Cartea Parintele Nicodim.pdf - Manastirea Crasna
Cartea Parintele Nicodim.pdf - Manastirea Crasna
Cartea Parintele Nicodim.pdf - Manastirea Crasna
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong><br />
... la ceas aniversar<br />
Tipãrit cu binecuvântarea<br />
Prea Sfinþitului Pãrinte<br />
† GALACTION<br />
Episcopul Alexandriei ºi Teleormanului<br />
Bucureºti, 2006
Volum realizat la iniþiativa ºi cu<br />
purtarea de grijã a pãrintelui<br />
Ieromonah Nectarie Petre,<br />
vieþuitor al Sfintei Mânãstiri <strong>Crasna</strong>.<br />
Editura SPOT, 2006<br />
© Toate drepturile rezervate.<br />
ISBN .......<br />
Coordonator: Ierom. Nectarie Petre<br />
Design ºi tehnoredactare: p. Benedict Creþu<br />
Corectura: Marinela Pornealã ºi Gabriela Pipirig<br />
Tipar: SPOT Graphics srl Bucureºti<br />
www.spotgraphics.ro
Schitul cel din vechime<br />
ºi Mânãstirea zilelor noastre CRASNA<br />
Cele mai vechi documente ne atestã existenþa unui schit de<br />
lemn, încã din anul 1745, chiar dacã unele articole pun în<br />
controversã existenþa lui. Prin acele documente se poate vedea<br />
nu doar cum a luat fiinþã schitul: prin intermediul lor vedem ºi<br />
persoana donatoare care s-a îngrijit de ridicarea schitului.<br />
Cei care au analizat îndeaproape confuzia, sunt de pãrere<br />
cã, atunci când se face referire la Schitul „Izvoarele” în anul<br />
1745, este vorba de fapt de biserica parohialã din comuna<br />
Izvoarele ºi nu de Schitul <strong>Crasna</strong> în sine.<br />
Ziua de 6 mai 1828 face ca aceastã confuzie sã disparã,<br />
deoarece este anul când acest schit se deschide prin ctitorii<br />
Constantin Potlogea ºi fiul lui, Nicolae. Despre Constantin,<br />
devenit Chesarie, aflãm cã era fiu de preot ºi cã tatãl lui, Radu<br />
Potlogea, îi lãsase o frumoasã avere drept moºtenire.<br />
Documentele vechi îl prezintã pe Constantin ca pe unul<br />
provenit dintr-o familie elevatã, ºtiutor de carte, ºi ieºind în<br />
evidenþã cu scrisul sãu caligrafic pe care-l avea. Atât tatãl, cât ºi<br />
fiul, îºi încep viaþa monahalã la Mânãstirea Ghighiu , stareþ fiind<br />
un anume Arsenie, cel cãruia Chesarie avea sã îi împãrtãºeascã<br />
dorinþa sa interioarã de a construi un schit la poalele muntelui<br />
Ursoaia.
4 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Ceea ce ajunge a împlini Chesarie vedem cã este o dorinþã<br />
mult mai veche, o serie de frãmântãri de a construi un schit<br />
existau deja, însã ele ajung a fi împlinite în persoana monahului<br />
de mai sus. Despre fiul lui, Nicolae, ºtim cã a fost cãsãtorit<br />
pentru scurt timp însã, murindu-i soþia, se cãlugãreºte la Schitul<br />
<strong>Crasna</strong> , alãturi de tatãl lui.<br />
Stabilirea celor doi în Schitul de la poalele muntelui<br />
Ursoaia, aducea dupa sine bunurile ºi toate moºiile ce aveau sã<br />
intre de acum în apartenenþa Schitului.<br />
La doar un an ºi jumãtate de la începerea lucrãrilor, de ziua<br />
Sfântului Ierarh Nicolae, în anul 1829, Episcopul Chesarie al<br />
Buzãului avea sã sfinþeascã biserica Schitului. Pictura a fost<br />
executatã de cãtre Costache Eliadie în anul 1834, în timpul<br />
stãreþiei condusã de Ieromonahul Teofan.<br />
Între anii 1828 ºi 1863 are loc înflorirea vieþii monahale în<br />
Schitul <strong>Crasna</strong>, urmând ca dupã secularizarea averilor<br />
mãnãstireºti sã se producã o decadenþã a vieþii monahale aici.<br />
În perioada de înflorire, numãrul monahilor a ajuns pânã la<br />
50, lucru care a rezistat doar pânã cãtre anul 1864. În anul 1884,<br />
numãrul scade pânã la 18 monahi, urmând ca mai apoi, în anul<br />
1908 sã coboare pâna la 10 monahi. În anul 1903, în urma<br />
scãderii numãrului monahilor, dar ºi datoritã greutãþilor<br />
materiale la care a fost supus Schitul <strong>Crasna</strong>, acesta intrã sub<br />
jurisdicþia Mânãstirii Cheia, devenind metoc al acesteia. Prin<br />
mãrturia documentelor vedem cã înainte de rãzboi aici erau<br />
doar doi - trei vieþuitori.<br />
Prin purtarea de grijã a Prea Fericitului Pãrinte Patriarh<br />
Iustinian se fac lucrãri de restaurare a picturii, urmând ca în anul<br />
1956 Episcopul vicar patriarhal Teoctist, actualul Patriarh al<br />
Bisericii Ortodoxe Romane, sã resfinþeascã biserica Schitului.<br />
Tot prin grija Prea Fericitului Pãrinte Patriarh Iustinian, în<br />
anul 1967 aveau sã ajungã la Schitul cel uitat, Ieromonahii<br />
Ghedeon ºi <strong>Nicodim</strong>.<br />
Încã de la venirea lor pe aceste meleaguri prahovene,<br />
dorinþa ºi grija lor pãrinteascã a fost aceea de a readuce Schitul<br />
<strong>Crasna</strong> la starea cea dintâi, de la întemeierea lui.<br />
Þinând cont cã perioada nu era deloc prielnicã, totuºi, prin<br />
ascultarea încredinþatã lor, cei doi pornesc la lucrarea cea bunã<br />
în via Domnului.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 5<br />
A urmat o serie nouã de lucrãri ºi construcþii care s-au<br />
prelungit pânã în zilele noastre, însã care au dat ºi dau în<br />
continuare o frumuseþe locaºului prin finalizarea lor.<br />
În urma chemãrii la Domnul a Protosinghelului Ghedeon,<br />
stareþ al Schitului <strong>Crasna</strong> ajunge Ieromonahul Galaction, cel ce<br />
va lucra alãturi de Pãrintele <strong>Nicodim</strong> pânã în anul 1996, moment<br />
în care este chemat de Dumnezeu la înalta slujire de arhiereu, în<br />
nou înfiinþata Episcopie a Alexandriei ºi Teleormanului.<br />
Putem spune ca aceastã clipã de despãrþire aduce lacrimi în<br />
ochii pãrinþilor ºi fraþilor din Schitul <strong>Crasna</strong>, însã aduce bucurie<br />
tot pentru aceastã obºte în momentul instalãrii noului stareþ,<br />
Ieromonahul Sebastian. Instalarea noului stareþ avea sã<br />
rãspundã atât nevoilor spirituale care erau cerute schitului de<br />
cãtre cei care-l vizitau, însã avea sã pecetluiascã cu mult mai<br />
multã acrivie în inima pãrinþilor ºi fraþilor, cântarea psalticã,<br />
prin talantul încredinþat sfinþiei sale de cãtre Dumnezeu.<br />
În toamna anului 1999, Prea Fericitul Pãrinte Patriarh<br />
Teoctist încredinþeazã ascultarea de stareþ Pãrintelui Ieromonah<br />
<strong>Nicodim</strong> Dimulescu. Ascultarea la care a fost chemat Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong>, nu fãcea decât sã punã în luminã activitatea sfinþiei<br />
sale, încã dintru începuturi.<br />
Aceastã activitate a Pãrintelui Stareþ <strong>Nicodim</strong> m-a<br />
determinat personal sã pornesc la alcãtuirea acestui volum<br />
omagial, acum când se împlinesc 40 de ani de la venirea Sfinþiei<br />
Sale la <strong>Crasna</strong>.<br />
Ca drept mãrturie, cele ce urmeazã în paginile de faþã aratã<br />
importanþa Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, atât în Mânãstirea <strong>Crasna</strong> cât ºi<br />
în slujirea Bisericii ºi a aproapelui.<br />
Ieromonah Nectarie Petre
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> de la <strong>Crasna</strong><br />
Pãrintele Arhimandrit <strong>Nicodim</strong> Dimulescu împlineºte 40<br />
de ani de când a venit la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>. Ucenicii sãi,<br />
rãspândiþi în toatã lumea, au luat iniþiativa de a-i dedica aceastã<br />
carte cu mãrturii ale celor care îi sunt apropiaþi sufleteºte ºi care<br />
s-au bucurat de ajutorul Prea Cuvioºiei Sale. Cred cã aceºtia sunt<br />
atât de mulþi încât este imposibil sã-i cuprinzi pe toþi într-o carte<br />
ca aceasta. În ceea ce mã priveºte, mã bucur cã mi s-a oferit<br />
prilejul de a aºterne pe hârtie ceea ce port în suflet în legãturã cu<br />
chipul Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, pe care-l numãr printre duhovnicii<br />
mari ai monahismului nostru. Voi încerca sã subliniez aici, pe<br />
scurt, câteva dintre virtuþile Pãrintelui.<br />
1) Aº aminti mai întâi statornicia Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> care,<br />
iatã, de 40 de ani nu s-a clintit de la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>.<br />
Statornicia într-un loc este prima condiþie ca sã poþi realiza ceva<br />
în viaþã ºi mai ales sã te poþi realiza pe tine însuþi. Nestatornicia<br />
este boala cea mai mare a monahismului nostru de astãzi pentru<br />
cã cei mai mulþi tineri nu sunt capabili de jertfã. Sã stai 40 de ani<br />
într-un loc nu-i lucru puþin ºi nici uºor. Dar Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
n-a „stat” doar la <strong>Crasna</strong> sau nu ºi-a avut aici doar „domiciliul”,<br />
cum ar zice Pãrintele Teofil de la Sâmbãta, în sensul cã ºi-ar fi<br />
gãsit acolo un loc comod în viaþã, ci, dimpotrivã, a fost mereu în<br />
acþiune. Tot ce existã astãzi la <strong>Crasna</strong> i se datoreazã Prea
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 7<br />
Cuvioºiei Sale. Îmi amintesc de <strong>Crasna</strong> anilor ’70 (prima vizitã la<br />
<strong>Crasna</strong> am fãcut-o prin anii 1967-1968), când Mânãstirea nu avea<br />
decât biserica veche ºi o casã. De atunci ºi pânã astãzi, „pustia”<br />
Crasnei a înflorit ca ºi crinul, cum spune cântarea bisericeascã.<br />
2) Pãrintele <strong>Nicodim</strong> gospodarul. Prin tot ceea ce a realizat<br />
la <strong>Crasna</strong>, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi-a dovedit cu prisosinþã harul de<br />
gospodar neîntrecut. Un gospodar cu mult gust, începând de la<br />
lucrurile mari pânã la cele mai mici. În <strong>Crasna</strong> totul este<br />
armonios, totul este la locul sãu, nimic nu jeneazã. Frumuseþea<br />
naturalã a aºezãrii se îmbinã minunat cu ceea ce s-a construit<br />
între timp. Mânãstirea rãmâne mereu „<strong>Crasna</strong> cea frumoasã” a<br />
anilor de la început ai vieþuirii Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> ºi ai<br />
Pãrintelui Ghedeon Bunescu (+1982), primul egumen, dupã<br />
pustiirea ei prin decretul din 1959. Îmi rãsunã pânã astãzi în<br />
urechi cuvintele din predicile Pãrintelui Ghedeon: „Aþi venit aici<br />
la <strong>Crasna</strong> cea frumoasã…” Într-adevãr, <strong>Crasna</strong> a fost ºi a devenit<br />
tot mai frumoasã!<br />
3) Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ziditorul de suflete. La <strong>Crasna</strong>,<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> n-a zidit doar clãdiri, ci ºi suflete. În jurul<br />
Prea Cuvioºiei Sale s-au adunat mulþi ucenici care s-au format în<br />
viaþa duhovniceascã prin ascultare, rugãciune ºi muncã. Pe<br />
mulþi dintre ei i-a trimis la seminar ºi la Teologie, pe alþii la<br />
studii ºi mai înalte, în strãinãtate. ªase dintre aceºtia au ajuns<br />
episcopi, aºa încât <strong>Crasna</strong> este Mânãstirea care a dat Bisericii cei<br />
mai mulþi arhierei! Dar <strong>Crasna</strong> Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> a devenit ºi<br />
un loc de pelerinaj datoritã slujbelor frumoase care se fac aici.<br />
Persoana însãºi a Pãrintelui a atras ºi atrage pe mulþi credincioºi.<br />
Cãci Pãrintele este un om deschis, vesel, sãritor în ajutorul oricui<br />
ºi un orator cu har. Oricine se apropie de Pãrintele <strong>Nicodim</strong> îi<br />
simte cãldura sufletului, se încarcã cu har, capãtã curaj în lupta<br />
cu greutãþile vieþii.<br />
4) Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, milostivul. O mare virtute a<br />
Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> este aceea a iubirii sãracilor. Pãrintele<br />
primeºte cu o mânã ºi dãruieºte cu douã. Nenumãraþi au fost<br />
studenþii în teologie ca ºi alþi tineri care s-au bucurat de ajutorul
8 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Pãrintelui. Îmi amintesc cã, pe timpul dictaturii Pãrintele þinea<br />
legãtura cu maici ºi cãlugãri daþi afarã din mãnãstire pe cere-i<br />
cerceta ºi-i ajuta, întreþinând astfel în inima lor dorul dupã viaþa<br />
îngereascã. Cred cã nimeni n-a plecat de la <strong>Crasna</strong> nehrãnit ºi<br />
nemângâiat. Aceasta pentru cã Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a hotãrât sã fie<br />
ca o rânduialã în <strong>Crasna</strong>.<br />
5) Pãrintele <strong>Nicodim</strong> - iubitor al Casei Domnului. Ceea ce<br />
am apreciat întotdeauna la <strong>Crasna</strong> a fost curãþenia ºi ordinea în<br />
general ºi mai ales ordinea de la bisericã. Biserica ºi paraclisul<br />
sunt cu adevãrat podoaba Mânãstirii <strong>Crasna</strong>. Ele sunt împodobite<br />
frumos, întotdeauna curate, iar slujbele se fac dupã toata<br />
rânduiala, fãrã nici o grabã. În biserica Crasnei cântarea este<br />
armonioasã, aºa încât oricine se poate ruga cu adevãrat. Din<br />
pãcate, adeseori, în bisericile noastre ºi chiar în unele Mânãstiri<br />
se pune accentul mai mult pe rânduiala exterioarã a slujbei ºi<br />
mai puþin pe calitatea ei, ceea ce este evident o mare lipsã.<br />
Tocmai de aceea oamenii se îndepãrteazã de Bisericã, fiindcã nu<br />
simt în ea duhul rugãciunii.<br />
6) Pãrintele <strong>Nicodim</strong> - înþeleptul. Pãrintele <strong>Nicodim</strong> este<br />
înzestrat de Dumnezeu cu o inteligenþã excepþionalã ºi cu un<br />
talent deosebit de scriitor ºi de povestitor. Parcã este un alt<br />
Creangã al nostru! M-a impresionat mult cartea Prea Cuvioºiei<br />
Sale despre Pãrintele sãu duhovnicesc Arsenie Praja, pe care<br />
l-am cunoscut ºi eu. O descriere realã, fãrã înflorituri, din care se<br />
înþelege cã esenþa vieþii monahale este asceza ºi intimitatea cu<br />
Dumnezeu prin rugãciune, ascultare ºi simplitate, ºi nu goana<br />
dupã minuni sau dupã lucruri exterioare care impresioneazã pe<br />
moment, dar nu zidesc cu adevãrat pe nimeni. Ca ºi Pãrintele<br />
Cleopa ºi mulþi alþii dintre duhovnicii noºtri mari, Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> este un autodidact. A citit mult ºi a reþinut tot ceea ce a<br />
citit. A învãþat, de asemenea, mult din greutãþile vieþii, ajungând<br />
astfel cu darul lui Dumnezeu la adevãrata înþelepciune. Este o<br />
mare plãcere sã-l asculþi sau sã stai de vorbã cu Prea Cuvioºia Sa.<br />
7) Pãrintele <strong>Nicodim</strong> - pelerinul. Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a iubit<br />
întotdeauna pelerinajele la Mânãstirile din þarã, la Locurile
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 9<br />
Sfinte, la Sf. Munte Athos, în Grecia, Rusia… De pelerinajele pe<br />
care Sfinþia Sa le-a organizat, s-au bucurat mulþi tineri, studenþi,<br />
monahi ºi credincioºi. Pelerinajul este un mijloc eficace de<br />
misiune. Iar Pãrintele <strong>Nicodim</strong> are din belºug harul misiunii.<br />
Iatã câteva gânduri despre Pãrintele <strong>Nicodim</strong> pe care l-am<br />
apreciat întotdeauna, cãruia îi urez ºi cu acest prilej sãnãtate ºi<br />
mulþi ani în slujba Bisericii.<br />
† S E R A F I M<br />
Mitropolitul Germaniei<br />
ºi Europei Centrale ºi de Nord
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> septuagenar<br />
Este o rânduialã nescrisã ca titlul unui articol sau al unei<br />
cãrþi sã nu aibã, în general, forma unei întrebãri. Am îndrãznit sã<br />
transgresez aceastã rânduialã pentru a rãmâne fidel primului<br />
gând izvorât în minte în momentul în care am aflat cã Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> de la Mânãstirea <strong>Crasna</strong> împlineºte anul acesta<br />
venerabila vârstã de 72 de ani. Este Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, deja de doi<br />
ani septuagenar Iatã cã este. Timpul trece, anii se scurg pe<br />
nesimþite. Cu bucurii alese sau cu momente de încercare, anii trec,<br />
devin istorie. Pãrintele <strong>Nicodim</strong> nu poate face nici el excepþie.<br />
Mirarea trãitã la aflarea vârstei Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> are<br />
raþiunea sa. Pãrintele stareþ al Mânãstirii <strong>Crasna</strong> m-a obiºnuit<br />
de-a lungul deceniilor cu înfãþiºarea sa jovialã, receptivã, care, în<br />
ciuda seriozitãþii sau, poate, tocmai datoritã ei, rãspândeºte un<br />
aer tineresc. Da! Anii au trecut, fruntea puternicã a Pãrintelui s-a<br />
împodobit cu plete albe, dar înfãþiºarea sa fizicã ºi, mai ales, cea<br />
interioarã, prezintã încã un om tânãr. Tinereþea Pãrintelui<br />
<strong>Nicodim</strong> manifestatã în profida celor 72 de ani ai Prea Cuvioºiei<br />
Sale se aratã în entuziasmul, dorinþa de a fi mereu informat,<br />
spiritul de bravurã ºi curaj, puterea de a trece peste obstacole,<br />
optimismul, capacitatea organizatoricã etc., ce-i definesc viaþa.<br />
Entuziasmul este izvorul din care Pãrintele <strong>Nicodim</strong> îºi<br />
astâmpãrã setea în tendinþa sa de a se angaja continuu în noi<br />
lucrãri misionare, în Mânãstirea cu care s-a identificat timp de
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 11<br />
peste o jumãtate de veac. Dacã o micã oportunitate umanã sau<br />
materialã apare în viaþa mânãstirii, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> o percepe<br />
ca pe voia lui Dumnezeu care se cere împlinitã într-o nouã<br />
construcþie sau în formarea unui om. Cu credinþã în puterea Celui<br />
ce toate le împlineºte ºi cu entuziasm, ceea ce omeneºte pare greu<br />
de realizat, se înfãptuieºte rapid, eficient ºi cu conþinut de duratã.<br />
Statornic vieþuitor între zidurile aceleiaºi mânãstiri timp de<br />
patru decenii, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> trãieºte conectat la ceea ce se<br />
întâmplã esenþial în viaþa Bisericii, a Þãrii ºi a lumii. Dorinþa de<br />
a cunoaºte sensul Bisericii ºi al societãþii prin lecturã, dar mai<br />
ales prin contactul direct cu realitãþile eccleziastice ºi sociale, îl<br />
prezintã pe stareþul Mânãstirii <strong>Crasna</strong> ca pe o persoanã bine<br />
informatã. Pãrintele <strong>Nicodim</strong> înþelege o cãlãtorie ca pe o sursã<br />
bogatã în informaþie care-i întregeºte experienþa. O conversaþie<br />
cu o persoanã experimentatã într-un domeniu de activitate este<br />
transformatã într-o nouã ºansã de a pãtrunde repede ºi consistent<br />
în tainele unui nou aspect al vieþuirii umane. Atât cãlãtoria,<br />
cât ºi conversaþia sunt transformate de Pãrintele <strong>Nicodim</strong> în<br />
veritabile universitãþi devenite inepuizabile surse de cunoaºtere.<br />
Viaþa Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> pânã la vârsta celor 72 de ani n-a<br />
fost deloc uºoarã. Atât în vremea premergãtoare sosirii sale la<br />
Schitul <strong>Crasna</strong>, cât ºi dupã aceea, clipele de cumpãnã n-au lipsit.<br />
Acestea au fost abordate totdeauna cu mult curaj. Cuvinte de<br />
felul: „nu mai pot”, „nu mai este nici o ieºire”, „este imposibil de<br />
rezolvat” nu fac parte din vocabularul Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>. Nu<br />
cred ca vreodatã disperarea sã-l fi cuprins în tragismul ei.<br />
Izvorul acestui curaj îl dobândeºte Pãrintele <strong>Nicodim</strong> în<br />
încrederea sa fireascã în puterea lui Dumnezeu, prin care ºi<br />
imposibilul devine realitate, dar ºi în obârºia sa de om de la<br />
munte, obiºnuit cu greutãþile vieþii.<br />
Curajul altoit pe credinþã ºi pe statura unui om crescut<br />
trupeºte ºi duhovniceºte în circumstanþe care te obligã la luptã i-<br />
a oferit Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> puterea de a trece peste obstacolele<br />
diverse, subtile ºi numeroase care i s-au ivit de-a lungul vieþii.<br />
Cu inteligenþã ºi stãruinþã, cu isteþime ºi determinare, obstacolele<br />
au fost depãºite, ocolite sau ignorate. Bãrbatul adevãrat,<br />
spunea Patriarhul Iustin, nu stã niciodatã în faþa unei bariere,<br />
aºezatã în drumul sãu de viaþã sau duºmani, el trece pe
12 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
deasupra sau pe dedesubt. Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a depãºit printr-o<br />
isteþime aparte obstacolele ivite în viaþã. Acestea l-au întristat<br />
adesea, l-au mâhnit uneori, dar niciodatã nu l-au învins.<br />
Optimismul este, poate, veºmântul cu care Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> este îmbrãcat tot timpul. Seninãtatea chipului, vorba cu<br />
duh, umorul delicat sunt ipostaze în care Pãrintele <strong>Nicodim</strong> se<br />
manifestã din zori ºi pânã-n noapte. Lumea de azi este plinã de<br />
oameni încruntaþi la frunte, acri la suflet, veninoºi la vorbã ºi rãi la<br />
inimã. Contrar acestora, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> se manifestã cu blândeþe,<br />
cuvânt îmbãrbãtãtor ºi iertãtor, privire încurajatoare, inimã<br />
bunã. Aici este ºi secretul pentru care la <strong>Crasna</strong> vin atâþia oameni.<br />
Dincolo de frumuseþea Mânãstirii ºi a peisajului, te întâmpinã<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> cu seninãtate, dezinvolturã ºi generozitate.<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> este un loc primitor prin excelenþã. Aici<br />
grija pentru frumuseþea slujbelor este prioritate. Spaþiile pentru<br />
cazare ºi masã sunt curate ºi generoase. Gospodãria este gânditã<br />
pentru a fi cât mai eficientã. La rãdãcina acestei ambianþe<br />
duhovniceºti ºi materiale se aflã spiritul organizatoric ce-l defineºte<br />
pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong>. Cu minte clarã ºi voinþã puternicã, mecanismele<br />
vieþii liturgice ºi gospodãreºti sunt gândite ºi puse în miºcare.<br />
Se creeazã astfel un spaþiu în care atât monahul mânãstirii, cât ºi<br />
pelerinul cãutãtor pentru câteva zile al unui rãgaz de liniºte<br />
convieþuiesc spre mântuirea proprie ºi slava lui Dumnezeu.<br />
Cunoscându-l pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> de aproximativ 40 de<br />
ani ºi constatând cã în aceastã perioadã nu s-a schimbat aproape<br />
deloc în felul sãu de a fi, am primit cu mirare vestea cã Prea<br />
Cuvioºia Sa împlineºte anul acesta 72 de ani ºi 40 de ani de<br />
vieþuire între zidurile Mânãstirii <strong>Crasna</strong>. Este semn cã mâna<br />
ocrotitoare a lui Dumnezeu este continuu de veghe. Aceasta-mi<br />
este ºi rugãciunea la ceas aniversar. Dumnezeu sã-l ocroteascã<br />
pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> în harul milei Sale pentru ca sã-ºi<br />
împlineascã în continuare misiunea în Sfânta Mânãstire <strong>Crasna</strong><br />
de care este fiinþial legat ºi care constituie ºi pentru semnatarul<br />
acestor rânduri începutul de viaþã monahalã.<br />
† T E O F A N<br />
Arhiepiscopul Craiovei ºi<br />
Mitropolitul Olteniei
Interviu realizat cu Înalt Prea Sfinþitul Teodosie,<br />
Arhiepiscopul Tomisului în 2006<br />
În ce an ºi în ce circumstanþe<br />
l-aþi cunoscut pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
L-am cunoscut pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> în anul 1977, la<br />
Mânãstirea Antim întâlnindu-mã acolo cu vrednicul de amintire<br />
Pãrinte Sofian ºi cu alþi pãrinþi care erau atunci la Mânãstirea<br />
Antim. Am fost chemat la Mânãstirea <strong>Crasna</strong> ºi vara anului 1977<br />
am petrecut-o la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, unde am primit haina de<br />
frate de mânãstire cu binecuvântare ºi cu rugaciune. În acest<br />
timp am studiat, am þinut predici ºi de asemenea am fãcut<br />
muzicã cu fraþii care se aflau atunci la Mânãstirea <strong>Crasna</strong> ºi se<br />
pregãteau pentru seminar.<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> m-a marcat prin modul de a se<br />
comporta, pricepându-se în toate cele ale gospodãriei, avea o<br />
cuprindere deosebitã. Credincioºii veneau ºi îi întâmpina pe toþi<br />
cu aceeaºi bucurie, cu aceeaºi dragoste ºi nimeni nu pleca de la<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> fãrã sã stea la masã, fãrã sã aibã parte de o<br />
rugãciune. Astfel dar m-am ataºat de aceastã Mânãstire la care<br />
mergeam în fiecare an ºi ceea ce m-a apropiat foarte tare de<br />
mânãstire a fost modul în care se sãrbãtorea Praznicul Adormirii<br />
Maicii Domnului, ca ºi Praznicul Acoperãmântului Maicii<br />
Domnului de la 1 octombrie.
