), tipurile de<br />
areale (metode de reprezentare, forma arealului, specii vicariante, endemitele,<br />
principalele elemente floristice, spectrul floristic). O atenţie deosebită se acordă<br />
metodelor de cercetare pe teren a învelişului vegetal, în care sunt explicate etapele<br />
de cercetare: etapa pregătitoare, etapa de cercetare pe teren (ridicarea<br />
fitocenologică, metoda transectelor, analiza cantitativă, cercetări experimentale şi<br />
în staţionar), etapa de prelucrare a materialului (sistematizarea materialului,<br />
piramidele de vegetaţie, tabelele fitocenologice sintetice). Bibliografia bogată poate<br />
fi utilizată de către studenţi în completarea studiului în cadrul analizelor<br />
biogeografice.<br />
Această lucrare urmăreşte toate obiectivele didactice şi ştiinţifice pe care le<br />
presupune un caiet de lucrări practice de bio<strong>geografie</strong>, este bogat ilustrat şi bine<br />
documentat, constituindu-se ca un material care se adresează atât studenţilor, cât şi<br />
profesorilor de <strong>geografie</strong> sau specialiştilor din diverse domenii.<br />
Lector univ. drd. Mădălina Teodora ANDREI<br />
180
♦ NICOLAE ILINCA (<strong>2004</strong>), Geografia umană. Populaţia şi aşezările<br />
omeneşti, Editura CD Press, Bucureşti, 279 p., 37 tabele, 131 fig.<br />
Geografia umană a devenit principalul domeniu de interes din cadrul<br />
<strong>geografie</strong>i, oferind o problematică largă de cercetare a fenomenelor şi proceselor<br />
care sunt determinate, influenţate sau care gravitează în jurul factorului uman.<br />
Lucrarea cuprinde 11 capitole şi urmăreşte toate obiectivele didactice şi<br />
ştiinţifice pe care le presupune un curs de geografe umană, este bogat ilustrat şi<br />
bine documentat, constituindu-se ca un material care se adresează atât studenţilor,<br />
cât şi profesorilor de <strong>geografie</strong> sau specialiştilor din diverse domenii.<br />
În cadrul acestei cărţi sunt prezentate conceptele de bază în geografia umană,<br />
conlucrarea dintre geografia umană şi alte domenii ale ştiinţei, preocupările în<br />
domeniul <strong>geografie</strong>i populaţiei şi al aşezărilor umane, principiile şi metodologia<br />
cercetării în geografia populaţiei şi a aşezărilor umane. Răspândirea populaţiei este<br />
analizată pornind de la aria antropogenezei şi adaptarea omului la condiţiile de<br />
mediu, factorii ce influenţează distribuţia spaţială a populaţiei şi explicând, astfel,<br />
numărul şi densitatea populaţiei.<br />
Problemele legate de dinamica populaţiei sunt studiate din punctul de vedere<br />
al: mişcării naturale a populaţiei, evoluţiei numărului populaţiei, mobilităţii<br />
teritoriale. Un loc principal, în cadrul lucrării, îl constituie prezentarea structurii<br />
populaţiei, în care sunt analizate următoarele structuri demografice: rasială, etnică,<br />
lingvistică, religioasă, structura pe grupe de vârstă şi sexe, socio-economică a<br />
populaţiei şi structura populaţiei pe medii. O atenţie deosebită se acordă<br />
problemelor legate de relaţia care se stabileşte între populaţie, economie,<br />
dezvoltare durabilă şi mediul înconjurător.<br />
Aşezările omeneşti (habitatul uman) fac obiectul unui întreg capitol, în care<br />
se defineşte conceptul de aşezare umană, componentele habitatului uman, formele<br />
de aglomerare umană, geneza şi evoluţia aşezărilor umane, ruralul ca geneză a<br />
urbanului. Foarte importantă este studierea organizării şi amenajării teritoriului, cu<br />
toate componentele sale, dintre care pot fi amintite: organizarea spaţiului urban,<br />
amenajarea teritoriului urban, planul oraşului, organizarea spaţiului rural. De<br />
asemenea, sunt definite şi analizate funcţiile şi structura funcţională a aşezărilor<br />
omeneşti, caracteristicile generale ale aşezărilor omeneşti, problemele actuale ale<br />
habitatului uman românesc. De remarcat, în structura acestei lucrări, este analiza<br />
care aduce în atenţie ecologia aşezărilor omeneşti.<br />
Lector univ. drd. Mădălina Teodora ANDREI<br />
181
♦ IOAN ŞONERIU (<strong>2004</strong>), De la Sena la Loara, de la Atlantic la Rin:<br />
oraşe franceze, Editura Universităţii Transilvania din Braşov, 265 p., 47 fig.<br />
După cum menţionează chiar autorul, cunoscut şi apreciat profesor la catedra<br />
de <strong>geografie</strong> a Universităţii Transilvania din Braşov, lucrarea se doreşte o<br />
contribuţie la cunoaşterea geografică, istorică şi culturală a Franţei de către<br />
publicul românesc şi chiar un stimulent la vizitarea acestei ţări.<br />
Elaborarea lucrării se bazează pe observaţiile efectuate la faţa locului,<br />
precum şi pe o amplă documentare bibliografică, cartografică şi imagistică.<br />
Ca tipologie, lucrarea se înscrie în genul celor descrierilor de <strong>geografie</strong><br />
regională, fiind, după cum o arată şi subtitlul, o prezentare a 15 oraşe franceze din<br />
jumătatea nordică a Franţei, vizitate de autor în numeroasele sale călătorii.<br />
Capitolele, numerotate de la I la XV, prezintă în ordine oraşele: Rouen, Le<br />
Havre, Beauvais, Provins, Chartres, Orléans, Tours, Bourges, Dijon, Nancy,<br />
Reims, Lille, Caen, Nantes, Strasbourg.<br />
Fiecare capitol şi fiecare prezentare a unui oraş conţine numeroase informaţii<br />
geografice şi turistice, dar şi despre istorie, istoria artei, arhitectură, muzee,<br />
obiective de mare interes.<br />
La finalul lucrării întâlnim o reuşită colecţie de fotografii alb-negru (44),<br />
reprezentând importante obiective turistice – monumente istorice, arhitecturale,<br />
muzee, palate, catedrale etc. – din oraşele descrise, precum şi 3 schiţe de hartă care<br />
pot fi deosebit de utile celor mai puţin familiarizaţi cu geografia Franţei: harta<br />
generală a Franţei cu localizarea oraşelor prezentate, bazinul mijlociu al fluviului<br />
Loara şi bazinul inferior al fluviului Sena.<br />
Lucrarea, uşor accesibilă prin stil tuturor categoriilor de cititori, poate să<br />
răspundă şi unor cerinţe ale învăţământului superior de profil geografic şi turistic<br />
prin abundenţa informaţiilor, contribuind eficient şi util la completarea literaturii de<br />
specialitate.<br />
Asist. univ. drd. Costin DUMITRAŞCU<br />
182
♦ GHEORGHE S. IONAŞCU (<strong>2004</strong>), Dezvoltare spaţială durabilă şi<br />
urbanism, Editura Fundaţiei România de Mâine, Bucureşti, 112 p.<br />
Fenomenul de urbanizare, în ultimele două secole a cunoscut forme de<br />
manifestare spectaculoase. Acesta a determinat evoluţia urbanismului, ce reprezintă<br />
amenajarea teritoriului localităţilor urbane sau rurale.<br />
Cele 11 capitole ale lucrării permit abordarea unei largi problematici privind<br />
relaţia dintre urbanism şi dezvoltarea spaţială durabilă. Pentru început, lucrarea<br />
caută să elucideze relaţia om şi natură, mediu şi habitat, şi să definească<br />
următoarele concepte: naturalitate, ecosferă, ecosistemul, populaţia umană,<br />
comunitatea umană şi habitatul, relaţia om-mediu, antropocentrism şi ecocentrism.<br />
Problemele legate de dezvoltare umană şi de locuire sunt dezbătute prin prisma<br />
dinamicii populaţiei şi dezvoltării umane, a culturalităţii umane, abordând<br />
conceptual problemele locuirii, dar şi aşezarea umană (concept, tipologie), apariţia<br />
şi dezvoltarea oraşului. Interesantă este concepţia autorului privind organizarea<br />
macroteritorială a locuirii, aceasta fiind analizată la nivelul componentelor sale:<br />
baza materială, structuri instituţionale pentru dezvoltare umană şi habitat, linii de<br />
forţă ale teritoriului, tendinţe contemporane în organizarea habitatului.<br />
În perioada actuală, în care presiunea umană asupra mediului creşte<br />
alarmant, autorul se preocupă de problemele amenajării teritoriului pentru locuire,<br />
în mod special din punctul de vedere al amenajării teritoriului pentru reţeaua de<br />
localităţi, al obiectivelor şi al activităţilor amenajării teritoriului, al tipologiei<br />
planurilor de amenajare a teritoriului şi de urbanism, dar şi din cel al cerinţelor noi<br />
pentru dezvoltarea durabilă a teritoriului european.<br />
Reţeaua aşezărilor umane este analizată separat, cu structura reţelei de<br />
aşezări, sistemele de localităţi, sisteme urbane, sistemul major, ierarhizarea<br />
aşezărilor umane. Relaţia dintre oraşul şi procesul de urbanizare sunt privite ca<br />
polarizare în timp şi spaţiu, evoluţie şi criză a concentrării urbane.<br />
Mediul urban şi calitatea vieţii implică măsuri privind evoluţia, conducerea<br />
şi reabilitarea oraşului. De asemenea, este analizat teritoriul periurban, ca rezultat<br />
al relaţiei oraşului cu teritoriul şi localităţile învecinate, relaţiile de muncă,<br />
aprovizionarea oraşului, relaţiile de deservire, delimitarea zonei periurbane,<br />
sisteme de localităţi din periurban. Nu sunt uitate problemele legate de sat şi<br />
dezvoltarea rurală şi nici de dezvoltarea durabilă a aşezărilor umane.<br />
Această lucrare poate constitui un material informativ deosebit de interesant<br />
pentru studenţii geografi, îndeosebi pentru cei cu specializarea în geografia umană.<br />
Lector univ. drd. Mădălina Teodora ANDREI<br />
183
Redactor: Roxana ENE<br />
Tehnoredactor: Marilena BĂLAN<br />
Bun de tipar: 06.02.2006; Coli tipar: 11,5<br />
Format: 16/70x100<br />
Editura şi Tipografia Fundaţiei România de Mâine<br />
Splaiul Independenţei, Nr. 313, Bucureşti, S. 6, O. P. 83<br />
Tel./Fax.: 316.97.90; www.spiruharet.ro<br />
E-mail: contact@edituraromaniademaine.ro<br />
184