14 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
La Adormirea Maicii Domnului venea popor mult din<br />
toate satele ºi toþi erau atenþionaþi, iar Pãrintele <strong>Nicodim</strong> avea un<br />
spirit de ordine ºi organiza totul cu pãrinþii ºi fraþii de mânãstire<br />
ca într-o familie. Iar plecând de la aceastã micã familie a<br />
mânãstirii, toþi credincioºii care veneau, indiferent de cât de<br />
mulþi erau, se integrau tot ca într-o familie, o familie mare a<br />
acestei mânãstiri. Plecau toþi cu lacrimi ºi cu pãreri de rãu de la<br />
mânãstire, ca de la casa lor. Aºa m-am hotãrât ca atunci când am<br />
sã primesc schima monahalã, sã o primesc la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>.<br />
ªi pentru cã l-am întâlnit pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> la Mânãstirea<br />
Antim, alãturi de Pãrintele Sofian ºi de Pãrintele Grigorie Bãbuº<br />
de la Biblioteca Sfântului Sinod. Cu aceºti Pãrinþi am mers<br />
pentru a lua binecuvântare de la Pãrintele <strong>Nicodim</strong> pentru<br />
intrarea mea in monahism în anul 1990.<br />
Ca ºi monah al Mânãstirii <strong>Crasna</strong>, ce ne puteþi spune<br />
despre aceastã Mânãstire ºi despre activitatea<br />
Pãrintelelui <strong>Nicodim</strong> la <strong>Crasna</strong><br />
Aceastã mânãstire am vazut-o foarte bine organizatã,<br />
pentru cã toate erau orânduite. La bisericã slujbele se fãceau<br />
dupa toatã regula, toatã pravilam. Se facea Liturghie în fiecare<br />
zi, ºi de asemenea era rânduialã ºi la chilii, era o liniºte deplinã,<br />
la masã era de asemenea o atmosferã duhovniceascã dar ºi<br />
destinsã. Pãrintele vorbea cu ucenicii ca ºi cu proprii copii ºi se<br />
simþeam cu toþii ca în familie. Pe de altã parte lângã mânãstire se<br />
aflã o gospodãrie foarte bine organizatã. La aceasta a contribuit<br />
foarte mult Pãrintele <strong>Nicodim</strong>.<br />
Însã Sfinþia Sa nu stãtea prea mult în Mânãstire, pentru cã<br />
alerga prin toate satele, prin pãrþile Transilvaniei, acolo unde era<br />
cãutat de credincioºii care veneau la Mânãstire ºi îl solicitau sã le<br />
sãvârºeascã Taina Sfântului Maslu, îl solicitau la rugãciuni ºi la<br />
sfeºtanii în case, îi cereau ajutorul ºi sfatul, ºi Pãrintele în cursul<br />
sãptãmânii era plecat peste tot. Dar venea cu de toate de acolo<br />
de unde mergea. Mulþi din aceºti oameni veneau apoi la <strong>Crasna</strong><br />
sã aducã ofrandã la sfânta mânãstire, datoritã faptului cã se<br />
foloseau de sfatul ºi rugãciunile Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>. Am vãzut
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 15<br />
cã aici, ca ºi în alte mânãstiri cu veche tradiþie ºi cu grija Maicii<br />
Domnului, se poate gãsi atât bogãþie duhovniceascã cât ºi bunã<br />
chivernisire materialã: nu numai monahii aveau cele de<br />
trebuinþã la masa de obºte, ci în obºtea Mânãstirii se includeau<br />
toþi pelerinii care veneau.<br />
Nimeni un avea voie sã plece de la mânãstire fãrã sã treacã<br />
pe la masã. De aceea Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a rânduit ca agapele<br />
mânãstirii sã se adapteaze dupã nevoile credincioºilor, astfel<br />
încât de la o trapezã de o sutã de persoane a trebuit fãcutã una<br />
de trei sute, apoi una de cinci sute ºi apoi alta ºi mai mare.<br />
Era aceastã dragoste a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, cu multã<br />
evlavie la Maica Domnului, ºi îmi aduc aminte cât de frumos<br />
vorbea la sãrbãtorile acestea mari ºi cât de însufleþit era când<br />
vorbea. Pãrintele a fost ºi va rãmâne un autodidact, dar un<br />
autodidact atât de rafinat, cã avea gusturi în toate: avea o slujire<br />
frumoasã, o vorbire aleasã dar în acelaºi timp ºi o grijã faþã de tot<br />
ceea ce era în mânãstire ºi în jurul mânãstirii, o grijã faþã de toþi<br />
care veneau la mânãstire, încât l-am simþit ca pe un adevãrat<br />
pãrinte ºi un bun chivernisitor.<br />
Vreau sã spun cã am gãsit în anul 1977 la <strong>Crasna</strong> trei<br />
cãsuþe. Apoi a început sã creascã mult aceastã mânãstire, tocmai<br />
datoritã alergãrilor Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, diplomaþiei sale,<br />
dragostei sale faþã de pelerini. Între pelerini erau ºi oameni de<br />
seamã care veneau acolo, oameni de afaceri, artiºti, oameni care<br />
vroiau sã-ºi aducã jertfa lor înaintea lui Dumnezeu ºi au gãsit ca<br />
loc foarte potrivit aceastã cetate a Maicii Domnului care este<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> din judeþul Prahova.<br />
În toþi aceºti ani de când îl cunoaºteþi pe<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, ce anume aþi apreciat la Sfinþia Sa<br />
Am apreciat la Pãrintele <strong>Nicodim</strong> exprimarea directã cãtre<br />
fraþi, deschiderea cãtre orice dialog, bucuria de a primi oaspeþii,<br />
bucurie pe care o exprima ºi în zâmbet ºi în vorbele frumoase ºi<br />
în generozitatea cu care îi ospãta pe cei care veneau sã îl caute,<br />
dar mai ales înþelepciunea cu care dãdea fiecãruia sfatul cel mai<br />
potrivit. De aceea am cunoscut ºi tineri ºi vârstnici ºi oameni cu
16 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
suferinþe care au venit la Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi cu toþii ºi-au gãsit<br />
la el ceea ce cãutau de fapt.<br />
Se fãcea ecoul dorinþelor, nãzuinþelor ºi suferinþelor<br />
oamenilor care veneau la Mânãstirea <strong>Crasna</strong> ºi cãuta sã-i adune<br />
pe toþi sub aceastã mãrinimie a dragostei sale pentru cã nu putea<br />
sã dezvolte atât de mult Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, fãrã o dragoste de<br />
Dumnezeu ºi o dragoste faþã de oameni.<br />
Ceea ce am apreciat foarte mult de asemenea la Sfinþia Sa<br />
este cã deºi nu a fãcut studii înalte a apreciat foarte mult studiul.<br />
Este dotat cu o minte agerã, cu un simþ al frumosului, cu un simþ<br />
al discernãmântului, cu un simþ de a percepe caracterele ºi toate<br />
calitãþile oamenilor. Rar am gãsit un om care a cãutat sã formeze<br />
oameni aºa cum a fãcut Pãrintele <strong>Nicodim</strong>. A adus mereu profesori<br />
pentru ucenicii sãi, i-a trimis la studii ºi i-a susþinut. Veneau<br />
copii simpli, iar el cãuta sã-i facã sã creascã din toate punctele de<br />
vedere. Le dãdea ºi o educaþie frumoasã, dar cãuta sã le dea ºi o<br />
instrucþie didacticã. De aceea sunt mulþi ucenici ai Pãrintelui<br />
<strong>Nicodim</strong> bine pregãtiþi ºi iatã suntem din Mânãstirea <strong>Crasna</strong><br />
ºase arhierei: o dovadã cã Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a ºtiut sã-ºi apropie<br />
oamenii ºi de aceea nu exagerez când subliniez aceste calitãþi.<br />
Trebuie sã spun cã felul de a se comporta în general, modul<br />
de a preþui ºtiinþa, înþelepciunea, credinþa ºi de a preþui oamenii<br />
în general, m-a atras ºi pe mine la Pãrintele <strong>Nicodim</strong>.<br />
Fiind un moment de bucurie atât pentru Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> cât ºi pentru fiecare vieþuitor al Crasnei.<br />
Ce doriþi sã transmiteþi Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, acum, la<br />
împlinirea a 40 de ani de la venirea dânsului la <strong>Crasna</strong><br />
Aceºti 40 de ani de ani pe care îi împlineºte Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> în Mânãstirea <strong>Crasna</strong> sunt niºte ani de rodire duhovniceascã,<br />
dar ºi de rodire administrativã pentru Mânãstirea<br />
<strong>Crasna</strong>, cu aportul substanþial al Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>. Cu<br />
adevãrat Mânãstirea <strong>Crasna</strong> este o fiicã bunã a Pãrintelui<br />
<strong>Nicodim</strong> ºi îl reprezintã, încât nu putem sã-l despãrþim pe<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> de Mânãstirea <strong>Crasna</strong>. Este cu adevãrat<br />
personalitatea care se identificã cu aceastã operã de recons-
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 17<br />
trucþie a Mânãstirii <strong>Crasna</strong>, atât prin ceea ce a construit cât ºi<br />
prin cei pe care i-a format.<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> este vie, este frumoasã, este apreciatã ºi<br />
cãutatã de pelerini, dar oricine vine trebuie sã vadã cã Mânãstirea<br />
<strong>Crasna</strong> are un suflet mai presus de alte suflete. Sufletul<br />
Mânãstirii <strong>Crasna</strong> este Maica Domnului, dar robul Maicii<br />
Domnului care s-a rugat pentru Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, care s-a<br />
ostenit cel mai mult pentru Mânãstirea <strong>Crasna</strong> ºi ºi-a dorit ca<br />
aceasta sã fie o lavrã a Munteniei ºi a României ºi a monahismului<br />
românesc ºi universal, este Pãrintele <strong>Nicodim</strong>.<br />
Îi doresc aceeaºi vigoare, aceeaºi tinereþe duhovniceascã,<br />
aceeaºi bãrbãþie, aceeaºi dragoste de oameni, aceeaºi credincioºie,<br />
aceeaºi veselie pe buzele sale, în ochii sãi, în comportamentul sãu<br />
înaintea pelerinilor ºi doresc ca Pãrintele <strong>Nicodim</strong> sã rãmânã în<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> încã mulþi ani.<br />
Nu ºtiu câþi pãrinþi s-au identificat atât de mult cu<br />
mânãstirea pe care au luat-o ºi au construit-o aºa cum a fãcut<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>. Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a fost un visãtor, a visat ca<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> sã fie una puternicã, o Mânãstire plinã de<br />
credincioºi, plinã de monahi, plinã de cântãreþi, sã se facã slujbe<br />
alese... etc. Era o obºte micã atunci când am mers eu la<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> în anul 1977, dar ascultam visurile sale, niºte<br />
visuri atât de frumoase închinate Maicii Domnului, nu persoanei<br />
sale, iar aceste visuri iatã, s-au împlinit. De aceea Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> are rugãtori pentru cã are ucenici în toatã starea, are<br />
ucenici între ierarhi, între preoþi, între monahi, pe toþi cei care au<br />
poposit pe acolo ºi au sorbit apã vie din Mânãstirea <strong>Crasna</strong>.<br />
Îi doresc sãnãtate deplinã, înþelepciune - ce vine legatã de<br />
darul înþelepciunii de la Dumnezeu - bucurie sufleteascã, pace ºi<br />
sã rodeascã mai departe Mânãstirea <strong>Crasna</strong>. De asemenea îi mai<br />
doresc Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> sã nu-ºi numere anii, ci Dumnezeu<br />
sã-l þinã în Mânãstirea <strong>Crasna</strong> încã mulþi ani cu aceeaºi<br />
prospeþime, cu aceeaºi mulþumire ºi cu aceeaºi credincioºie faþã<br />
de Dumnezeu, faþã de Mânãstire ºi faþã de toþi vieþuitorii ºi<br />
credincioºii.
O minunatã lucrare a lui Dumnezeu<br />
Iunie 1975<br />
La Seminarul Teologic din Bucureºti, febra examenelor de<br />
sfârºit de an ºcolar cuprinsese întreaga ºcoalã. Cei mai mulþi<br />
dintre elevi repetau materia pentru a o stãpâni cât mai bine, spre<br />
a obþine o notã care sã le asigure bursa în anul ºcolar urmãtor.<br />
Acelaºi lucru îl fãceam ºi eu când am fost anunþat de unul dintre<br />
colegi cã sunt chemat de Pãrintele Spiritual. Am plecat grãbit ºi<br />
cu inima strânsã cãtre locul indicat, aleea de la poartã, încercând<br />
sã-mi imaginez motivul pentru care sunt chemat, fãrã sã reuºesc<br />
sã-mi conturez unul care sã mã mulþumeascã.<br />
Pe alee, Pãrintele Spiritual stãtea de vorbã cu un Pãrinte în<br />
floarea vârstei, cu o þinutã zveltã ºi cu faþa numai zâmbet. Ajuns<br />
în apropiere, am fost prezentat acestui Pãrinte ca fiind cel despre<br />
care i se vorbise mai înainte, iar mie mi-a fost prezentat acesta:<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> de la <strong>Crasna</strong>. Dupã alte câteva cuvinte prin<br />
care-ºi exprima convingerea cã a reuºit sã facã cea mai bunã<br />
alegere ºi recomandare, Pãrintele Spiritual s-a retras, iar eu am<br />
rãmas sã stau de vorbã cu Pãrintele <strong>Nicodim</strong>.<br />
Dânsul solicitase Pãrintelui Spiritual, pe care-l cunoºtea,<br />
sã-i recomande un elev care ar putea sã-ºi petreacã vacanþa de<br />
varã la Schitul <strong>Crasna</strong> – Prahova, ajutând la Sfintele slujbe ºi la<br />
ascultãrile din aceastã perioadã a anului. Iar Pãrintele Spiritual<br />
se oprise asupra mea.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 19<br />
În scurta discuþie pe care am purtat-o, mi-am arãtat teama<br />
de a nu fi la înãlþimea cuvenitã, de a nu putea îndeplini toate<br />
ascultãrile în chip mulþumitor. Pãrintele <strong>Nicodim</strong> însã, m-a<br />
asigurat cã nu vor fi probleme, cã voi putea sã îndeplinesc toate<br />
obligaþiile ce-mi vor fi încredinþate ºi, prin felul de a vorbi, prin<br />
zâmbetul care-i lumina chipul în permanenþã ºi prin apropierea<br />
sufleteascã arãtatã, m-a cucerit ºi mi-a dat curaj. Am stabilit ziua<br />
când aveam sã merg la <strong>Crasna</strong>.<br />
Dupã o cãlãtorie fãrã peripeþii pânã la halta Izvoarele, a<br />
urmat o alta cu multe peripeþii ºi care a fãcut ca, la zãrirea<br />
Schitului în poieniþa unde era aºezat, sã-mi tresalte sufletul. Era<br />
o adiere duhovniceascã necunoscutã mie pânã atunci ºi care<br />
avea sã rãmânã în inima mea pentru totdeauna.<br />
Timpul petrecut în Schitul <strong>Crasna</strong>, în acea varã de neuitat,<br />
tihna ºi frumuseþea înãlþãtoare a Sfintelor slujbe, pãrinþii ºi fraþii,<br />
puþini la numãr, dar harnici ca albinele ºi blânzi ca mieluºeii,<br />
atmosfera de familie în care toþi munceau ºi toþi se bucurau, lipsa<br />
oricãror certuri ºi pacea care cuprindea întreaga aºezare, ºirul<br />
credincioºilor, mult mai puþini la numãr decât astãzi, care<br />
coborau colinele ºi ieºeau din zãvoaie asemenea unor furnici<br />
harnice ºi se îndreptau spre schit în duminici ºi sãrbãtori, ºi care,<br />
apoi, uºuraþi de povara darurilor aduse Maicii Domnului, dar ºi<br />
de cea a pãcatelor, în Sfânta Spovedanie, asemenea unor fluturi<br />
zglobii, se întorceau la casele lor. Evlavia cãtre Maica Domnului<br />
vãzutã în acatistele ºi paraclisele sãvârºite cu multã evlavie ºi<br />
credinþã, icoanele neasemuit de frumoase care împodobeau<br />
sfântul locaº, dar ºi mulþimea florilor care te fãceau sã crezi cã<br />
eºti în rai, ºi-au pus pecetea atât de puternic asupra mea încât,<br />
când a venit ziua reîntoarcerii la ºcoalã, plângeam ca un copil ºi<br />
nu voiam sã mai plec. Pãrintele <strong>Nicodim</strong> însã, care era sufletul ºi<br />
îngerul pãzitor al acestui aºezãmânt monahal ºi al atmosferei<br />
deosebite ce stãpânea aici, m-a îmbãrbãtat ºi mi-a fãgãduit cã în<br />
fiecare vacanþã voi fi binevenit ºi cã am un loc rezervat la <strong>Crasna</strong><br />
care îmi va fi pãstrat ºi nu va fi ocupat de nimeni altcineva.<br />
Aºa am cunoscut <strong>Crasna</strong> cea frumoasã, aºa am cunoscut pe<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> care mi-a cãlãuzit paºii în slujirea Bisericii<br />
Mântuitorului nostru Iisus Hristos ºi aºa am pãºit pe drumul<br />
fãrã întoarcere al vieþii monahale. Cred din toatã inima cã numai
20 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
lucrarea lui Dumnezeu ºi ocrotirea Maicii Domnului a fost în<br />
toate ºi lui Dumnezeu ºi Mãicuþei Sfinte le voi mulþumi fãrã<br />
contenire cã existã Mãnãstirea <strong>Crasna</strong>, cã existã Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> Dimulescu ºi, mai ales, cã a orânduit sã întâlnesc în<br />
cãrarea vieþii mele pe acest Pãrinte deosebit prin care paºii mei<br />
sã se îndrepte cãtre aceste locuri minunate.<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> este uºa ce mi s-a deschis ºi prin care<br />
am intrat în livada Bisericii Mântuitorului, iar Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
este cãlãuza ce m-a îndrumat pe cãrãrile vieþii ºi slujirii lui<br />
Dumnezeu, cãrãri care, nu de puþine ori, au fost pline de<br />
primejdii de care m-a ferit ºi din care m-a izbãvit prin înþeleaptai<br />
sfãtuire. Le port veºnicã recunoºtinþã ºi cer totdeauna, în<br />
rugãciune, ocrotirea Marelui Dumnezeu ºi a Mãicuþei Domnului<br />
asupra lor, întru lungime de zile.<br />
† G A L A C T I O N<br />
Episcopul Alexandriei ºi Teleormanului<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> – Prahova<br />
la Praznicul Sfântului Acoperãmânt<br />
al Maicii Domnului – 2006
Însemnãri despre un slujitor ºi<br />
Pãrinte al Bisericii<br />
Titlul de mai sus încearcã sã arate cititorului cine ºi ce<br />
importanþã a adus Bisericii Ortodoxe Române Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
de la <strong>Crasna</strong>, cum este bine cunoscut Sfinþia Sa în rândul<br />
credincioºilor.<br />
Cu multã bucurie încerc sã aºtern gândurile mele faþã de<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi activitatea sfinþiei sale în aceastã de<br />
Dumnezeu pãzitã Mânãstire <strong>Crasna</strong>. Ca unul care mi-am<br />
început viaþa monahalã în acest sfânt locaº, pot sã confirm multe<br />
lucruri vãzute de cãtre mine la <strong>Crasna</strong> acestea implicându-l pe<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> de fiecare datã.<br />
Iatã-mã ajuns la Schitul <strong>Crasna</strong> în vara anului 1990.<br />
Aceastã varã de renaºtere interioarã a rãmas adânc pecetluitã în<br />
inima mea. Cele ce au urmat mai apoi cu mine, în viaþa<br />
monasticã, atât cãlugãria cât ºi hirotonia, aveau sã lege fiecare<br />
capitol de clipa îmbucurãtoare a intrãrii mele în Schitul <strong>Crasna</strong>.<br />
Acum când trebuie sã vorbesc atât despre Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> cât ºi despre realizãrile pe care Domnul le-a lucrat prin<br />
Sfinþia Sa în Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, nu pot afirma faptul cã nu sunt<br />
cuprins de emoþie interioarã.<br />
Ca sã încep sã vorbesc despre Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, trebuie sã<br />
adresez întâi de toate un cuvânt de mulþumire, prin care sã
22 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
evidenþiez dragostea cu care am fost primit, dragoste care m-a<br />
însoþit ºi dupã momentul plecãrii de la <strong>Crasna</strong> în anul 1996 ca<br />
stareþ la Schitul Darvari.<br />
Aceastã dragoste este aceea care mã determinã sã scriu<br />
aceste cuvinte prin rândurile de faþã.<br />
Încercând sã mã reîntorc în timp, la clipa intrãrii mele pe<br />
porþile largi ale acestui schit, vãd pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ca pe<br />
unul care „cu timp ºi fãrã timp”, dupã îndemnul Sfântului<br />
Apostol Pavel, lucra la renaºterea monahismului postdecembrist<br />
ºi clãdirea noului schit, prin primirea de noi<br />
vieþuitori în rândul cãrora mã numãram ºi eu.<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> este cel care a realizat ºi împlinit cele<br />
propuse de cãtre Sfinþia Sa. Pentru orice vizitator care pãtrunde<br />
în aceastã oazã monasticã, caracterizatã prin liniºtea ei, nu este<br />
greu sã vadã realizãrile Pãrintelui, care pânã mai ieri erau doar<br />
niºte dorinþe interioare.<br />
Au trecut 40 de ani de la stabilirea Pãrintelui <strong>Nicodim</strong><br />
acolo. Dacã ajungem sã vorbim despre stabilirea dânsului,<br />
trebuie sã vorbim ºi despre stabilirea noastrã, prin închinovierea<br />
noastrã, a fiecãruia, ieºit din obºtea acestui Pãrinte.<br />
Pe lângã multe alte aspecte vrednice de evidenþiat la<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, expuse mai pe larg de cãtre cei care au scris<br />
în acest volum omagial, eu personal mã opresc la strãdania<br />
Pãrintelui de a forma personalul monahal, mai ales astãzi, când<br />
Bisericii i se cere acest lucru.<br />
Ca o micã concluzie la cele zise mai sus, doresc sã mulþumesc<br />
Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirii <strong>Crasna</strong> pentru frumoasele<br />
clipe familiale la care m-am fãcut pãrtaº în timpul anilor mei de<br />
formare cãlugãreascã în cadrul acestei chinovii spirituale.<br />
Ne rugãm ca Bunul Dumnezeu sã vã binecuvinteze<br />
strãdaniile ºi eforturile personale care au dus la întãrirea<br />
credinþei ºi înmulþirea dragostei între oameni prin intermediul<br />
Mânãstirii <strong>Crasna</strong>.<br />
† A M B R O Z I E<br />
Episcopul Giurgiului
Pãrintele nostu stareþ <strong>Nicodim</strong> Dimulescu<br />
La data de 1 aprilie 2006, Pãrintele Arhim. <strong>Nicodim</strong><br />
Dimulescu împlineºte 40 de ani de continuã ostenealã în ogorul<br />
Domnului. Pe lângã popasul aniversar este ºi unul duhovnicesc,<br />
deosebit fiind acesta pentru Mânãstirea <strong>Crasna</strong>! Când avem<br />
ocazia sã vorbim de o anumitã persoanã dragã sufletului nostru,<br />
ne grãbim sã schiþãm anumite idei ce þin, sau ce ne leagã pe noi<br />
de persoana respectivã. Astãzi însã, prin alcãtuirea acestor<br />
scurte rânduri dorim sã arãtãm ºi în scris dragostea noastrã<br />
filialã ce este meritatã deplin de Pãrintele <strong>Nicodim</strong>.<br />
Fiecare dintre vieþuitorii Mânãstirii <strong>Crasna</strong>, închinoviaþi în<br />
aceastã binecuvântatã obºte îºi aduc bine aminte cum au bãtut la<br />
uºa Pãrintelui, cerând încuviinþarea sfântã de a rãmâne în<br />
interiorul ei pentru totdeauna. Iatã astfel, cã toþi cei rãmaºi acum<br />
în obºtea Mânãstirii <strong>Crasna</strong> dorim sã-l bucurãm pe Pãrintele<br />
prin aceste scurte ºi smerite rînduri. Însã, pentru a trãi bucuria<br />
zilnicã lângã acest avvã al secolului nostru, trebuie sã reintrãm<br />
în ºirul amintirilor ce leagã sufletele noastre de chipul Pãrintelui<br />
<strong>Nicodim</strong>. Þinând cont cã marea majoritate dintre noi am venit la<br />
aceastã Mânãstire la o vârstã fragedã, nu putem omite faptul cã<br />
cel care a rãspuns dorinþei noastre interioare de a urma o ºcoalã<br />
a fost tot Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, care cu stilul dânsului de pateric,<br />
arãta fiecãruia dintre noi cã prin urmarea unei ºcoli teologice<br />
mai mult se pecetluia în noi ideea cã Biserica lui Hristos trebuia<br />
sã rãspundã nevoilor ºi cerinþelor zilnice.
24 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Am legat trimiterea la ºcoalã ºi formarea teologicã a<br />
pãrinþilor tot de persoana Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, fiindcã dânsul<br />
prin harismele primite de la Domnul, vedea misiunea la care<br />
erau chemaþi cei din obºtea Crasnei. Misiunea fiecãrui cãlugãr<br />
era lucrul dorit ºi accentuat de fiecare datã în ºedinþele<br />
duhovniceºti de la sfârºit de sãptãmânã. Era ceea ce noi trebuia<br />
sã înþelegem: cã, odatã ieºiþi din lume, trebuia sã venim în<br />
ajutorul ei prin misiunea noastrã în aceastã comunitate care este<br />
mânãstirea. În gândirea Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, obºtea înseamnã<br />
familie, deci fiecare trebuie sã se sacrifice pentru cel de lângã el,<br />
astfel înþelegându-se ideea cã obºtea trebuie sã devinã familia<br />
fiecãrui monah. Dacã aceastã obºte trebuie sã ajungã sã trãiascã<br />
ideea de familie, ea are nevoie de un povãþuitor sau de un<br />
pãrinte duhovnicesc. Smerenia Pãrintelui, care a fost vizibilã<br />
fiecãruia dintre noi, a fãcut ca Domnul sã rânduiascã ca prin<br />
grija Prea Fericitului Pãrinte Patriarh Teoctist, bastonul stãreþesc<br />
cel din totdeauna refuzat de Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, a ajuns sã fie<br />
purtat cu smerenie începând din vara anului 1999. Smerenia<br />
Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> nu este ceva dobândit în fugã, este lupta<br />
dânsului încã de la frageda vârstã de 13 ani ºi jumãtate, este<br />
urcarea pe scara desãvârºirii, lucru cerut fiecãrui monah încã din<br />
momentul intrãrii lui în mânãstire. Aceastã experienþã de mai<br />
bine de jumãtate de secol, aratã starea la care suntem chemaþi<br />
fiecare dintre noi. Pentru Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, în centrul vieþii<br />
cãlugãreºti trebuie pecetluitã smerenia, Sfinþia Sa întelegând<br />
prin aceasta, ruperea de omul cel vechi ºi unirea cu omul cel<br />
nou, tainã ce se pecetluieºte în clipa depunerii voturilor<br />
monahale.<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> meritã cu adevãrat sã fie asemãnat cu<br />
Sfântul Paisie, cel care prin a lui activitate duhovniceascã a<br />
format oameni de care Biserica avea nevoie în acele momente de<br />
lipsã. Iatã cã cel asemãnat cu Paisie, a rãspuns nevoilor Bisericii<br />
prin formarea duhovniceascã a unui numãr nu deloc mic de<br />
ierarhi, stareþi ºi pãrinþi slujitori în parohii, arãtandu-ni-se astfel<br />
importanþa Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> în formarea clerului superior.<br />
Acestea sunt doar câteva spicuiri din vasta activitate<br />
duhovniceascã a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, activitate ce am simþit cã<br />
trebuie s-o împãrtãºim ºi celor ce nu au conoscut-o îndeaproape.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 25<br />
În încheiere, dorim ca cele prezentate de noi în acest cuvânt<br />
smerit, cu aceastã ocazie la care Domnul ne-a fãcut pãrtaºi, sã<br />
aducã în sufletul Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> bucuria interioarã pe care<br />
noi am gândit-o în momentul alcãtuirii acestor rânduri.<br />
Rugãm aºadar pe Bunul Dumnezeu sã vã încununeze cu<br />
sãnãtate deplinã, multã putere de muncã ºi îndelungare de zile,<br />
ca astfel sã puteþi realiza cele propuse în ºi cu Mânãstirea<br />
<strong>Crasna</strong>.<br />
Obºtea Mânãstirii <strong>Crasna</strong>
Gânduri despre Pãrintele <strong>Nicodim</strong>!<br />
Aºezãmintele omeneºti ce se aflã în vecinãtatea unei<br />
Mânãstiri sunt binecuvântate de Dumnezeu, având privilegiul<br />
de a cunoaºte trãirea în Hristos mai profund, trãire care îi face pe<br />
oameni mai evlavioºi, mai buni, mai însetaþi de a cunoaºte vieþile<br />
sfinþilor ºi de a citi cãrþi de zidire sufleteascã.<br />
Exemplul vieþii monahale, implicit, îi îndeamnã pe<br />
credincioºi sã fie ºi ei mai apropiaþi de Dumnezeu. Într-o astfel<br />
de loialitate m-am nãscut la vreo cinsprezece kilometri de<br />
Schitul <strong>Crasna</strong>, cum i se spunea atunci, distanþã pe care o fãceam<br />
pe jos, fãrã a simþi oboseala, pentru cã mergeam la Sfânta<br />
Mânãstire ca la o oazã de luminã sfântã, ca la un izvor de apã<br />
vie, despre care îi spune Mântuitorul femeii Samarinence, la<br />
fântâna Patriarhului Iacov, apã care þinea de sete duhovniceascã<br />
mult timp. Aveam o bucurie inexplicabilã ºi o nerãbdare de a<br />
ajunge mai repede.<br />
Prima datã când am fost la <strong>Crasna</strong> a fost în anul 1974, de<br />
Florii, când am participat la prima cãlugãrie a unui pãrinte cu<br />
numele Isidor. Pe atunci în Schitul <strong>Crasna</strong> era o atmosferã<br />
patriarhalã, ca în Sfântul Munte Athos. Slujbele se fãceau cu<br />
dragoste ºi atenþie, la lumina candelei ºi a lumânãrii, iar în obºte<br />
era o adevãratã comuniune ºi armonie.<br />
Deschiderea Schitului, dupã un timp de pribegie ºi<br />
pustnicie a Pãrintelui Pantelimon Angelescu, a fost fãcutã de
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 27<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> Dimulescu împreunã cu <strong>Parintele</strong> Ghedeon<br />
Bunescu care a devenit stareþ, ctitorii cei din urmã ai Mânãstirii<br />
<strong>Crasna</strong>, mai târziu adãugându-se ºi Pãrintele Galaction ce va fi<br />
stareþ dupã Pãrintele Ghedeon.<br />
L-am cunoscut pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ca pe un om energic,<br />
bun organizator al Mânãstirii, având un duh de blândeþe ºi<br />
prietenie pentru tot creºtinul care cãlca pragul Sfintei Mânãstiri.<br />
Se ocupa îndeaproape de fiecare suflet care venea la dânsul, îl<br />
asculta cu rãbdare, uneori nemaiavând timp pentru problemele<br />
personale, timpul tot ocupându-ºi-l cu credincioºii. Renunþa<br />
chiar la chilia proprie, dormind pe unde putea ºi lãsând pe<br />
credincioºii obosiþi ºi trudiþi de drum sã se odihneascã, chiar<br />
dacã dânsul era mai obosit decât ei.<br />
Þin minte primul pomelnic pe care mi l-a scris personal.<br />
Ospitalitatea, bucuria cu care primea pe toþi cei care veneau aici,<br />
ne fãceau sã mergem ºi mai des, cu un dor dupã Dumnezeu,<br />
fiindcã aici ne aºtepta cineva drag, ºi, dupã ce ne umpleam<br />
sufletele de bucurie ºi pace duhovniceascã, atunci când plecam,<br />
plângeam pânã la gârlã pe drum ca ºi când ne despãrþeam de<br />
cineva drag.<br />
O calitate a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> este aceea de a ajuta<br />
duhovniceºte, însã trebuie spus cã multor tineri ce urmau<br />
cursurile de teologie le-a acordat ºi ajutor material. ªi mie mi-a<br />
rãmas în minte un cuvânt al Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> în legãtura cu<br />
aceasta: „Vã ajut ºi eu pe voi, ca ºi voi sã ajutaþi pe alþii!”. Pãrintele<br />
avea ºi diplomaþie duhovniceascã: pentru a nu ne simþi înjosiþi,<br />
ne punea la muncã ºi ne ajuta, plãtindu-ne munca pe care o<br />
depuneam ºi peste mãsura acesteia.<br />
Þin minte cã ne chema la hramuri ºi sãrbãtori, la<br />
Sãrbãtoarea Adormirii Maicii Domnului, nu este de uitat; trãiam<br />
clipe de adevãratã înãlþare duhovniceascã. Era biserica plinã de<br />
credincioºi, o mare de capete ce se miºcau cântând cu toþii<br />
Prohodul Maicii Domnului, era o pregustare din trãirea<br />
împãrãþiei cerurilor.<br />
În timpul Prohodului, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> împãrþea cele<br />
douãsprezece lumini aprinse de pe Sfântul Epitaf unor foste<br />
mãicuþe care fuseserã date afarã din Mânãstire, prin aceasta<br />
recunoscânduli-se tãria de a fi mãicuþe ºi în lume în timpul
28 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
regimului comunist. Prin muncã, participam ºi la ºantierul<br />
deschis în fiecare an în <strong>Crasna</strong>, pentru cã Pãrintele construia în<br />
fiecare an câte ceva. Pe lângã clãdiri, zidea ºi sufleteºte pe cei<br />
care îi ascultau sfatul.<br />
L-am vãzut pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> pregãtind hrana pentru<br />
obºtea Mânãstirii ºi pentru muncitorii ce erau acolo. Parcã îmi<br />
apare ºi acum în faþã cu o dulamã de culoare deschisã,<br />
încingându-ºi mijlocul cu o curea subþire neagrã, fãcând aceastã<br />
ascultare cu multã bucurie.<br />
Pe mine m-a ajutat foarte mult împreunã cu Pãrintele Stareþ<br />
de atunci ºi actualul Episcop al Alexandriei si Teleormanului,<br />
Prea Sfinþitul Galaction, cãrora le sunt recunoscãtor pentru<br />
totdeauna. Înþelegerea ºi colaborarea dintre dânsii mi-a fost<br />
pilduitoare. Prea Sfinþitul Galaction m-a învãþat sã fac primul pas<br />
timid cãtre Seminarul Teologic, încurajându-mã, dupã ce m-a<br />
ascultat la lecþiile de gramaticã. Prin dânºii am pãºit cãtre<br />
cãlugãrie ºi preoþie. Prin dânºii am învãþat smerenia, simplitatea,<br />
discreþia ºi râvna cãtre cele sfinte ºi pentru Sfânta Bisericã. Deci<br />
viaþa celor doi „pãrinþi” din <strong>Crasna</strong> mi-a fost exemplu.<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> are ºi darul de a vorbi frumos ºi<br />
convingãtor. Când Sfinþia Sa predica, nu puteai sã nu fi atent de<br />
la început pânã la sfârºit. Pãrintele <strong>Nicodim</strong> primea ºi o bogatã<br />
corespondenþã la care rãspundea cu drag, dând astfe credincioºilor<br />
sfaturi ºi prin scrisori.<br />
Cu spiritul sãu de bun organizator ºi de bun primitor de<br />
strãini, Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, în anii de când este la <strong>Crasna</strong>, a reuºit<br />
împreunã cu Pãrintele Ghedeon ºi cu Prea Sfinþitul Galaction sã<br />
aducã Mânãstirea la o înflorire deosebitã, cu o obºte numereoasã,<br />
dar ºi cu pelerinaje cu mii de credincioºi.<br />
Eu, personal, le mulþumesc celor doi pãrinþi ai mei duhovniceºti,<br />
purtându-i permanent în rugãciune. Bunul Dumnezeu sã<br />
le dãruiascã sãnãtate, bucurie ºi pace, aceastã bucurie ºi pace<br />
revãrsatã prin statura lor duhovniceascã în sufletele noastre, ale<br />
ucenicilor, ºi în sufletele credincioºilor, care se folosesc sufleteºte<br />
de Sfintele Slujbe ºi de cuvântul ziditor auzit aici.<br />
Arhimandritul Teofil,<br />
Stareþul Sfintei Mânãstiri Balaciu
„Omul sfinþeºte locul“<br />
Cu 47-48 de ani în urmã l-am cunoscut pe Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> Dimulescu la Mânãstirea Slãnic, Judeþul Argeº (pe<br />
atunci numai schit cu 6-7 vieþuitori); am locuit amândoi în<br />
aceeaºi casã cu chiliile vecine, fiind amândoi ºi argeºeni ºi de<br />
aceeaºi vârstã, leat 1935.<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> era deja Ieromonah de câþiva ani buni,<br />
iar eu numai Ierodiacon ºi în seminar. Ce ani frumoºi ºi<br />
entuziaºti în slujba lui Dumnezeu!<br />
Eram la modesta mãsurã duhovniceascã a tinereþii noastre,<br />
totuºi râvnitori sã facem lucru de calitate: slujbe frumoase, sã<br />
predicãm credincioºilor, sã-i primim cu dragoste, sã-i folosim<br />
spre mântuire cu orice chip; ºi se foloseau cãci veneau mulþi, în<br />
ciuda securiºtilor atei, cãrora nu le era pe plac.<br />
Cu Pãrintele <strong>Nicodim</strong> nu puteai sta trist, cãci cu felul<br />
simpatic ºi vesel de mucalit plãcut, pe care banuiesc cã-l<br />
moºtenea ereditar, bãiatul ºi nepotul lui „hãsnilã” ne scotea<br />
repede din toate întristãrile.<br />
Ne spunea cã aºa le era felul ºi tatãlui ºi bunicului Sfinþiei<br />
sale; le spuneau oamenii din sat „hãsnilã”, cãci ºtiau sã facã haz<br />
de necaz, ca sã bucure ºi sã veseleascã oamenii întristaþi.<br />
Perioada aceea minunatã de armonie frãþeascã-duhovniceascã<br />
n-a durat prea mult, cãci vremurile comuniste ne-au<br />
despãrþit; eu dupã terminarea seminarului, am fost transferat la
30 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Mânãstirea Curtea de Argeº la începutul anului 1961; iar la<br />
câþiva ani ºi Pãrintele <strong>Nicodim</strong> împreunã cu Pãrintele Ghedeon<br />
Bunescu au luat în primire Mânãstirea <strong>Crasna</strong>.<br />
De la Curtea de Argeº, eu am fost arestat de securitate în<br />
august 1964, în grupul Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> Mãndiþã, pentru<br />
difuzarea cãrþilor sfinte, iar dupã eliberare, în toamna lui 1967,<br />
am fost numit în postul de diacon la Mânãstirea Cheia, de unde<br />
eram invitat de Pãrintele <strong>Nicodim</strong> împreunã cu stareþul meu<br />
Pãrintele Arsenie Papacioc, la hramurile Mânãstirii <strong>Crasna</strong>.<br />
Veneam de la Mâneciu sau Izvoarele pe jos, uneori prin niºte<br />
noroaie în care mai sã ne rãmânã încãlþãmintea; nu era drumul<br />
peste apa Crasnei ca acum, ci numai podiºca de picior dinspre<br />
Schiuleºti. Dar era frumos ºi aºa.<br />
La Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, în afarã de stãreþia veche cu vreo 3-<br />
4 camere locuibile ºi o verandã cu geamlâc unde se servea masa<br />
la hramuri (rãmasã pânã azi monumental), mai erau douã cãsuþe<br />
vechi: una în spatele altarului Bisericii mari unde locuia fratele<br />
Pavel (actualul Pãrinte Protos. Pantelimon) ºi unde acum este<br />
biserica nouã ºi una mai sus de stãreþie, folositã ca bucãtarie. În<br />
aceeaºi camerã a bucãtãriei se servea ºi masa, care aºa era de<br />
înaltã cã eu trebuia sã stau cu capul plecat ca sã nu dau de tavan,<br />
iar scândura de la podea era aºa de veche-putredã, „una tare una<br />
moale ca în povestea lui Pãcalã”, de credeai cã acum te pomeneºti<br />
în beci; noroc cã ºi acela nu era prea adânc; ºi acolo trebuia sã<br />
intrii ºi sã stai cocoºat. Mai sus de altarul Bisericii mari, cam în<br />
spatele altarului de varã de acum, era un grajd modest negospodãreºte<br />
aºezat, care nu mai existã, ca ºi cele douã cãsuþe. În<br />
locul lui s-a construit mai departe, peste pârâul de la troiþã, la loc<br />
bine gândit, o gospodãrie modernã-bine chibzuitã pentru<br />
bovine, porcine, multe feluri de pãsãri, o adevãratã fermã, la<br />
care a adãugat paralel peste curte, o clãdire mare cu magazii,<br />
ateliere, garaje, iar deasupra, la etaj camere de locuit cu toate<br />
condiþiile - apã curentã cu bãi ºi tot ce trebuie.<br />
Am amintit de aceste modeste ºi vechi locuinþe, ca sã-ºi dea<br />
seama cititorul, care n-a cunoscut acele vremuri, ce era atunci<br />
(sãrãcie ºi ruinã) ºi ce este acum dupã 40 de ani de activitate cu<br />
muncã stãruitoare a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> împreunã cu ucenicii ºi<br />
alþi muncitori, între care a fost chiar fratele dupã trup al
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 31<br />
Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, Dl. Ilie Dimulescu care mulþi ani la rând a<br />
trudit la lucrãrile construcþiilor, fiind un bun ºi multilateral<br />
meseriaº. I-a fost Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> de mare ajutor, de mare<br />
încredere ºi pricepere, supraveghind lucrãrile ºi muncitorii ºi<br />
lucrând cot la cot cu ei.<br />
Îmi aduc aminte în ce condiþii grele a început Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> sã construiascã la <strong>Crasna</strong>; aducea nisipul pentru<br />
construcþii de la zeci de kilometri depãrtare (faþã de noi la<br />
Mânãstirea Zamfira, care avem balastiera cu nisipuri ºi<br />
mãrgãritare doar la 1 km de drum asfaltat), pânã în dealul<br />
Bãjenarilor, iar de acolo cobora cu cãrucioara trasã de mãgarul<br />
marin sau cu colivia furnicilarului peste valea apei <strong>Crasna</strong>. Au<br />
trecut mulþi ani pânã au realizat drumul actual, de la drumul<br />
forestier al Schiuleºtilor, peste valea Crasnei, pe care acum urcã<br />
ºi bascule mari cu materiale. Apoi, cu vremea, au captat sus, în<br />
pãdure, izvoare în bazine ºi din ele au adus apa curentã<br />
cristalinã de munte, cu presiune, în toatã Mânãstirea.<br />
Dar nu numai izvoarele de sus, ci ºi apa Crasnei de jos, din<br />
vale, au pus-o la treabã; au zãgãzuit-o cu un baraj, sã punã în<br />
miºcare turbina unei micro centrale, realizând astfel sursa de<br />
curent electric pentru Mânãstire. Ulterior, Mânãstirea <strong>Crasna</strong> a<br />
cedat apa Crasnei la cerinþa oraºului Slãnic, care au captat-o<br />
pentru apa curentã a oraºului, ajutând în schimb Mânãstirea sã<br />
obþinã curent electric de la reþeaua publicã a statului.<br />
Dar, concomitent cu preocupãrile gospodãreºti care se<br />
rezolvã sau presupun partea „Martei”, sau chiar înainte de<br />
acestea, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> s-a ocupat în mod deosebit de<br />
edificiile cultice în care se desfãºoarã partea „Mariei”, deci<br />
pregãtirea noastrã pentru sfânta ºi fericita veºnicie. Astfel, s-a<br />
ocupat întâi de biserica mare, de clopotniþã ºi aghiazmatar, pe<br />
care le-a restaurat în întregime – le-a fãcut reparaþii de zidãrie ºi<br />
tencuieli, acoperiºuri noi ºi mai ales restaurarea picturii prin<br />
pictorul restaurator autorizat Ion Chiriac, care a restaurat ºi<br />
pictura lui Nicolae Grigorescu de la Mânãstirea Zamfira.<br />
Nemulþumit numai cu atât, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> nu s-a oprit aici;<br />
ci a fãcut din nou o bijuterie de bisericã cu picturã, mobilier ºi<br />
candelabre-policandre, toate numai lucruri de artã. Dar ce zic eu<br />
o bisericã, ci o dublã bisericã, cu încã un paraclis în coasta ei,
32 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
adicã perete comun, la care pictura (excepþional de frumoasã ºi<br />
reuºitã), precum ºi hramul, sunt ale Sfinþilor Români. Apar apoi,<br />
ca pe bandã, biblioteca modernã, magazinul pentru obiecte<br />
bisericeºti-colportaj ºi câteva clãdiri mari etajate pentru chiliile<br />
vieþuitorilor cãlugãri ºi primirea credincioºilor precum ºi<br />
trapeza nouã unde pot lua masa 300 de persoane odatã. Apoi<br />
frumoase ziduri împrejmuitoare curþii ºi porþi mari sculptate<br />
artistic.<br />
De multã vreme a reuºit sã-ºi împlineascã o dorinþã de<br />
care-mi vorbise cu peste 40 de ani în urmã -aceea de a servi masa<br />
la toþi credincioºii care vin la bisericã, dar erau strâmtoraþi de<br />
lipsa unei sãli de mese corespunztoare. Acum o au ºi pe aceasta,<br />
precum ºi alte realizãri.<br />
Dar mai înainte de toate, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> este un foarte<br />
bun preot slujitor, duhovnic cu experienþã ºi un talentat<br />
predicator. De câte ori l-am auzit predicând, credincioºii erau<br />
înduioºaþi ºi impresionaþi pânã la lacrimi; deci se foloseau, de<br />
altfel ca ºi mine.<br />
Apoi organizarea slujbelor ºi soboare de preoþi ºi diaconi în<br />
jurul stareþului lor Pãrintele Arhim. <strong>Nicodim</strong>, la stranã alþi<br />
ucenici cântând îngereºte, fac sfintele slujbe înalþãtoare ºi de<br />
neuitat, umplând sufletele de bucurie, pace ºi iubire mai multã<br />
pentru Dumnezeu.<br />
De aceea, cãtre Mânãstirea <strong>Crasna</strong> s-a facut vad de credincioºi<br />
din toate pãrþile, care sunt primiþi ºi asistaþi cu duhovniceascã<br />
dragoste de Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi ucenicii sãi, cei peste 10<br />
preoþi, 6 diaconi ºi destui monahi ºi fraþi. ªi pentru cã, mai ales în<br />
sezonul cald, când vine lume mai multã, credincioºii<br />
nemaiîncãpând în Bisericã, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a gândit sã facã un<br />
altar afarã, în aer liber, unde credincioºii vãd ºi ascultã slujba prin<br />
staþie, în curtea Bisericii, la umbra teilor încãrcaþi ºi ei de ani.<br />
Acum 40 de ani, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> îmi spunea ca unui<br />
prieten intenþiile-frumoase, idealuri care doreºte sã le realizeze<br />
la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>. Dar i-a ajutat Bunul Dumnezeu sã<br />
realizeze neimaginabil mai mult chiar decât ºi-a dorit iniþial.<br />
Cred cã niciodatã Mânãstirea <strong>Crasna</strong> n-a fost de la începuturile<br />
ei, la aºa nivel administrativ-gospodãresc, dar ºi cultural<br />
duhovnicesc.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 33<br />
Ctitorii de la început, tatãl ºi fiul Potlogea, au fãcut la<br />
Schitul <strong>Crasna</strong>, scoalã pentru copiii bajenarilor, pe care-i<br />
întreþinea din averea lor, iar acum, când nu mai este cazul, când<br />
toate comunele ºi satele au ºcoli moderne, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi-a<br />
trimis rânduri-rânduri ucenicii la seminare, la Facultatea de<br />
Teologie ºi chiar peste graniþã la studii Teologice; astfel cã<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> a devenit ca un izvor, o pepinierã din care s-<br />
au recrutat mai mulþi candidaþi pentru arhierei, stareþi ºi<br />
duhovnici de Mânãstiri, bine pregãtiþi.<br />
La sinaxa din toamna anului trecut (6 octombrie 2005) a<br />
stareþilor, stareþelor ºi duhovnicilor din Mânãstirile Arhiepiscopiei<br />
Bucureºtilor, în frunte cu Prea Fericitul Pãrinte Patriarh<br />
Teoctist, episcopii vicari ºi exarhii, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a raportat<br />
între altele cã la ora actualã Mânãstirea <strong>Crasna</strong> are 13 candidaþi<br />
în total, la seminar, la Facultatea de Teologie ºi chiar peste<br />
graniþã, cu care Mânãstirea <strong>Crasna</strong> cheltuieºte anual cu taxele ºi<br />
întreþinerea lor peste 700.000.000 lei (ºapte sute de milioane lei<br />
vechi). Aceastã preocupare a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> de a pregãti în<br />
ºcoalã tineri pentru Bisericã, în general, ºi pentru monahism, în<br />
special, este cea mai mare realizare dintre toate realizãrile Sfinþiei<br />
sale. Este cel mai de bazã ºi preþios ideal. Ziduri au fãcut ºi fac<br />
mulþi, dar ca sã zideascã, sã pregãteascã suflete pentru slujirea<br />
Bisericii lui Dumnezeu ºi împãrãþia cerurilor, sunt prea puþini.<br />
De când se aflã la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, Pãrintele <strong>Nicodim</strong>,<br />
deºi a propus din modestie pentru a fi stareþi, pe câþiva ucenici,<br />
doi dintre ei au fost promovaþi episcopi-arhierei, cu care a<br />
colaborat foarte bine. Dar, pentru mine, în toatã aceastã perioadã<br />
de 40 de ani, adevãratul stareþ, inima ºi creierul Crasnei a fost<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, om dãruit de Dumnezeu cu multe calitãþi,<br />
dar mai ales cu stãruinþã în rãbdare, pricepere, entuziasm,<br />
înþelepciune ºi foarte întreprinzãtor. Astfel nu se explicã cum a<br />
putut realiza atât de mult în acest interval de 40 de ani. La<br />
Dumnezeu, la Care „mia de ani este ca o zi ºi ziua ca o mie de ani”,<br />
sunt 40 de secunde, dar la noi, pãmântenii, este o viaþã de om<br />
activã, socotind-o de la majorat pânã spre bãtrâneþe la vârsta a<br />
treia când puterile încep sã slãbeascã. Eu îi mai doresc încã 40 de<br />
ani, dar aceºtia nu cu „zdroaba” de pânã acum, ci o bãtrâneþe cu<br />
pace ºi liniºte în care sã se bucure de realizãri, de ucenici, sã dea
34 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Slavã lui Dumnezeu pentru toate. Sunt convins cã pe lângã<br />
bucuriile ºi satisfacþiile realizãrilor a avut parte, pe lângã multã<br />
trudã ºi destule momente de surmenaj, stres, ºi de amãrãciuni ºi<br />
chiar momente de lacrimi ºi chiar de potrivnici, cãci dupã cum<br />
se spune cã „cine nu are duºmani, nu-i face pielea doi bani”. ªtim cã<br />
fãrã cruce, deci fãrã greutãþi, nu se poate, dar atunci meritul<br />
realizãrilor este ºi mai mare ºi încoronarea biruinþelor ºi mai<br />
frumoasã.<br />
<strong>Parintele</strong> <strong>Nicodim</strong> mi-a rãmas dintotdeauna un bun<br />
prieten, prietenie în care nu s-a dezminþit niciodatã ºi cu care<br />
adeseori m-am sfãtuit atât în probleme gospodãreºti, cât ºi<br />
duhovniceºti; ºi aceasta mai ales în cei aproape 30 de ani de când<br />
mã aflu ºi eu slujind cu nevrednicie biserica Domnului la<br />
Mânãstirea Zamfira. Îi pãstrez recunoºtinþã ºi-l pomenesc cu<br />
drag la fiecare Sfântã Liturghie împreunã cu soborul, pentru cã<br />
m-a ajutat întotdeauna la nevoie trimiþându-mi de ajutor câte un<br />
preot, mai ales când am fost internat pentru operaþie la inimã ºi<br />
în covaleºcenþa ei.<br />
De asemenea m-a ajutat mult împrumutându-mã în mai<br />
multe rânduri cu bani din partea Mânãstirii <strong>Crasna</strong>, când aveam<br />
ºi noi anumite lucrãri la Mânãstirea Zamfira. Meritul ºi mai<br />
mare era cã nu-mi dãdeau din prisos, cãci erau întotdeauna<br />
strâmtoraþi de multe cheltuieli, dar nici pe mine nu mã lãsau; îmi<br />
dãdeau cât puteau ºi mã îngãduia sã-i restitui când pot. Mi-a fost<br />
de mult folos, pentru care îi mulþumesc ºi cu acest prilej.<br />
Cu aproape doi ani în urmã, dupã ce cu puþin înainte<br />
împlinisem amândoi 70 de ani, deci cu ajutorul lui Dumnezeu<br />
schimbasem prefixul în 7, ne-am întâlnit la <strong>Crasna</strong>. ªi dupã ce<br />
am discutat destule, între altele „lãudându-ne” ºi cu diagnosticele<br />
„ºubrezeniilor”, la despãrþire, dupã frãþeascã îmbraþiºare,<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, cu frumosul umor care îl caracterizeazã îmi<br />
spune: „Dragã Pãrinte Gavriil, ce mai tura-vura, iatã jumãtate<br />
din viaþã s-a dus, a trecut, vom vedea noi ce ne-a mai rândui<br />
Bunul Dumnezeu ºi în cealaltã jumãtate...”. Deci, speranþe sã<br />
intre în cartea recordurilor la 140 de ani.<br />
De atunci ne-am întâlnit ºi vãzut foarte rar, dar sunt foarte<br />
bucuros de întâlnirea de acum, pe aceastã cale, la acest moment<br />
aniversar, omagial. Îl îmbrãþiºãm duhovniceºte ºi-i dorim din
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 35<br />
toatã inima tot binele, „La Mulþi ani”, fericire ºi rãsplatã veºnicã<br />
pentru tot ce a fãcut, prin care s-a slãvit ºi se slãveºte Dumnezeu.<br />
ªtim, ºi ºtie Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, cã îl iubeºte foarte multã lume;<br />
dar prin rândurile volumului de faþã, am vrut sã-i dovedim<br />
odatã în plus, mai ales noi, prietenii ºi ucenicii, cât de mult îl<br />
iubim ºi îl preþuim.<br />
Fiind vorba de „Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>”,<br />
cred cã am reuºit sã conving pentru adevãrul zicalei „Omul<br />
sfinþeºte locul”.<br />
Arhimandritul Gavriil,<br />
Sfânta Mânãstire Zamfira
Dragostea primitoare a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong><br />
Pentru a vorbi despre Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, trebuie sã<br />
vorbesc în acelaºi timp de începutul perioadei mele cãlugãreºti<br />
în cadrul acestei Mânãstiri.<br />
Prima vizitã pe care am facut-o la <strong>Crasna</strong> a fost înainte de<br />
1980, împreunã cu un grup de pelerini care îndrãgeau acest lãcaº<br />
de spiritualitate, care de fiecare datã culmina prin primirea<br />
frumoasã întipãritã în persoana Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>. Îmi aduc<br />
aminte cu bucurie de clipa despãrþirii, cum la plecare, fiecare<br />
dintre credincioºii ce alcãtuia grupul nostru, a primit din mâna<br />
Pãrintelui ca rãsplatã a ostenelii, câteva iconiþe pe care Pãrintele<br />
le avea de la Ierusalim, în urma pelerinajului pe care l-a fãcut în<br />
Þara Sfântã.<br />
Acest mic dar al Pãrintelui, aceste iconiþe aduse de la<br />
Locurile Sfinte, aveau sã producã în mine mai târziu, ruperea de<br />
lume ºi plecarea în cãutarea altor „iconiþe”, în anul 1980, când în<br />
obºtea Schitului <strong>Crasna</strong> se aflau doar ºase vieþuitori.<br />
Pentru mine, aceastã plecare avea sã fie o adevãratã<br />
descoperire spiritualã, un munte de zahãr din care ne hrãneam<br />
prin mijlocirea Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>. Închinovierea mea în Schitul<br />
<strong>Crasna</strong> se datoreazã Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, care prin vocabularul<br />
sfinþiei sale ademenitor, la finalizarea ºcolii mã face sã iau calea<br />
Mânãstirii. Fãrã sã vrem, în toatã activitatea Mânãstirii ne apare<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, prin duhul sãu de bun gospodar ºi pãrinte
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 37<br />
duhovnicesc. Încã de la venirea sa la <strong>Crasna</strong>, Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
porneºte aceastã lucrare de schimbare în ambele planuri, atât în<br />
cel spiritual cât ºi în cel administrativ.<br />
Nu pot uita clipele ce mi-au fost descrise, în momentul<br />
când împreunã cu Pãrintele Ghedeon, a ajuns la pustia de<br />
odinioarã a Crasnei. Singurul vieþuitor, Pãrintele Pantelimon,<br />
împreunã cu mãgãruºul sãu erau sub o polatã ºubredã ºi aºteptau<br />
cu nerabdare pe cei doi Ieromonahi ce urmau a se instala în<br />
sãracul ºi neînsemnatul lãcaº monastic de odinioarã.<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> avea sã construiascã mai apoi multe<br />
lucruri frumoase acolo. De multe ori am fost martorul anumitor<br />
discuþii ºi întâlniri, când Pãrintele a sãdit cu mult tact duhovnicesc<br />
în inimile cele încercate nãdejdea în Mila celui Preaînalt.<br />
Pentru mine, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a fost ºi este întâi de toate<br />
un „Mentor”, un pãrinte duhovnicesc, care a avut o activitate<br />
continuã cu timp ºi fãrã timp, þinta finalã fiindu-i slujirea Bisericii.<br />
Acum când trebuie sã spun cele trãite de mine în jurul<br />
Pãrintelui, nu fac decât sã mã gândesc la cuvintele grãite de<br />
Sfântul Apostol Pavel, preluate mai apoi de tradiþia monasticã:<br />
„… Deºi aveþi mulþi învãþãtori, totuºi aveþi puþini pãrinþi”. În acest<br />
nucleu al Pãrinþilor îl putem introduce pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong>,<br />
nefiind nici o exagerare a cuvântului, Sfinþia Sa fiind unul care<br />
de-a lungul timpului a format mulþi monahi în cei aproape 60 de<br />
ani de monahism.<br />
Prin toatã activitatea dânsului, de dinaintea de primirea<br />
stãreþiei, îl vedem ca fiind un stareþ din umbrã, cu toate cã aceastã<br />
ascultare a fost împlinitã de Pãrinþii Ghedeon si Galaction. Între<br />
sfinþiile lor a fost o înþelegere în Duhul lui Dumnezeu, s-au<br />
descurcat de minune ºi au ajuns sã facã o minune prin realizãrile<br />
frumoase de acolo.<br />
În încheiere, doresc Pãrintelui nostru <strong>Nicodim</strong> ani îndelungaþi<br />
în slujire, putere în cele propuse pentru viitor ºi sã se<br />
mântuiascã în Domnul, rugându-se ºi pentru noi pãcãtoºii.<br />
Cu aleasã preþuire de vieþuitor al Crasnei,<br />
Protosinghel Antonie,<br />
Stareþul Mânãstirii<br />
Sfântul Pantelimon - Teleorman
Sfintele amintiri ce mã leagã de<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>!<br />
Ne aflãm în anul 1969 în oraºul Mediaº unde un tânãr abia<br />
terminase serviciul militar ºi mergând ca de obicei la Bisericã, la<br />
Catedrala din oraºul Mediaº, vede într-una din duminici slujind<br />
un pãrinte cãlugãr. Era foarte tânãr dupã „dupã cum îl vedea acel<br />
tânãr“, statura lui înaltã, majestoasã, cu pãrul negru ºi obrajii ca<br />
doi bujori, îþi atrãgea atenþia. Faþa-i blândã, smerit ºi cu o pioºenie<br />
rar întâlnitã, vocea caldã te interioriza, iar în momentul cãdirii te<br />
determina sã crezi cã acea persoanã pluteºte în Bisericã.<br />
Atât de mult mi-a intrat la inimã încât am dorit mult sã pot<br />
ajunge doar o vorbã sã-mi spunã, sau sã primesc o binecuvântare<br />
din partea sfinþiei sale. Eu mai cunoºteam pe credincioºii<br />
bisericii cu toate cã nu-i vizitam. Eram singurel!<br />
Întâmplarea face ca dupã terminarea Dumnezeieºtii<br />
Liturghi, preacuviosul pãrinte a rãmas la o familie de creºtini<br />
lângã catedralã - fratele Vasile ºi sora Maria. Mi-am luat inima-n<br />
dinþi ºi am mers ºi eu acolo.<br />
Spre marea mea mirare, m-a primit cu atâta dragoste, atât<br />
de frumos mi-a vorbit, atâta bunãtate avea în suflet, încât nu am<br />
putut sã cred cã este ºi aºa ceva pe pãmânt, eu care eram singur<br />
printre strãini. Mi-a spus cã se numeºte Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi cã<br />
este de la Schitul <strong>Crasna</strong>.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 39<br />
Dupã terminarea întrevederii, mi-a spus cã o sã ne mai<br />
vedem. Eu, sub influenþa marii bucurii, am uitat sã iau vreo<br />
adresã de la Sfinþia Sa. Ajuns acasã singur mã mâhneam: cum sã<br />
ne mai întâlnim cã nu ºtie unde stau ºi nici unde sã-l gãsesc.<br />
Treceau greu zilele ca sã vinã duminica. Iatã cã n-o venit<br />
pãrintele, durere mare, amãrãciune, rugãciuni cu lacrimi sã-l<br />
mai vãd. Dar a apãrut iarãºi, ºi, cu bucurie i-am dat adresa mea.<br />
Îmi trimitea vieþile sfinþilor lunar, prin poºtã, iar eu dupã ce<br />
o citeam, o trimiteam înapoi. Apoi, nu pot sã uit prima mea carte<br />
primitã de la Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, cu ocazia zilei mele de naºtere,<br />
„Urmarea lui Hristos”. Pentru mine atât de mare valoare avea ca<br />
ºi cum aº fi primit-o din mâna lui Hristos.<br />
Mi-a povestit de sfânta Mânãstire ºi de frumoasa viaþã<br />
trãitã în Hristos. Îmi plãcea mult sã-l ascult, dar eram încã prea<br />
legat de familie, îmi iubeam mult pãrinþii. Mergeam împreunã<br />
prin sate în jurul Mediaºului, vorbea la lume ºi tare mult mã<br />
bucuram cã toatã lumea îl iubea.<br />
M-am transferat cu serviciul la Braºov ºi am pierdut o<br />
vreme legãtura cu Pãrintele <strong>Nicodim</strong>.<br />
Însã întâmplarea face ca la o înmormantare ce a avut loc la<br />
Întorsura Buzãului, la Familia Teleanu, dupã multã vreme, sã<br />
mã întâlnesc cu Pãrintele <strong>Nicodim</strong>. Spre bucuria mea, Pãrintele<br />
spune celor prezenþi cã am fost primul ucenic al sfinþiei sale.<br />
M-am bucurat mult cã nu m-a uitat ºi am hotãrât plecarea mea<br />
la Mânãstire.<br />
Dar fiindcã nu am mers la <strong>Crasna</strong> când era sãracã, am<br />
hotãrât sã caut o Mânãstire sãracã, fiindcã mã simþeam în putere<br />
ca sã muncesc. Aºa am mers în Harghita la Mânãstirea Fãgeþel<br />
unde erau ruinele unei Mânãstiri ºi atât. Împreunã cu trei pãrinþi<br />
de la Mânãstirea Topliþa am început lucrul. În ºapte ani am<br />
reuºit cu ajutorul lui Dumnezeu sã ridicãm mânãstirea.<br />
Tatãl meu, rãmânând singur, a venit la mine ºi dupa cinci<br />
ani a fost cãlugãrit de Prea Sfinþitul Ioan, însã dupã ºase luni de<br />
la primirea chipului îngeresc a plecat la Domnul.<br />
În Mânãstirea Fãgeþel am mai rãmas un an dupã moartea<br />
tatãlui meu. Dorul dupã primul meu Pãrinte de suflet în toþi<br />
aceºti ani nu s-a stins. Acest dor de fiu duhovnicesc s-a reaprins<br />
dintr-o datã, încât am cãutat sã-l vãd ºi sã intru în contact cu<br />
Sfinþia Sa.
40 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Aºa am ajuns în mult râvnita de mine, Mânãstirea <strong>Crasna</strong>,<br />
moment în care am rostit cuvintele bãtrânului Sfânt Simeon, însã<br />
puþin schimbate: „Acum slobozeºte pe robul tãu Stãpâne, cã de<br />
aici mã voi duce la cele veºnice”.<br />
Am intrat în ascultarea Pãrintelui meu drag din catedralã<br />
cu atâta dragoste, încât mã simþeam în siguranþã ca în Cer.<br />
Însã cum noi cãlugãrii nu avem cetate stãtãtoare ºi ne lãsãm<br />
în voia Domnului, aºa a binevoit Dumnezeu ca dupã un an<br />
petrecut în Mânãstirea mea dragã, <strong>Crasna</strong>, sã fiu chemat pe<br />
locurile unde Sfântul Apostol Andrei a propovãduit. În aceste<br />
locuri s-a vãrsat mult sânge de martiri, aici trebuind sã îi amintim<br />
pe cei mai vechi dintre ei, pe Sfinþii Mucenici Epictet ºi Astion.<br />
Mãrturisesc înaintea lui Dumnezeu cã tot ce am îi datorez<br />
Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>. Sfinþia Sa pentru mine este o dârã de<br />
luminã. În orice împrejurare mã gãsesc, faptul cã ajung sã<br />
mãrturisesc încercarea sau durerea mea, Pãrintele nu întârzie sã<br />
vinã în ajutor, el însuºi intrând în durerea ºi încercarea mea. M-<br />
a ajutat ºi mã ajutã mereu!<br />
Dacã îmi era tatã trupesc nu putea face mai mult pentru<br />
mine. Mãrturisesc tuturor cititorilor acestui volum de<br />
mãrturisiri, cã ale mele cuvinte sunt sãrace pentru a putea spune<br />
ce simt eu pentru Pãrintele <strong>Nicodim</strong>.<br />
Este o mare bucurie ºi cinste pentru Biserica noastrã<br />
Ortodoxã cã vã avem Pãrinte, toþi care vorbesc cu sfinþia voastrã<br />
simt cã s-au întâlnit cu Hristos, Domnul.<br />
În încheiere, vã rugãm sã primiþi urãrile noastre de bine,<br />
sãnãtate, bucurii ºi viaþã lungã!<br />
Cu deosebitã dragoste ºi supunere, al sfinþiei voastre fiu<br />
duhovnicesc,<br />
Protosinghel Iov,<br />
Stareþul Sfintei Mânãstiri<br />
Halmiris - Tulcea
Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
cel din mijlocul florilor<br />
Astãzi, când se duce o intensã luptã sau mai bine spus o<br />
vicleanã lucrare de depersonalizare a omului, prin înlocuirea<br />
numelui cu un numãr, prin transformarea omului persoanã în<br />
numãr - individ, ne mai mângâiem sufletul atunci când, fãcând<br />
o vizitã în satele româneºti de pretutindeni, auzim ºi vedem cât<br />
de ancoraþi trãiesc oamenii de la þarã în tradiþie ºi în conºtiinþa<br />
apartenenþei la un nume - neam.<br />
Orice persoanã de la þarã se identificã nu atât dupã ceea ce<br />
stã înscris în acte, cât dupã numele lor împreunã cu cel al<br />
pãrinþilor sau al bunicilor: (ex. Vasile a lu’Ionu’Florii).<br />
ªi dacã în lumea laicã omul se identificã dupã neamul din<br />
care se trage, în lumea monahalã numele marilor stareþi – în<br />
adevãratul sens al cuvântului, se identificã dupã locul în care<br />
ºi-au sfinþit sau îºi sfinþesc viaþa. Spunem Sfântul Calinic de la<br />
Cernica, Sfântul Antonie de la Iezeru, Sfântul Serafim din Sarov,<br />
sau Pãrintele Sofronie de la Essex, Pãrintele Iustin de la Petru-<br />
Vodã, Pãrintele X de la Mânãstirea Y. Rareori aceste nume de<br />
stareþi sunt identificaþi dupã harismele date lor de Dumnezeu,<br />
ceea ce nu înseamnã cã ceilalþi nu le au sau nu le-au avut.<br />
Aceastã identificare a omului cu locul unde stã aratã statornicia,
42 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
dar ºi dorul omului dupã locul pe care l-a pierdut, dorul omului<br />
dupã Rai.<br />
Aceastã legaturã dintre om ºi loc, dintre un Pãrinte ºi o<br />
Bisericã sau Mânãstire, este ca o legãturã de tainã dintre mire ºi<br />
mireasã. Unire pe veci, legãturã de nedezlegat! ªi taina aceasta<br />
este cã, precum femeia a fost datã bãrbatului spre ajutor în<br />
drumul spre îndumnezeire ºi spre dãinuirea neamului, tot aºa o<br />
Bisericã sau o Mânãstire a fost datã unui preot, spre desãvârºirea<br />
lui prin identificarea pânã la unirea totalã cu Biserica - rod a<br />
Duhului Sfânt, ºi prin naºterea, în duh, de fii ºi fiice duhovniceºti.<br />
Astfel, Preotul devine Pãrinte ºi duhovnic - om plin de Duh<br />
Sfânt - înduhovnicit, iar Biserica sau Mânãstirea unde a fost pus,<br />
din ruinã ajunge podoabã de mare preþ, cãpãtând în duh un<br />
nume. Pãrintele ia numele ºi se identificã cu Biserica, iar Biserica<br />
sau Mânãstirea respectivã devine cunoscutã prin Pãrintele<br />
respectiv.<br />
Zicând acestea mã gândesc cu evlavie ºi respect la foarte<br />
mulþi Pãrinþi duhovniceºti care prin dorinþa de a-ºi sfinþi viaþa,<br />
au sfinþit ºi locul unde s-au nevoit ori se nevoiesc.<br />
Pe unul dintre aceºti Pãrinþi l-am cunoscut cu mulþi ani în<br />
urmã, prin 1988-1989, pe când încercam ºi eu sã-mi gãsesc un loc<br />
unde, prin sfinþirea vieþii sã mã unesc cu Hristos pentru veºnicie.<br />
L-am întâlnit la Schitul <strong>Crasna</strong> de Prahova pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
- duhovnicul de atunci ºi Stareþul de azi al Mânãstirii. Ne-a<br />
primit cu bucurie (mai eram cu un frate), ºi ne-a copleºit cu<br />
bunãtatea ºi dragostea sa. Pe când mã hotãrâsem sã iau drumul<br />
fãrã întoarcere al Mânãstirii, îndreptându-mã spre Schitul<br />
<strong>Crasna</strong> în iarna anului 1989, schimbãrile radicale din þarã au<br />
schimbat cumva ºi drumul vieþii mele.<br />
Astãzi sunt cãlugãr ºi sunt ºi eu legat de un loc unde încerc<br />
sã-mi sfinþesc viaþa, dar mã gândesc cu drag la Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> cel din mijlocul florilor (aºa cum l-am vãzut eu ºi alþii,<br />
pentru prima datã) ºi aºa îmi doresc sã ne vedem în mijlocul<br />
Raiului, unde Sfinþii ca florile înmiresmate împodobesc locul.<br />
Astãzi când îl pomenesc la Sfântul Jertfelnic ca pe unul<br />
dintre primii ctitori ai Mânãstiri Sfântul Ilie – Albac (pentru cã<br />
aºa este Pãrintele <strong>Nicodim</strong> nu uitã pe nimeni din cei pe care i-a<br />
cunoscut, ºi e gata sã-i ajute la nevoie), nu pot sã mã gândesc la
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 43<br />
dânsul fãrã sã-mi vinã în minte cuvintele Înalt Prea Sfinþitului<br />
Teofil Herineanu al Clujului, care atunci când veneau tinerii<br />
pentru binecuvântare de a se face preoþi, îi ispitea cu trei<br />
întrebãri:<br />
Dragi þi-s florile<br />
Dragi þi-s cântãrile<br />
Dragi þi-s pruncii<br />
Iar dacã rãspunsurile erau un Da sincer, Înalt Prea Sfinþitul<br />
spunea: „înseamnã cã eºti bun”!<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> de la <strong>Crasna</strong> a rãspuns din plin acestor<br />
întrebãri, cãci flori ca în grãdina Pãrintelui - pe care el însuºi le<br />
îngrijeºte – nu vezi oriunde. Apoi, cântãreþii din <strong>Crasna</strong>, ca niºte<br />
privighetori, au dus faima Mânãstirii pânã departe de hotarele<br />
þãrii, iar pruncii – fiii ºi fiicele duhovniceºti, nãscuþi în duh de<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> prin dragostea ºi purtarea de grijã, astãzi duc<br />
numele Mânãstirii <strong>Crasna</strong> mai departe peste veacuri prin cei<br />
ºase Episcopi, stareþi ºi ucenici de nãdejde ai Pãrintelui. Aceºtia<br />
toþi dacã-i întrebi ai cui sunteþi, rãspund cã ai Pãrintelui <strong>Nicodim</strong><br />
Dimulescu – un Pãrinte ºi o Mânãstire care s-au unit pentru<br />
veºnicie.<br />
Pãrintele, dovedind nu numai cã este om bun, ci ºi un<br />
nume, o persoanã; care prin înduhovnicirea sa, înduhovniceºte<br />
locul ºi pe cei din jurul sãu.<br />
Fie ca Dumnezeu sã-l încununeze în Cer împreunã cu<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> – mireasa lui, iar numele lui, pe care cu truda<br />
l-a câºtigat, sã rãmânã în veci – Pãrintele <strong>Nicodim</strong> de la <strong>Crasna</strong>.<br />
Protosinghel Dionisie Ignat<br />
Mânãstirea Sfântul Ilie,<br />
Albac, judeþul Alba
Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
A scrie despre Pãrintele <strong>Nicodim</strong> este un lucru cu<br />
anevoie… Cu ce cuvinte sã îmbrac gândurile mele despre acest<br />
vrednic urmaº întru nume ºi vieþuire al celui ce a sfinþit aºezarea<br />
Tismanei din Oltenia… Cãci ºi el precum acela, din primii ani ai<br />
adolescenþei, îndemnat de lãuntrica chemare spre cinul îngeresc,<br />
a pãºit pe poarta mânãstirii, dorind viaþa cea pustniceascã ºi fãrã<br />
prihanã în cãlugãreasca rânduialã. Si el, precum acela, dintr-un<br />
loc pustiu ºi neºtiut de nimeni din inima munþilor, fãcut-a prea<br />
frumoasã mânãstire, oazã duhovniceascã ºi loc de adãpare din<br />
izvoarele binecuvântate ale rugãciunii, pentru turma cea<br />
cuvântãtoare a lui Hristos. S-a strãduit Pãrintele <strong>Nicodim</strong>,<br />
asemenea Sfântului <strong>Nicodim</strong> de la Tismana sa adune obºte de<br />
cãlugãri duhovniceºti, râvnitori ºi învãþaþi ºi a reuºit cu<br />
învãþãtura, grija ºi îndemnurile sale sa împodobeascã Biserica lui<br />
Hristos cu câteva chipuri alese de ierarhi ºi stareþi. Sfântul<br />
<strong>Nicodim</strong> de la Tismana a refuzat rangurile bisericeºti cele mai de<br />
seamã, când mai mari vremii de atunci i le propuneau…. De<br />
asemenea ºi Pãrintele <strong>Nicodim</strong> de la <strong>Crasna</strong>, a considerat închisã<br />
„lista ambiþiilor” de rang ºi mãrire, din momentul când a fost<br />
primit în obºtea Mânãstirii Râmeþ, pe vremea când aceasta avea<br />
obºte de cãlugãri. Cinul monahal i-a fost tare drag de când a<br />
gustat din tainele lui ºi drag îi va fi cât va trãi pe astã lume, cãci<br />
atunci când ne vorbeºte despre primii lui paºi spre mânãstire,<br />
despre pãrinþii ºi duhovnicii cunoscuþi de el în anii de cãlugãrie,
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 45<br />
chipul i se umple de lumina bucuriei întru Hristos... ªi dacã<br />
despre primii ani ai vieþuirii lui în mânãstire ne vorbeºte mai<br />
mult, atunci când vine vorba sã spunã câte greutãþi a întâmpinat<br />
de când a venit în Schitul <strong>Crasna</strong> acum 40 de ani, vorbele îi devin<br />
sãrace ºi reþinute… ªi deºi a fãcut dintr-un schituleþ neºtiut de<br />
nimeni, o mânãstire înfloritoare, unde la slujbele cântate<br />
îngereºte de pãrinþii din obºte participã în fiecare duminicã ºi<br />
sãrbãtoare vreo trei sute pânã la cinci sute de suflete, totuºi,<br />
atunci când îi sunt lãudate sau mai bine zis, recunoscute meritele<br />
sale, devine vãdit stingher, încercând sã închidã cât mai repede<br />
discuþia, ori sã arate mai degrabã meritele celor ce s-au ostenit<br />
împreunã cu el în timpul acestor 40 de ani de grea nevoinþã. Cine<br />
l-a cunoscut pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, nu poate sa uite bucuria ºi<br />
hãrnicia cu care îºi trãieºte fiecare zi din viaþa Sfinþiei sale. Îmi<br />
aduc aminte cu drag acum, de cuvintele acestea pe care el le<br />
aºeza în mod retoric înaintea noastrã: „... Dragã, eu nu pot sã îi<br />
înþeleg pe cei care zic cã se plictisesc nu pot sã îi înþeleg!” ªi dacã<br />
a venit vorba de a înþelege unele lucruri, pot spune cã abia din<br />
postura celui care administreazã o mânãstire am înþeles ºi eu cât<br />
de mult iubeºte Pãrintele <strong>Nicodim</strong> fiecare fiu al Crasnei, ºi cât<br />
suflet pune pentru fiecare frate sau pãrinte care ºi-a încredinþat<br />
sufletul spre cãlãuzire în mâinile lui. Mã gândesc adesea de aici<br />
la Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi sufletul mi se umple de admiraþie ºi<br />
recunoºtinþã… ªi cu ocazia aceasta îl pot ruga ºi eu sã mã ierte de<br />
supãrãrile ce i le-am pricinuit cu ºtiinþã, sau nu... Îi mulþumesc<br />
din adâncul sufletului Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> pentru dragostea<br />
pãrinteascã ºi grija ce mi le-a arãtat ºi pe care continuã sã le arate.<br />
Nu îmi rãmâne decât sã rog pe bunul Dumnezeu sã îi dea<br />
Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> cât mai multã sãnãtate ºi ducerea la bun<br />
sfârºit a tot ceea ce ºi Sfinþia Sa aºteaptã de la Dumnezeu.<br />
Dacã ar fi sã-l caracterizãm pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> în puþine<br />
cuvinte, cred cã acestea ar fi cele mai potrivite: o viaþã jertfitã pe<br />
altarul Mânãstirii <strong>Crasna</strong>.<br />
Sã ne trãiþi Pãrinte <strong>Nicodim</strong>!<br />
Ieromonahul Clement,<br />
Stareþul Sfintei Mânãstiri<br />
Stelea – Târgoviºte
Clipe de bucurie lângã Pãrintele <strong>Nicodim</strong>…<br />
În „istorisirea” de faþã îl voi descrie pe Pãrintele precum<br />
l-am cunoscut, un om simplu ºi firesc. N-aº putea sã scriu despre<br />
viaþa lui adâncã, duhovniceascã, pentru cã aceasta fiind tainicã,<br />
cu greu poate fi abordatã.<br />
Îmi amintesc prima zi când am intrat în Mânãstire; primul<br />
chip pe care l-am vãzut a fost al Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> care m-a<br />
întâmpinat cu „Bine ai venit!”. Era pe aleea cu flori, stând în<br />
genunchi la fiecare floare, mângâindu-le cu cãldurã ºi dragoste,<br />
... de parcã le vorbea. Aflând cã este însuºi Pãrintele stareþ, m-a<br />
impresionat vãzând cã se ocupã în mod special de aranjamentul<br />
floral. Totul era o explozie de culori care m-au fãcut sã uit de<br />
oboseala drumului. Când pãºeºti pe astfel de locuri, firea<br />
înconjurãtoare îþi vorbeºte. În dialogul ce a urmat, mi-am<br />
exprimat dorinþa de a rãmâne în Mânãstire, sau dacã nu, sã-mi<br />
recomande o alta. Însã Pãrintele mi-a rãspuns cu zâmbetul pe<br />
buze: „Îþi recomand Mânãstirea <strong>Crasna</strong>!”. Atunci am simþit cum<br />
sufletul se umple de bucurie vãzându-mã primit în obºtea<br />
Sfinþiei sale. Dupã aceea, Pãrintele mã conduse pentru a mã<br />
închina. Am intrat. Candelele luminau blând. Semi-întunericul<br />
de la ferestrele pe jumatate închise ºi mireasma de tãmâie îþi<br />
dãdeau sentimentul prezenþei sfinþilor binecuvântând pe<br />
închinãtor ºi îþi dãdeau predispoziþie cãtre ceva mai bun ºi mai<br />
sfânt. Cele mai frumoase simþãminte ºi cugete se nãºteau
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 47<br />
înlãuntrul meu, primenindu-mi viaþa. Era un nou început,<br />
marcat de încrederea în binecuvântarea celui care avea sã-mi fie<br />
Pãrintele duhovnicesc pentru mai bine de 12 ani. Cu timpul, am<br />
înþeles maiestria înþelepciunii cuvântului de care a dat dovadã la<br />
început.<br />
Cu recunoºtinþã mã gândesc la Liturghiile duminicale<br />
sãvârºite în Sfânta Mânãstire <strong>Crasna</strong>. Retrãiesc Sfânta Liturghie<br />
pe care cu atâta evlavie o slujeºte Pãrintele de fiecare datã,...<br />
binecuvântând..., ºi Altarul care se lumineazã întru totul... - îmi<br />
umplea inima de o pace adâncã, iar mintea primea încredinþarea<br />
noii vieþi, cãci o pocãinþã adâncã îmi lua în stãpânire toata fiinþa.<br />
Pãrintele, prin comportamentul sãu, ne învãþa sã avem<br />
dragoste în tot ceea ce facem (...). Precum cloºca îºi adunã puii sãi<br />
sub aripã, tot aºa ºi Pãrintele, cu dragostea sa paternelã, a ºtiut sã<br />
ne adune ºi sã ne ocroteascã, jertfindu-se ca un adevarat TATÃ.<br />
În ºedinþele pa care le þinea cu noi, Pãrintele nu uita a ne<br />
încuraja sã nu ne lãsãm pradã ispitelor ºi greutãþilor vieþii<br />
cãlugãreºti, aducându-ne argumente ºi exemple din experienþa<br />
trãitã de Sfinþia Sa în Mânãstire, de la vârsta de 13 ani ºi<br />
jumãtate,... ºi cum Pãrintele Arsenie Praja (al cãrui mormânt se<br />
aflã la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>) i-a fost îndrumãtor pe cãrarea<br />
mântuirii.<br />
Ne-a învãþat pe noi toþi fiii sãi duhovniceºti (obºtea Sfinþiei<br />
sale), sã fim personalitãþi independente, avându-l ca model pe<br />
Hristos. Ne-a învãþat sã iubim adevãrul absolut ºi sinceritatea ºi<br />
sã le aplicãm în orice împrejurare a vieþii, asumându-ne riscul,<br />
cu orice preþ, ca sã-l câºtigãm pe Hristos cel rãstignit. El însuºi<br />
aplica acest principiu cu credincioºie. Vedem aceasta în fiecare<br />
manifestare a vieþii sale.<br />
Pãrintele este inepuizabil în orice manifestaþie. Este un<br />
izvor de inspiraþie, iubire, pace, mântuire... Este omul de jertfã<br />
pentru aproapele, plin de iubire ºi râvnã cãtre cele sfinte (...).<br />
Ori de câte ori au poposit la Mânãstire credincioºi din toate<br />
colþurile tãrii, Pãrintele, ca o gazdã primitoare, îi întâmpina cu<br />
voie bunã, oferindu-le tuturor hranã duhovniceascã ºi trupeascã,<br />
îngrijindu-se pentru fiecare sã aibã cele necesare.<br />
A devenit pescar de oameni, umplând corabia lui Hristos<br />
cu multe suflete ºi se strãduieºte sã ajungã la liman (...).
48 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Prin spiritul gospodãresc, prin înþelepciunea cu care<br />
Dumnezeu l-a înzestrat, a fãcut din Schitul <strong>Crasna</strong> o Mânãstire<br />
cu mare ecou în þarã ºi peste hotare, o Mânãstire a florilor la<br />
propriu ºi la figurat. A format multi fii duhovniceºti care astãzi<br />
fac cinste bisericii, fiind rânduiþi pe treptele ierarhiei (ºase<br />
episcopi), ºi o mulþime de ucenici în toatã lumea.<br />
Pentru mine, Pãrintele reprezintã cãlauza de la începutul<br />
cuvântului meu în acest nou început de drum. Spun nou,<br />
deoarece am început o altã etapã din viaþa mea, într-un alt loc ºi<br />
cu o altã responsabilitate mult mai mare ºi mult mai grea, dar<br />
care cu ajutorul Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> am facut-o mai uºoarã ºi mai<br />
frumoasã.<br />
M-am strãduit, dupã puteri, sã creionez cu atenþie cele ce<br />
am vãzut la Pãrintele ºi desigur, ceea ce scriu este un fragment<br />
al întregului adevãr, deoarece veºnicia nu poate fi cuprinsã în<br />
cuvântul scris.<br />
Ieromonahul Benedict,<br />
Stareþul Sfintei Mânãstiri<br />
Ianculeºti - Prahova
„Dragostea zideºte”<br />
Viaþa fiecãruia dintre noi este o sumedenie de întâlniri, este<br />
o continuã miºcare ºi o amplã cãutare; cãci nu de multe ori neam<br />
simþit cã suntem trecãtori pe acest pãmânt ºi ne îndreptãm<br />
cãtre un „necunoscut”purtând în spatele nostru lucruri pe care de<br />
cele mai multe ori le considerãm întâmplãtoare, dar ele în esenþã<br />
se dovedesc a fi proniatoare, dând mãrturie de prezenþa lui<br />
Dumnezeu în viaþa noastrã ºi de nemãrginita Lui iubire cu care<br />
ne înconjoarã.<br />
Nu putem uita, nu avem cum sã uitam cã existenþa noastrã<br />
se raporteazã totdeauna la viaþa aproapelui nostru. Dacã nu ne<br />
reflectãm la aproapele nostru, înseamnã într-un fel, cã am izolat<br />
Persoana de tot ceea ce-i este ei hrãnitor, am izolat Persoana de<br />
darul pe care trebuie sã-l facã ea ºi iatã cã: “iubirea îºi aflã<br />
împlinirea, noutatea, bucuria nu în EU, ci în TU, în comuniune.<br />
Nici în faþa lui Dumnezeu nu mã desfiinþez, mã smeresc, dar nu mã<br />
anulez; mã refer la starea de jertfã a lucrãrii Divine” dupã cum<br />
frumos ne spunea Pãrintele Galeriu. ªi astfel, dãruind bucurie<br />
celuilalt, fratelui tãu, cel care o va trãi primul vei fi tu, iar din<br />
pãcate exemplele de acest gen sunt din ce în ce mai rare în aceste<br />
zile, spre a noastrã tristeþe.<br />
Monahismul ºi Mânãstirea ca formã de vieþuire sunt o<br />
copie fidelã a vieþii creºtinilor din primele veacuri dupã Hristos,<br />
a creºtinilor simpli care trãiau în credinþã ºi în dragoste, în
50 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
comuniune, ºi de aceea fiecare din noi, în curtea unei Mânãstiri,<br />
ne simþim atât de aproape de Dumnezeu ºi Maica Domnului,<br />
cãci ne este ca o cãlãtorie în trecut, o aducere aminte a originii<br />
divine care existã în noi, nãscându-se în noi cuvântul Sfântului<br />
Atanasie cel Mare care spunea cã „omul s-a nãscut pentru a se uni<br />
cu Dumnezeu”.<br />
Nãvalã de gânduri a nãpãdit inima mea, ºi nu este pentru<br />
prima datã când profund miºcat fiind de „cãldura” inimii simt<br />
cum cuvintele sunt sãrace în a exprima, a descrie un om, un<br />
pãrinte, un slujitor al Bisericii ºi pentru noi, clericii, constituie un<br />
model, un exemplu al dragostei pãrintesti. Pãrintele Sofronie de<br />
la Essex spunea: „cuvântul” se poate împãrþi în douã categorii:<br />
„cuvântul care comunicã ºi cuvântul care împãrtãºeºte”, iar eu acum<br />
fac o încercare de a împãrtãºi tuturor ceea ce port în inimã ºi mã<br />
lovesc de rãceala cuvintelor.<br />
Una dintre aceste întâlniri despre care vorbeam la început,<br />
ºi nu întâmplãtoare ci proniatoare, a fost pentru mine întâlnirea<br />
cu Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, Stareþul Mânãstirii <strong>Crasna</strong>, din prima<br />
clipã simþind bucuria, dragostea cu care ne înconjoarã pe toþi,<br />
simþindu-ne ca în “braþele pãrinteºti”.<br />
În persoana Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> de la <strong>Crasna</strong> am vãzut atât<br />
o personalizare a adevãratului om (în lb. greacã fiind cuvânt<br />
compus ºi însemnând – “cel ce priveºte în sus”, cât ºi o<br />
personalizare a adevãratului cãlugãr, care viaþa sa ºi-a fãcut-o un<br />
neîncetat dar adus spre slava lui Dumnezeu ºi astfel s-a fãcut<br />
bineplãcut Lui, mãrturie fiind Mânãstirea în care se nevoieºte ºi<br />
pãstoreºte dupã modelul Pãstorului cel Blând – Hristos, unde<br />
prin sudoarea frunþii ºi dragostea de frumos a creat un colþiºor<br />
de Rai, un loc unde adâncul fiinþei noastre este fermecat de<br />
frumuseþea locului plin de flori, a Pãrinþilor ce împreunã cu<br />
Pãrintele lor duhovnicesc se aflã în slujba Domnului ºi a<br />
neamului. Cãci relaþia cu neamul este o relaþie fireascã, cuvântul<br />
„neam” este legat de cuvântul „conºtiinþã”, despre care spun<br />
Sfinþii Pãrinþi cã este vocea Domnului în noi, ºi este legat ºi cu<br />
sintagma „conºtiinþa creºtinã”.<br />
Despre Pãrintele <strong>Nicodim</strong> Dimulescu de la <strong>Crasna</strong>, aºa<br />
cum a rãmas în inimile noastre, s-ar putea scrie cãrþi intregi, ºi<br />
iarãºi cuvintele ar fi sãrace, neputând cuprinde adâncul
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 51<br />
frumuseþii ce-l poartã în inima lui ºi cred cã cel mai bine este a-l<br />
cita pe Pãrintele Rafail Noica care spune: ” fiecare om este o altã<br />
mântuire, fiecare suflet este un alt aspect al chipului lui<br />
Dumnezeu, care nu a mai fost niciodatã în istorie ºi în toatã<br />
creaþia, ºi niciodatã nu va mai fi. ªi asta are de-a face cu mãreþia<br />
fiecãrui om”.<br />
Nãdãjduind cã îmi va fi iertatã atât îndrãzneala de a<br />
încerca sã descriu în cuvinte „mãreþia” acestui om, acestui<br />
Slujitor al Domnului ºi al neamului, cât ºi stângãcia cu care am<br />
scris aceste rânduri, mã rog Maicii Domnului sã ne<br />
învredniceascã împreunã cu Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a ne plimba ºi în<br />
Grãdina Raiului.<br />
Ieromonahul Siluan,<br />
Mânãstirea Naºterea Maicii Domnului,<br />
Grecia
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> cel grabnic ascultãtor!<br />
Personal vorbind, sunt ataºatã de persoana Pãrintelui<br />
Arhim. <strong>Nicodim</strong> deoarece, de fiecare datã când am fost pusã în<br />
situaþia de a lua hotãrâri în privinþa problemelor spirituale cât ºi<br />
a celor de administraþie întâlnite ca stareþã, am apelat la<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºtiindu-l a fi un monah cu o aleasã experienþã.<br />
Pentru Mânãstirea noastrã, Mânãstirea Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>,<br />
<strong>Crasna</strong>, a avut o importanþã spiritualã ºi înainte de venirea<br />
dânsului acolo. Doresc sa spun cã la începuturile stãreþiei mele<br />
la Mânãstirea Ghighiu, <strong>Crasna</strong> a fost cea care a rãspuns nevoii ºi<br />
cererii mele. În acea perioadã nu deloc uºoarã pentru<br />
monahismul nostru, am avut ca pãrinte duhovnic la noi la<br />
mânãstire pe Prea Cuviosul Pãrinte Serafim Popescu, un<br />
exemplu de pãrinte care încerca sã ne transmitã fiecareia dintre<br />
noi experienþa dânsului dobânditã prin nevoinþã, amintindu-ne<br />
cã doar prin intermediul ei ajungem sã ne formãm într-un duh<br />
urmãtor Sfinþilor Pãrinþi. Perioada imediatã aplicãrii decretului<br />
410 din toamna anului 1959 ºi începutul anului 1960, fãcea ca<br />
mulþime de monahi ºi monahii sã pãrãseascã vetrele noaste<br />
monahale.<br />
Vrednicul de pomenire Prea Fericitul Pãrinte Patriarh<br />
Iustinian, fãcea însã aplicarea unei alte reguli, contrarã celeia<br />
datã de perioada comunistã, trimiterea unor monahi ºi monahii<br />
în mânãstirile ce de acum erau fãrã vieþuitori. Astfel se face cã în
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 53<br />
acea perioadã ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong> se gãsea în încercare,<br />
numãrul monahilor ºi aici era în scãdere. În primãvara anului<br />
1967 avea sã reînceapã o creºtere spiritualã prin venirea<br />
Pãrintelui Ghedeon Bunescu ºi a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> Dimulescu<br />
la <strong>Crasna</strong>. Creºterea de care vorbeam avea sã se manifeste ºi în<br />
domeniul administrativ, construindu-se chilii pentru noii fraþi,<br />
ce de acum îºi fãceau apariþia în noua Crasnã. Ceea ce era de<br />
apreciat atunci, dar ºi acum, este grija Pãrintelui faþã de toþi<br />
credincioºii care cerceteazã Mânãstirea <strong>Crasna</strong>. Aceastã grijã,<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a încercat sã o implanteze în sufletul fiecãrui<br />
vieþuitor de acolo, am putut sã vãd aceasta în toþi aceºti ani de<br />
când cunosc <strong>Crasna</strong> cea prea frumoasã.<br />
În cele de mai sus, vedem cã Pãrintele <strong>Nicodim</strong> trecând<br />
prin anumite mânãstiri, a avut ºi multe exemple de bãtrâni<br />
îmbunãtãþiþii, cãrora a încercat sã le urmeze atât el, cât ºi<br />
cãlugãrii din Mânãstirea dânsului. În titlul acestui cuvânt<br />
spuneam cã Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a fost un grabnic ascultãtor ºi<br />
sfãtuitor atât faþã de mine, cât ºi faþã de alte persoane cunoscute<br />
de mine, de unde vedem cã experienþa Pãrintelui era pusã la<br />
dispoziþia fiecãruia dintre noi într-un chip smerit.<br />
Doresc sã spun acum ºi alte lucruri minunate, vrednice de<br />
urmat, pe care eu le-am vãzut la Pãrintele <strong>Nicodim</strong>. Tot ceea ce<br />
a realizat dânsul la <strong>Crasna</strong> este ca un exemplu, urmând ca<br />
fiecare dintre noi sã îi urmãm în cele fãcute acolo! Apoi, doresc<br />
sã evidenþiez un aspect rar întâlnit în Mânãstirile noastre din<br />
eparhie. Pãrintele <strong>Nicodim</strong> este exemplul cãlugãrului cãrturar,<br />
dânsul a înþeles cã o obºte trebuie sã fie formatã ºi din punct de<br />
vedere intelectual. Conºtientizând bine acest lucru, Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> a oferit Bisericii cãlugãri trãitori, iniþiaþi în duhul<br />
rugãciunii, însã a realizat cã, în acelaºi timp, aceºti cãlugãri<br />
trebuie iniþiaþi ºi în studiul Sfintilor Pãrinþi prin urmarea unei<br />
ºcoli. Cei ieºiti din sânul acestei obºti binecuvântate, rãspund<br />
astãzi nevoilor unor eparhii ca ierarhi eparhioþi, dar ºi ca<br />
episcopi vicari.<br />
Pe lângã aceºtia, se adaugã ºi un numãr de pãrinþi stareþi,<br />
fiecare dintre ei încercând sã punã în aplicare cele deprinse în<br />
Mânãstirea lor, avându-l ca exemplu vrednic de urmat pe<br />
Pãrintele lor drag, <strong>Nicodim</strong>.
54 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
În încheierea acestui cuvânt pornit dintr-o inimã ce a trãit<br />
personal toate cele expuse, doresc Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> ºi<br />
Mânãstirii <strong>Crasna</strong> alese mulþumiri pentru tot ce au fãcut în toatã<br />
aceastã perioadã pentru noi.<br />
Pe aceastã cale, acum, la împlinirea celor 40 de ani la<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, vã doresc Prea Cuvioase Pãrinte <strong>Nicodim</strong> ca<br />
Domnul sã vã întãreascã sã puteþi continua lucrarea cea bunã în<br />
Mânãstirea cea mult iubitã sfinþiei voastre, care este <strong>Crasna</strong>.<br />
Stavrofora Pelaghia,<br />
Stareþa Sfintei Mânãstiri Ghighiu
Pãrintele Stareþ <strong>Nicodim</strong>,<br />
„rectitorul” Mânãstirii <strong>Crasna</strong><br />
Întâi de toate vreau sã arãt cititorilor acestui volum omagial<br />
cã am ales acest titlu,pentru a arãta pe cât mai bine ºi dupã a mea<br />
putere; importanþa Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> în dezvoltarea Mânãstirii<br />
<strong>Crasna</strong>.<br />
Tot acum vreau sa spun cititorilor cã ceea ce a fost Schitul<br />
<strong>Crasna</strong> devenit astãzi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, înainte de venirea<br />
sfinþiei sale ºi a Pãrintelui Ghedeon în anul 1967, este foarte<br />
puþin cunoscut în zilele noastre.<br />
Personal vorbind, eu am cunoscut Schitul <strong>Crasna</strong> cu 10-15<br />
ani înainte de venirea ºi stabilirea Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> acolo, deci<br />
pot afirma anumite lucruri. Nu doresc nicidecum sã mã întorc în<br />
istorie, doresc însã a arãta cititorilor acestui volum, cã Schitul<br />
<strong>Crasna</strong> de atunci era ceva uitat, un loc cu rânduialã cãlugãreascã<br />
veche, fiindu-i prielnicã ºi liniºtea de care avea parte schitul din<br />
vechime.<br />
În anii de dinaintea decretului 410/1959-1960 ºi dupã,<br />
obºtea Schitului <strong>Crasna</strong> nu avea un numãr ridicat de vieþuitori,<br />
aceastã micã obºte era alcãtuitã din 2-3 monahi, care dupã<br />
aplicarea sfâºietorului decret, împlineau acum rolul de simpli<br />
paznici ai schitului.
56 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Aceastã durere de pe urma aplicãrii decretului de mai sus,<br />
vedem cã în micul schit nu avea sã dureze prea mult, asta fiindcã<br />
prin grija Prea Fericitului Pãrinte Patriarh Iustinian, în anul<br />
1967, avea sã pãtrundã în pustia schitului doi Ieromonahi,<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> Dimulescu ºi Pãrintele Ghedeon Bunescu, cel<br />
din urmã fiind numit stareþ al Schitului.<br />
Anii au trecut ºi tinereþea Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> lucra cu timp<br />
ºi fãrã timp în dezvoltarea ºi formarea noilor cãlugãri ai<br />
Schitului <strong>Crasna</strong>. Chiar dacã numãrul cãlugãrilor în acest schit<br />
nu a depãsit numãrul de 10 înainte de revoluþie, vedem cã<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> încã din primii ani ai Sfinþiei sale la <strong>Crasna</strong><br />
avea sã se axeze pe un principiu care dãinuie pãnã în zilele<br />
noastre. Acest principu care a fost dintru început esenþial pentru<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, era formarea cãlugãrilor din Mânãstirea<br />
<strong>Crasna</strong> într-un duh aparte. ªi eu am ajuns sã dau dreptate<br />
Pãrintelui în cele privitoare la trimiterea personalului la ºcoalã,<br />
ºtiind bine cã mai târziu prima care se foloseºte este Mânãstirea.<br />
Prin aceasta vedem la Pãrintele stareþ, misiunea Bisericii la care<br />
dânsul rãspundea, misiune care este înþeleasã diferit de fiecare<br />
stareþ sau stareþã a unei Mânãstiri.<br />
Un alt lucru pe care l-am vãzut atât în trecut cât ºi astãzi la<br />
aceastã Mânãstire este milostenia. Printre alte Mânãstiri ºi<br />
Schituri ajutate de <strong>Crasna</strong> cea milostivã se aflã ºi Mânãstirea<br />
Suzana. Prin intermediul acestei virtuþi, Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
înþelege ideea de familie pe care trebuie sã o trãiascã cãlugãrii,<br />
cu atât mai mult în clipe de încercare.<br />
De vãzut, am vãzut foarte putin Mânãstirea <strong>Crasna</strong> în<br />
aceºti ultimi ani. De apreciat nu am contenit sã o apreciez mai<br />
ales în aceºti 40 de ani de când Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a ajuns acolo.<br />
Este persoana care a trebuit sã treacã prin multe încercãri în<br />
aceºti ani, dar se vede cã a persistat ideea de frumos ºi de a<br />
construi ceva, aceasta fiind ceva specific bãtrânilor.<br />
Schitul <strong>Crasna</strong> de dinainte a fost o vatrã sihãstreascã. Acest<br />
ceva împlinit de Pãrintele Arhim. <strong>Nicodim</strong> are ca fundament<br />
central rugãciunile acelor sihaºtri care au început acest smerit<br />
schit de odinioarã.<br />
Ca ºi încheiere a celor spuse mai sus, vreau sã menþionez<br />
faptul cã în persoana Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> vedem implantatã
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 57<br />
ideea de slujire a celui mai mare, care este cerutã întâi de toate<br />
celor ce sunt în conducere. În urma acestei împliniri în slujire,<br />
putem spune cã Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> i se cuvine tot respectul de<br />
Pãrinte al monahismului nostru.<br />
Vã doresc Pãrinte Stareþ sã aveþi parte de o activitate cât<br />
mai rodnicã în slujirea bisericii noastre strãmoºeºti.<br />
Stavrofora Singlitichia,<br />
Stareþa Sfintei Mânãstiri Suzana
Un Stareþ nãscut sã fie Stareþ<br />
Valea Teleajenului este împodobitã cu o salbã de Mânãstiri,<br />
locuri de reculegere ºi meditaþie.<br />
Mânãstirea Zamfira, ctitoritã de cãtre Mitropolitul Nifon,<br />
Mânãstirea Sfântul Antonie cel Mare – Mânãstire nouã, înfiinþatã<br />
de cãtre enoriaºi, Mânãstirea Cheia ºi Mânãstirea Suzana, ctitorite<br />
de credincioºi evlaviosi. Mânãstirea Cheia ºi Mânãstirea Suzana<br />
ctitorite de cãtre credincioºii veniþi din Ardeal ºi Mânãstirea<br />
<strong>Crasna</strong> din Izvoarele – Prahova, ctitoritã de un creºtin devenit<br />
monah. Aceste sfinte Mânãstiri sunt îndrumate ºi conduse de<br />
stareþi ºi stareþe care fac cinste sfintei noastre Biserici strãmoºeºti.<br />
O personalitate care se remarcã prin tot ceea ce sãvârºeºte<br />
ºi care, aºa cum am menþionat in titlu este nãscut sã fie stareþ, un<br />
om care impune prin prestanþã, demnitate, omenie ºi spirit<br />
gospodãresc, un monah de care Biserica noastrã are nevoie în<br />
toate Mânãstirile, este Prea Cuviosul Pãrinte Arhimandrit<br />
<strong>Nicodim</strong> Dimulescu, stareþul Mânãstirii <strong>Crasna</strong>.<br />
<strong>Parintele</strong> <strong>Nicodim</strong> a vãzut lumina zilei în satul Cãrpeniº,<br />
Judeþul Argeº, la data de 11 mai 1935. Având o educaþie creºtinã ºi<br />
trãind o viaþã deosebitã în cele duhovniceºti, a primit chipul îngeresc<br />
al cãlugãriei în vechiul centru monahal, Mânãstirea Râmeþ, intrând<br />
în aceastã obºte la vârsta de 13 ani, fiind ucenic al marelui trãitor ºi<br />
duhovnic Ieromonah Arsenie Praja, socotit sfânt încã din viaþã.<br />
Din anul 1967, împreunã cu Prea Cuviosul Pãrinte Bunescu<br />
Ghedeon, care va fi ºi stareþ, vin la Schitul <strong>Crasna</strong>, loc lãsat în
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 59<br />
pãrãsire, sãrac din punct de vedere economin ºi ca numãr de<br />
vieþuitori ºi condiþii foarte grele de ajuns la sfântul locaº.<br />
Deºi a fost cel ce a administrat ºi gospodãrit cu mare<br />
pricepere Mânãstirea, nu a dorit sã fie stareþ multã vreme,<br />
conducând astfel Mânãstirea doar din vara anului 1999.<br />
Datoritã dânsului au fost executate o seamã de lucrãri:<br />
biserica nouã, împrejurimi din zid de piatrã, chilii noi, un Altar<br />
de varã, sãli de mese,... lucrãrile continuã ºi astãzi.<br />
Este de subliniat faptul cã a trimis la studii tineri, întelegând<br />
nevoia Bisericii de a avea oameni pregãtiþi. Din obºtea Mânãstirii<br />
<strong>Crasna</strong> s-a ridicat un numãr de 6 episcopi: Înalt Prea Sfinþitul<br />
Teofan - Mitropolitul Olteniei, Înalt Prea Sfinþitul Teodosie -<br />
Arhiepiscopul Tomisului, Prea Sfinþitul Galaction – Episcopul<br />
Alexandriei ºi Teleormanului, Prea Sfinþitul Ambrozie – Episcopul<br />
Giurgiului, Prea Sfinþitul Ciprian – episcop vicar patriarhal, Prea<br />
Sfinþitul Sebastian – episcop vicar al Arhiepiscopiei Bucureºtilor.<br />
O seamã de tineri seminariºti ºi teologi au fost îndemnaþi ºi<br />
ajutaþi de Pãrintele <strong>Nicodim</strong>.<br />
Din rândurile Mânãstirii <strong>Crasna</strong> s-au ridicat o seamã de stareþi:<br />
Prea Cuviosul Ierom. Benedict – stareþul Mânãstirii Ianculeºti, Prea<br />
Cuviosul Ierom. Clement – stareþul Mânãstirii Stelea - Târgoviºte,<br />
Prea Cuviosul Arhim. Teofil – stareþul Mânãstirii Balaciu etc.<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a trecut prin momente de încercare dar<br />
a stat dârz ºi Dumnezeu l-a ocrotit. Dacã la început Mânãstirea<br />
avea 2-3 vieþuitori, astãzi numãrã 33 de cãlugãri.<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> - loc de reculegere, trãire spiritualã ºi<br />
înalþare sufleteascã pentru creºtinii din împrejurimii ºi din foarte<br />
multe locuri din þarã, a devenit o oazã a reculegerii ºi de trãire a<br />
credinþei noastre, datoritã modului de a se apleca spre<br />
trebuinþele sufleteºti a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> ºi a slujitorilor care îl<br />
înconjoarã cu supunere ºi credincioºie.<br />
La împlinirea a 40 de ani de slujire în Mânãstirea <strong>Crasna</strong> –<br />
vatrã de culturã ºi trãire duhovniceascã, toþi care îl cunoaºtem ºi<br />
îl apreciem îi dorim sãnãtate ºi întru toate bunã sporire.<br />
Pr. Protoiereu Ilie Vasile<br />
Vãlenii de Munte
Lucrarea Pãrintelui <strong>Nicodim</strong><br />
L-am cunoscut pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> de la <strong>Crasna</strong> lucrând<br />
la buna chivernisire a Mânãstirii, fãrã sã-ºi doreascã asfalt pe<br />
drumul ce duce la acest aºezãmânt monahal din munþi, explicând<br />
de fiecare datã cã la Mânãstire este bine sã ajungi cu efort.<br />
Dacã vreodatã se va vedea asfalt de la Schiuleºti la <strong>Crasna</strong><br />
sã se ºtie cã Pãrintele <strong>Nicodim</strong> nu mai este la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>.<br />
Mai multe se vor putea spune când va trece la Domnul,<br />
pentru ca Domnul sã-i rãsplãteascã multele-i fapte bune ce le-a<br />
fãcut în ascuns.<br />
Dacã mi-aº dori ceva din ostenelile lui, ar fi puterea ºi<br />
dragostea cu care a rãspuns la toate scrisorile pe care le primea<br />
cu cerere de sfat.<br />
Pr. Nicolae Tãnase<br />
Parohia Valea Plopului<br />
Jud. Prahova
Copilãria mea, sub semnul Pãrinþilor <strong>Nicodim</strong> ºi<br />
Gavriil de la Mânãstirea Slãnic…<br />
Copil fiind, cam pânã la 7 ani, viaþa-mi este legatã de<br />
existenþa monahilor de la Schitul Slãnic din comuna Aninoasa.<br />
Fiind nãscut în anul 1952, în satul Valea Siliºtii, deci doar la<br />
4 km de satul Slãnic ºi în acelaºi timp vecin de casã cu pãrinþii<br />
trupeºti ai arhidiaconului de atunci Stoica Gavriil, de fapt ºi<br />
rudã cu noi, am avut ocazia de mai multe ori sã merg împreunã<br />
cu mama mea „Þaþa Tia Albescu” la Schitul Slãnic, unde<br />
funcþiona pe post de diacon la acest Sfânt locaº.<br />
Din câte îmi aduc aminte ºi la vremea aceea exista o viaþã<br />
duhovniceascã deosebitã ºi Sfânta Mânãstire Slãnic era vizitatã<br />
ºi cãutatã de foarte mulþi credincioºi din toate localitãþile din<br />
apropierea Slãnicului.<br />
Apoi, datoritã „dragostei deosebite” pe care au avut-o<br />
conducãtorii comuniºti din vremea anilor 1955 - 65 am aflat cã<br />
datoritã faptelor de milostenie ºi dragoste creºtinã au fost<br />
recompensaþi cu „o perioadã de detenþie”, dupã care au fost<br />
„distinºi cu mutãri silite”, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> la Schitul <strong>Crasna</strong> iar<br />
Pãrintele Gavriil la Mânãstirea Cheia.<br />
Necunoscând amãnunte, nu voi intra în detalii. Cert este cã<br />
Bunul Dumnezeu a fãcut ca eu sã fiu hirotonit în 1975 pe seama<br />
Parohiei, Starchiojd – Jud. Prahova fiind la o distanþã destul de
62 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
micã de cele douã Mânãstiri unde se aflau de acum cei doi<br />
Pãrinþi dragi copilãriei mele .<br />
Am fost de mai multe ori în vizitã cu soþia, copiii ºi mai<br />
mulþi colegi – prieteni la diferite slujbe (hramuri), la Mânãstirile<br />
la care se aflau de acum. Aici l-am redescoperit pe Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> ºi pe veriºorul dânsului, Pãrintele Ghedeon Bunescu,<br />
cel cãruia îi port un respect deosebit ºi o aducere-aminte foarte<br />
plãcutã.<br />
Pe vremea când mã aflam cu biserica în reconstrucþie la<br />
Mânãstirea Vãleni, unde slujesc ºi acum, aceºtia m-au ajutat în<br />
mod deosebit financiar, dar trebuie spus cã, pe lângã acest ajutor<br />
material se adãugau sfaturile ºi încurajãrile de care aveam<br />
nevoie, ºtiind prea bine cã a trebuit sã refac biserica în perioada<br />
de tristã amintire 1980 – 1985.<br />
Dupã tot ceea ce am auzit ºi vãzut, pentru Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> am un respect deosebit ºi prin aceste cuvinte îi aduc un<br />
prinos de recunoºtinþã.<br />
Acum, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> este cel mai mare la Mânãstirea<br />
<strong>Crasna</strong>, Pãrintele Gavriil, duhovnic la Mânãstirea Zamfira ºi eu<br />
cel mai mic dintre ei, paroh ºi duhovnic la „Biserica Mãnãstire<br />
Vãleni”, toate în partea de nord a Judeþului Prahova.<br />
Pãrinþilor copilãriei mele, <strong>Nicodim</strong> ºi Gavriil, toatã<br />
recunoºtinþa ºi Dumnezeu sã-i þinã sãnãtoºi.<br />
Pr. Ioan Albescu,<br />
Parohul Bisericii Mânãstirea,<br />
Vãlenii de Munte - Jud. Prahova
Dragostea faþã de Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
Cu multã sfialã ºi temere mã apropii de penelul cu care voi<br />
încerca sã schiþez ºi sã adaug ºi eu la Portretul duhovnicesc al<br />
Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> câteva rânduri ºi impresii, pe care împreunã<br />
vieþuirea pe aceleaºi meleaguri a constituit prilejul sã le pot<br />
acumula ºi acum sã le pot împãrtãºi.<br />
Primul gând care îmi vine acum în minte este acela cã mã<br />
forþeazã sã mãrturisesc cã dorind sa vorbeºti de Pãrintele,<br />
instantaneu simþi nevoia sã-l zugrãveºti în aºa fel încât sã i se<br />
vadã în piept o inimã mare, mai mare decât el însuºi ºi în care<br />
inimã sã se vadã imagina Mânãstirii, aºa cum apare ea în faþa<br />
ochilor când, dupã ce vei fi lãsat în urmã casele Schiuleºtiului, te<br />
afli în deal lângã crucea cea mare de lemn, ºi tot în aceastã inimã<br />
necesar este sã se vadã obºtea trecutã ºi prezentã a monahilor<br />
vieþuitori în <strong>Crasna</strong>.<br />
Am început în acest gând deoarece, personal cred cã aceste<br />
douã vocaþii de a fi ctitor de ziduri ºi ctitor de suflete „înoite în<br />
Duhul” au fost mareþia chemãrii pe care Ziditorul le-a adresat<br />
Pãrintelui ºi la care, aºa cum realitatea o dovedeºte, Pãrintele a<br />
raspuns: „... fie mie!”<br />
Multe au fost ocaziile în care bãtrânii izvorani povesteau<br />
de paragina în care se afla Schitul <strong>Crasna</strong> înainte de venirea<br />
Pãrintelui ºi de lipsa aproape totalã de vieþuitori. Aºa a fost cu<br />
câteva decenii înainte. Astãzi, felul în care te întâmpinã
64 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Mânãstirea te face sã dai frâu liber simþãmintelor de fierbinte<br />
dragoste cãtre Bunul Dumnezeu ºi sã ºopteºti:<br />
„Slãvit sã fii tu Doamne, Ziditorule a toate, cã, celor ce Te<br />
iubesc ºi Te ascultã, le dai putere ºi binecuvântare sã se facã<br />
ziditori de sfinþite locaºuri, în care de ºapte ori în zi Slãvitul Tãu<br />
Nume sã fie lãudat ºi binecuvântat, în care sufletele zdrobite ale<br />
copiilor Tãi sã-ºi gãseascã alinare, vindecare ºi dorire de<br />
reântoarcere”.<br />
„Slãvit sã fii tu, Doamne, Pãrintele ºi Purtãtorule de grijã al<br />
nostru, cã celor ce slujesc Þie, putere ai dat lor sã „nascã în Duhul<br />
fii” ca împreunã, avându-te pe Tine în ei odihnind, pe noi sã ne<br />
odihneascã ºi sã ne mângâie”.<br />
Aºa am simþit de-a lungul anilor pe Pãrintele ºi întreaga<br />
obºte de la <strong>Crasna</strong>, ca pe niºte oameni înnoiþi” în care am gãsit<br />
odihnã, sprijin ºi ajutor, fãrã sã fi simþit vreodatã umilinþã sau<br />
regret cã am fãcut apel în diferite situaþii.<br />
Profit aºadar de ocazia care mi s-a oferit cu acest<br />
binecuvântat prilej de alcãtuire a acestei lucrãri, care ºtiu cã se<br />
vrea a fi un prinos de recunoºtinþã, ca ºi eu însumi sã-mi<br />
manifest recunoºtinþa pentru multe prilejuri în care am fost<br />
ajutat, ºi, în plus, dragostea faþa de <strong>Parintele</strong> nostru <strong>Nicodim</strong>,<br />
faþã de întreaga obºte ºi faþã de Mânãstirea <strong>Crasna</strong>.<br />
Cu recunoºtintã ºi fraþeascã dragoste,<br />
Pr. Ioan Baraþ<br />
Parohul Parohiei Izvoarele<br />
Jud. Prahova
Alt Înger lângã mine:<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> al Crasnei<br />
Motto: „Cucernicia noastrã nu<br />
stã în vorbe, ci în realitãþi”<br />
Cel care personificã cel mai bine acest principiu palamitic<br />
este Pãrintele nostru <strong>Nicodim</strong>, care în cele aproape ºase decenii de<br />
vieþuire monahalã – ales ºi cãlãuzit direct de Sfântul Duh – a<br />
dobândit puterea, prin voia lui Dumnezeu, sã provoace ireversibile<br />
transformãri metanoietice în cei care i-au fost ºi îi sunt ucenici.<br />
Sfinþia Sa este omul bine motivat duhovniceºte, ce mi-a<br />
deschis calea iniþiaticã cãtre miezul trãirii ortodoxe ºi mi-a<br />
fundamentat opþiunea pentru slujirea sacerdotalã, ajutându-mã<br />
integral pentru a sluji Mântuitorului ºi neamului românesc.<br />
A ºtiut în maiestria-i duhovniceascã sã-mi contrabalanseze<br />
afluviile de scepticism ce mã încercau în adolescenþã, dupã o<br />
instrucþie ºcolarã profund atee, fiindu-mi un puternic exemplu<br />
în ºtiinþa îmbinãrii contrariilor.<br />
În prezenþa sfinþiei sale am acel sentiment definit de Sfântul<br />
Grigorie cel Mare, ca: AEQUALITAS HOMINUM BEATORUM<br />
CUM ANGELIS – egalitatea cu îngerii a oamenilor fericiþi. De<br />
aproximativ trei decenii, de când Pãrintele mã ghideazã
66 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
duhovniceºte, am sesizat cã în fiecare zi a fãcut o achiziþie<br />
durabilã cu dublã funcþie – ºi pentru suflet, ºi pentru locul unde<br />
se nevoieºte – Frumoasa Mânãstire <strong>Crasna</strong> – Nou pãmânt al<br />
fãgãduinþei – vizând statutul ultimativ al isangheliei.<br />
Cuvioºia sa este adevãrat Stareþ ce citeºte în suflet, cercetând<br />
mai cu seamã inima, stãpânind arta paternitãþii spirituale<br />
transmisã prin harismã, într-o tainicã filiaþie duhovniceascã.<br />
Faþã de Sfinþia Sa am greºit nepermis de mult, dar<br />
niciodatã nu s-a erijat în „director de conºtiinþã”, ci m-a îndreptat<br />
cu acea caracteristicã evlavie neiscoditoare ºi nesuspicioasã.<br />
Pânã în anul 1990 – cu toate cã era atent monitorizat de<br />
funestele organe de ordine socialã, s-a dovedit un campion al<br />
neînregimentãrii, al rezistenþei la manifestare.<br />
Prin dinamismul reþinut, iradiat din persoana Pãrintelui<br />
nostru <strong>Nicodim</strong> am fost extras din vieþuirea mecanicã ºi apterã,<br />
eveniment pentru care-i mulþumesc în mod special.<br />
Excepþionalele realizãri în plan pastoral ºi administrativ–gospodãresc,<br />
îl definesc ca pe anahoretul ce se rãzboieºte cu<br />
instituþionalizarea birocraticã a vieþii interioare ( inclusiv de ceea<br />
ce ne afecteazã direct – clericalismul). Toatã slujirea ºi trãirea îl<br />
aratã cã veritabil duºman al subzistenþei profane, invitând la<br />
imperativul teutonic: SET ANDERS! (Fii altfel!)<br />
Sunt un martor, din plan secund, al faptului cã Pãrintele se<br />
istoveºte, senin, într-o dublã slujire: a lui Dumnezeu ºi a oamenilor,<br />
ºi-i mulþumesc nespus pentru acest privilegiu stimulativ.<br />
La ceas aniversar, în ceea ce priveºte viaþa ºi activitatea<br />
Sfinþiei sale, pe lângã cele îndãtinate, îi urez sã þinã deschisã<br />
calea duhovniceascã regalã pe care a inaugurat-o ºi a consolidato,<br />
spre care tind asimptotic ºi eu, în vederea mântuirii.<br />
Sã ne fiþi acel „munte de laudã” (ca în metafora clairvaux-iana)<br />
pe care se scurg cãtre ºesul inimilor noastre mierea ºi laptele<br />
Împãrãþiei. Sã fiþi prin gând ºi prin rugã lângã noi pentru cã<br />
„lumina dinlãuntrul unui fiu al lumini, strãluceºte peste întreaga lume”.<br />
Umil fiu duhovnicesc,<br />
Pr. Ioan-Emanoil Sinpetreanu,<br />
Parohul Parohiei Sfinþii Trei Ierarhi,<br />
Slãnic - Prahova
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> un ctitor al Mânãstirii <strong>Crasna</strong><br />
ºi modelator de suflete ºi flori<br />
Prima datã am vizitat Mânãstirea <strong>Crasna</strong> in anul 1969, fiind<br />
proaspãt student la Teologie. Apoi vizitele au continuat fie<br />
singur, fie însoþit de grupuri de credincioºi. Odatã cu venirea<br />
mea în parohia Vama Buzãului, mi-am luat ºi atestatul de ghid<br />
turistic. Pãrintele protopop Zenovie Moºoiu al Braºovului mi-a<br />
zis atunci: „Du-te mãi Ionicã ºi dã examen, ca sã avem ºi noi<br />
ghidul nostru ºi sã nu ne mai dea O.J.T – ul ghizi care sã ne arate<br />
victoriile socialismului, ci unul care sã vorbeascã pe limba<br />
noastrã bisericeascã”.<br />
ªi astfel, fiind atestat ca ghid, am condus nenumãrate<br />
grupuri de pelerini la Mânãstirile din þarã ºi de peste hotare, dar<br />
mai ales la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>.<br />
La sfinþirea noii bisericii, a Mânãstirii, am condus 3 autocare<br />
de închinãtori din Vama Buzãului. Am condus nenumãrate<br />
grupuri ºi coruri de bisericã spre vetre de sihãstrie româneascã –<br />
ºi a fost frumos pretutindeni, dar nu ºtiu de ce la <strong>Crasna</strong> au fost<br />
atraºi mai des.<br />
Când mã gândesc la aºezarea aº zice eu athonitã a Crasnei,<br />
în acea oazã misticã de liniºte ºi de frumuseþe dumnezeiascã, aºa<br />
cum este ea parcã sprijinitã pe spinarea dealului Crasnei ºi când<br />
eºti la poalele dealului te întâmpinã cu o privire duioasã, binevoitoare,<br />
oferindu-þi o îmbrãþiºare caldã ca drept rãplatã.
68 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Cocoþatã pe dealul înalt al Crasnei, mi s-a pãrut cã fiind<br />
lângã Mânãstire eºti mai aproape de cer. Poate sã fie ºi aceasta o<br />
aºezare mioriticã de neegalat a Mânãstirii, cauza deselor mele<br />
vizite la <strong>Crasna</strong>, cu toate cã eu cred cã alta este cauza în sine.<br />
Figura maiestuasã, verticalã ºi mereu zâmbitoare, plinã de<br />
o pace lãuntricã ºi o deosebitã bunãtate a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>,<br />
cred cã a fost cauza principalã a deselor mele pelerinaje la<br />
<strong>Crasna</strong>. În aceastã Mânãstire l-am cunoscut ºi pe vrednicul de<br />
pomenire fost stareþ al Schitului, Ieromonahul Ghedeon<br />
Bunescu; un Pãrinte deosebit care împãrþea credincioºilor<br />
cruciuliþe de la Ierusalim, dar nu pot spune cã l-am cunoscut ca<br />
pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong>.<br />
Îmi aduc aminte cã, mergând la Pãrintele Cleopa o familie<br />
dintr-o parohie apropiatã, care avea un caz suferind, Pãrintele<br />
cercetând cu chibzuinþã, a recomandat familei ca bolnavul în<br />
cauzã sã fie spovedit de cãtre un preot cãlugãr. Neavând la cine<br />
apela, am mers la <strong>Crasna</strong> la Pãrintele <strong>Nicodim</strong>. Chiar daca ne<br />
aflam în ajunul Rusaliilor, Pãrintele a lãsat Mânãstirea în<br />
noaptea respectivã pentru spovedania persoanei suferinde.<br />
Chiar dacã distanþa nu este deloc micã între Mânãstirea <strong>Crasna</strong><br />
ºi Vama Buzãului, fiind vorba de niºte zeci de kilometri, Sfinþia<br />
Sa nu a ezitat. Am fost profund impresionat de cele ce au urmat.<br />
Chiar dacã persoana era într-o suferinþã mai veche, a doua zi<br />
dupã spovedanie a murit, vãzându-se clar cã Mila Domnului a<br />
lucrat pentru acest suflet.<br />
Îmi aduc aminte cum odatã, ajungând la Mânãstire cu<br />
pelerini, Pãrintele mi-a spus cã trebuia sã anunþ mai dinainte<br />
venirea lor, putând în felul acesta sã gãteascã ceva mai special.<br />
Au avut toate cele necesare, fiind cu toþii mulþumiþi, pomenind<br />
adesea de mâncãrurile delicioase de la Mânãstirea lor dragã,<br />
<strong>Crasna</strong>. Putem spune cã aici intervenea nu doar priceperea celor<br />
de la bucãtarie, ci ºi binecuvântarea ºi bucuria Pãrintelui<br />
<strong>Nicodim</strong> pe care a adus-o la <strong>Crasna</strong> în momentul instalãrii<br />
sfinþiei sale. Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a adus la <strong>Crasna</strong> un duh de<br />
iubire între fraþi, dar ºi de înþelepciune ºi dragoste faþã de toþi,<br />
care au cãlcat curtea ºi pragul Mânãstirii.<br />
În anul 1982, suferind o tetraparezã (de la o virozã netratatã<br />
la timp) a trebuit sã stau luni sau mai bine spus câþiva ani prin
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 69<br />
spitalele bucureºtene. Era searã, când la Spitalul Universitar<br />
Bucereºti mã sunã Pãrintele <strong>Nicodim</strong> (era în postul Crãciunului<br />
1983), cã se aflã în Bucureºti, „am venit, Pãrinte Butufei, cu<br />
Doamne, Doamne ºi vreau sã te vãd”. A fost una dintre cele mai<br />
liniºtite nopþi din acea grea perioadã, ºtiind cã a doua zi mã voi<br />
mãrturisi ºi împãrtaºi. Eram în salon cu un foarte mare director,<br />
care m-a rugat sã-i spun Pãrintelui cã aceeaºi dorinþã ca a mea o<br />
are ºi el. I-am rãspuns respectivului cã Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> nu-i<br />
trebuie rugãminte. Deºi au trecut atâþia ani, de fiecare datã când<br />
ne întâlnim mã întreabã de Pãrintele care l-a împãrtaºit în spital.<br />
Odatã cu Sfintele Taine, Pãrintele mi-a adus la spital ºi suflul<br />
binecuvântat al Crasnei, care m-a energizat.<br />
Când venea fie la spitalul Universitãþii, fie la Elias, îmi<br />
aducea cele necesare pentru binecuvântare în spital, iar sub<br />
pernã punea de fiecare datã un plic, menþionând ca sã am pentru<br />
medicamente. Acesta este Pãrintele <strong>Nicodim</strong>!<br />
Dacã nu putea veni, trimitea alþi pãrinþi ai Crasnei sã mã<br />
cerceteze. Dar când promitea cã vine, se þinea de cuvânt. Veþi<br />
zice cã acestea sunt lucruri mici. Da, dar din ele se vede un Om<br />
mare. În cazul Pãrintelui nu este greºit sã scrii Om cu majuscule,<br />
chiar ºi în interiorul frazei. Doamne, câtã pace ºi liniºte<br />
sufleteascã îþi dã Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, când te întâlneºte ºi zice:<br />
„Doamne, ce bucurie ne-aþi fãcut!”. Parcã ar fi Sfântul Serafim din<br />
Sarov care zicea: „Hristos a Înviat, Bucuria mea”.<br />
Ceea ce este de apreciat la Pãrintele <strong>Nicodim</strong> este faptul cã<br />
este deschis, paºnic, neobosit, cu o faþã din care radiazã atâta<br />
bunãtate, chiar dacã pãrul ºi barba, fulguite de rotina vremii,<br />
aratã încercãrile vieþii ºi vârsta la care a ajuns Sfinþia Sa.<br />
Pãrintele Arhim. <strong>Nicodim</strong> Dimulescu n-a ctitorit numai<br />
biserica nouã, altarul de varã, toate noile chilii, etc. Sfinþia Sa a<br />
ctitorit, plãmãdit ºi suflete de monahi pe care i-a ajutat sã<br />
meargã la înalte ºcoli teologice, atât în þarã cât ºi în strãinãtate.<br />
Numãrul mare de vlãdici, crescuþi ca niºte puieþi de pomi<br />
roditori la cãldura pãrinteascã ºi grijulie a Stareþului <strong>Nicodim</strong>,<br />
aratã frumuseþea lãuntricã a Pãrintelui. Parcã nu întâmplãtor<br />
este traducerea cuvântului „cãlugãr” – bãtrân frumos.<br />
Dupã preocuparea pãrinteasca de formare a fraþilor,<br />
Pãrintele este cel ce se ocupã ºi cu creºterea florilor, considerând
70 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
ca adesea le vorbeºte ca unor bebeluºi. Celor pe care-i ghidam, le<br />
spuneam cã la <strong>Crasna</strong> vom vedea ºi o Grãdinã Botanicã. ªi cred<br />
cã nu greºeam spunând aceasta!<br />
Dupã modestele mele amintiri aºternute aici, nu mã mirã<br />
cã atunci când slujeam la diferite biserici bucureºtene, gãseam în<br />
nenumãratele pomelnice printre alte nume: Episcop Galaction,<br />
Arhim. <strong>Nicodim</strong>...<br />
Nu mã mir, cã cel puþin aºa sã-ºi arate recunoºtinta toþi care<br />
„l-au privit pe Pãrintele”, cum le zicea pilde.<br />
Deoarece cred cã nu existã un loc mai plin de vrajã, de<br />
liniºte ºi pace, decât aceastã unicã Mânãstire înconjuratã de<br />
primãvara pânã toamna de atâtea flori multicolore (cum numai<br />
pe Muntele Tabor am mai vãzut), aº recomanda celor care n-au<br />
ajuns sã nu amâne ºi sã meargã neîntârziat acolo, unde, cum<br />
ziceam, parcã eºti mai aproape de Dumnezeu, deoarece la<br />
<strong>Crasna</strong> este frumos în orice anotimp.<br />
Cu smerenie, mulþumesc colectivului redacþional al acestui<br />
volum omagial, dedicat Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, preþuit aici ºi peste<br />
hotare. În mod deosebit, mulþumesc Pãrintelui Nectarie pentru<br />
acest privilegiu pe care mi l-a acordat, adaugând în aceastã<br />
lucrare ale mele smerite cuvinte.<br />
ªi acum Îl rog pe Cel ce are în a Sa stãpânire vremile ºi anii,<br />
sã dãruiascã Pãrintelui Stareþ <strong>Nicodim</strong> ani mulþi ºi<br />
binecuvântaþi, în deplinã sãnãtate, pentru ca sã îndrume ºi sã<br />
creascã duhovniceºte pe cei din Mânãstire, sã primeascã cu<br />
dragostea-i caracteristicã pe cei dornici de rugãciune ºi liniºte ºi<br />
sã se poatã ruga pentru cei ce refãcuþi sufleteºte, pleacã pe<br />
drumurile lor, cât ºi pentru noi toþi, care-l avem ca pe un far<br />
cãlãuzitor pe marea vieþii.<br />
Pãrintele Ioan Butufei,<br />
Ghid spre Dumnezeu<br />
ºi spre vetre de<br />
sihãstrie româneascã,<br />
Vama Buzãului
Mãrturisiri despre<br />
Pãrintele Arhim. <strong>Nicodim</strong> Dimulescu,<br />
Stareþul Mânãstirii <strong>Crasna</strong><br />
Era în anul 1954, când împlinisem vârsta de 14 ani. Atunci<br />
am mers pentru prima datã la o Mânãstire la sfânta slujbã,<br />
împreunã cu Jenica (Eugenia), sora mai mare, ºi cu alþi tineri. Mi-a<br />
plãcut foarte mult. Era Mânãstirea Poºaga de lângã satul ºi valea<br />
cu acelaºi nume, Poºaga din Munþii Apuseni, din zona unde am<br />
vãzut lumina zilei - la 1 Martie 1940 în satul Brãzeºti, Jud. Cluj,<br />
unde am vieþuit pânã la acea vreme ºi am absolvit 7 clase.<br />
Tot în acelaºi an, am mers la Mânãstirea Râmeþ, tot cu sora<br />
mea ºi cu aceleaºi persoane, parcurgând pe jos distanþa de 20 de<br />
km pe Valea Poienii – Brãdeºti, Muntele Tarcãu – Valea Uzii.<br />
Mi-au plãcut foarte mult „slujbele” de la Mânãstirea Râmeþ, felul<br />
cum îºi duceau viaþa cãlugãrii, ca o familie cu mai mulþi membrii,<br />
având fiecare o ascultare – lucru de fãcut sub îndrumarea în<br />
primul rând a pãrintelui stareþ, dar ºi a unui cãlugãr mai bãtrân,<br />
cãruia îi erau încredinþaþi spre înduhovnicire, unii tineri veniþi la<br />
Mânãstire.<br />
Auzisem de la pãrinþii mei vorbind de Mânãstiri de<br />
cãlugãri, de rugãciunile ce le faceau. Ba mi-au dat exemplu pe<br />
cãlugãrul Aurel „desculþul” de la Poºaga, de viaþa lui sfântã, cã<br />
umbla desculþ ºi iarna.
72 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Toate cele spuse de pãrinti ºi sora Jenica, ºi vãzând ºi viaþa<br />
de Mânãstire cu multe rugãciuni, mi-au trezit dorinþa ºi<br />
dragostea sã urmez ºi eu viaþa de Mânãstire.<br />
Astfel, în toamna anului 1954, am plecat la Mânãstirea Râmeþ<br />
cu alþi tineri din satul meu Brãzeºti ºi din satul vecin - Sartaº.<br />
Într-o straiþã de lânã cusutã de mama mi-am pus „zestrea”<br />
ºi împreunã cu mama, cu Aurel Crãciun din Sartis ºi cu mama<br />
lui, tot cu straiþa în spate, am parcurs acelaº traseu ca prima<br />
datã, adicã 8 km cu trenul „Mocãniþa” pânã la Salcina ºi de acolo<br />
pe jos 20 de km.<br />
Am ajuns spre searã la Mânãstire cam obosiþi, dar totuºi<br />
am participat la slujba vecerniei, dupã care Pãrintele Stareþ<br />
Evloghie Oþa ne-a citit niºte rugãciuni pentru noi baieþii, de<br />
primire în Mânãstire, la care mamele noastre au lacrimat.<br />
Întâlnirea ºi cunoaºterea Pãrintelui <strong>Nicodim</strong><br />
A doua, zi dimineaþa, pãrintele stareþ ne-a dat împrimire<br />
unui cãlugãr tânãr, slãbut, cãruia abia îi mijea mustaþa, zicând:<br />
„Pãrinte Micu, þi-i dau în primire pe aceºti tineri sã-i înveþi<br />
rânduielile slujbelor, sã citeascã la stranã, sã cânte, sã înveþe<br />
tropare ºi la ascultãrile gospodãreºti la grãdina de<br />
zarzavaturi….” Acest cãlugãr „Micu” nu era altcineva decât<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> Dimulescu, ce avea deja ºapte ani de<br />
Mânãstire. I se zicea „Micu” pentru cã era cel mai tânãr din<br />
Mânãstire, pânã am mers noi, cãci dupã aceea ºi-a pierdut acest<br />
„apelativ”, luându-l noi cei mai mici ca el. Au mai mers la<br />
Mânãstirea Râmeþ încã patru baieþi din Brãzeºti ºi doi din Sartaº.<br />
Au trecut repede 8-9 luni de zile ºi ne obiºnuisem cu viaþa<br />
monahalã ºi cu rânduielile din Mânãstire.<br />
Despãrþirea ºi plecarea acasã<br />
Într-o searã din vara anului 1955, Securitatea Comunistã a<br />
venit la Mânãstire cu maºinile ºi i-au arestat pe pãrintele stareþ<br />
ºi alþi cãlugãri. Noi trei: Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, eu ºi fratele Aurel
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 73<br />
Crãciun am fugit în pãdure ºi ne-am ascuns la peºtera Sfântului<br />
Ghelasie, unde am stat toatã noaptea în rugãciuni ºi plânsete.<br />
Dimineaþa, ne-am luat rãmas bun de la Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi<br />
am coborât la mânãstire, unde mai era doar <strong>Parintele</strong> Aurel<br />
(Arsenie) Praja „Desculþul”, care imediat ne-a dat ceva „pãpicã”<br />
zicându-ne: „Dragii moºului, veþi merge acasã la pãrinþii voºtri, … dar<br />
va veni dupã voi Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi vã va duce la o altã Mânãstire”.<br />
Am luat în spate aceleaºi „straiþi”, cu care am mers la<br />
Mânãstire, ºi cu ochii înlãcrimaþi am plecat spre casã,<br />
parcurgând traseul amintit mai sus.<br />
Reântâlnirea cu Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
ºi plecarea la Mânãstire<br />
În vara anului 1956, într-o dupã amiazã, când eram la coasã<br />
ºi la „polog” (fân) cu pãrinþii ºi fraþii mei, mai departe de casã,<br />
iatã cã apare Pãrintele <strong>Nicodim</strong>. Mare bucurie pentru mine ºi<br />
pentru toþi ai mei. A rãmas în noaptea aceea la noi acasã ºi am<br />
discutat mult ºi multe. M-a întrebat dacã mai vreau sã merg la<br />
Mânãstire. Rãpunsul a fost un „Da” mare. A doua zi am mers în<br />
satul Sarta la Familia fratelui Aurel Crãciun, cel cu care plecasem<br />
la Râmeþi ºi venisem acasã, fugind de securitate.<br />
Plecarea la altã Mânãstire<br />
Pe noi doi ne-a dus la Mânãstirea Cozia, iar pe ceilalþi la<br />
Mânãstirea Staniºoara - Vâlcea. Ne-a vizitat mereu pe toþi,<br />
dându-ne poveþi ºi sfaturi duhovniceºti.<br />
Intrarea la seminar<br />
Eu aveam o mare dorinþã sã-mi continui studiile. Doream<br />
sã merg la Seminarul Teologic, dar Pãrintele Stareþ de atunci,<br />
Protosinghelul Calinic Bãlan – „Dumnezeu sã-l ierte” – nu a fost<br />
de acord.
74 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Tot sub îndrumarea ºi purtarea de grijã a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>,<br />
în 18 Ianuarie 1968, am mers la Schitul Peºtera Ialomicioarei din<br />
Munþii Bucegi ºi, în toamna aceluiaº an, am intrat la Seminarul<br />
Teologic din Bucureºti, unde tot Pãrintele <strong>Nicodim</strong> m-a ajutat<br />
material cu cele necesare, interesându-se mereu de mine.<br />
În timpul anilor de seminar, în vacanþe, împreunã cu<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi cu colegul meu de bancã Damian Ionescu,<br />
am vizitat Mânãstirile din Moldova, Oltenia ºi Dobrogea,<br />
muzee, casteluri, Delta Dunãrii, etc. Pentru mine totul a fost<br />
sponsorizat de Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, pentru colegul situaþia era<br />
puþin diferitã, cãci fiind fiu de preot, era mai bogat.<br />
În toamna anului 1966, septembrie, tot cu Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> am vizitat Schitul <strong>Crasna</strong> din Judetul Prahova, unde<br />
am gãsit biserica necorespunzãtor îngrijitã, niºte chilii vechi, de<br />
asemenea necorespunzãtoare pentru a locui în ele. Era însã acolo<br />
un peisaj foarte frumos: o poianã mare înconjuratã din toate<br />
pãrþile de pãduri, unde numai pãsãrile cerului ºi murmurul apei<br />
<strong>Crasna</strong> se auzeau. O liniste deplinã ºi cu adevarat un bun loc de<br />
Mânãstire. Mi-a spus Pãrintele <strong>Nicodim</strong>: „Frate Eugen, eu aici<br />
am sã mã stabilesc ºi am sã fac o Mânãstire frumoasã, precum<br />
este ºi locul”.<br />
Sfinþirea, Hirotonia întru Preot ºi Parohia<br />
Dupã câteva zile de la vizitarea Schitului <strong>Crasna</strong>, am venit<br />
în Ardeal împreunã la Episcopia Ortodoxã a Clujului, unde Prea<br />
Sfinþitul Teofil Herineanu m-a hirotonit preot pentru parohia<br />
Mogoº – Cojocari, la 1 octombrie 1966. A venit cu mine Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> în parohie ºi a stat câteva zile pânã m-am obiºnuit cu<br />
misiunea de preot ºi m-am acomodat de-acum cu noua mea<br />
familie: Parohia ºi Credincioºii.<br />
M-a vizitat de mai multe ori în timpul celor cinci ani ºi<br />
jumãtate cât am stat acolo. Mi-a scris scrisori cu sfaturi, îndemnuri<br />
pentru pãstrarea credincioºilor încredinþaþi mie spre mântuire.<br />
Pentru toate cele arãtate pe scurt pânã aici, îi sunt<br />
recunoscãtor ºi-i mulþumesc din suflet binefacãtorului meu,<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>. L-am pomenit ºi-l voi pomeni mereu la<br />
slujbele liturgice pe care le sãvârºesc ca preot.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 75<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> sfinþeºte locul<br />
Dupã ce m-a vãzut „rostuit” la locul meu, dupã ce m-a pus<br />
în „prescurã”, vãzând cã la Schitul <strong>Crasna</strong> este „ogor” bun de<br />
lucru, îºi respectã dorinþa ºi promisiunea ce mi-a zis-o, cã „aici<br />
mã voi stabili”, în data de 1 aprilie 1967 s-a stabilit la Schitul<br />
<strong>Crasna</strong>, unde a început gigantica muncã spiritual – duhovniceascã<br />
ºi material – gospodãreascã.<br />
A întemeiat o obºte de cãlugãri tineri, dar ºi mai vârstnici,<br />
pe care i-a trimis la studii în þarã ºi în strãinãtate, buni cunoscãtori<br />
ai rânduielilor tipiconale ºi buni cunoscãtori ai muzicii<br />
psaltice. Este o mare plãcere, o satisfacþie sufleteascã sã-i auzi<br />
sãvârºind serviciile divine, cântând atât de frumos ºi plãcut.<br />
Se sãvârºesc ca ºi în toate Mânãstirile cele ºapte laude<br />
bisericeºti, Dumnezeiasca Liturghie ºi slujba parastasului pentru<br />
cei adormiþi. Are în obºtea sfinþiei sale 12-13 preoþi ºi 5-6 diaconi<br />
care sãvârºesc zilnic laudele bisericeºti.<br />
De menþionat este ºi faptul cã, prin purtarea de grijã a<br />
Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, Mânãstirea <strong>Crasna</strong> a dat Bisericii Ortodoxe<br />
Române ºase ierarhi. ªi s-ar putea ca sã nu se opreascã aici ºirul<br />
episcopilor din Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, cãci Pãrintele <strong>Nicodim</strong> pânã<br />
astãzi trimite la studii în þarã ºi strãinãtate cãlugarii din obºtea<br />
sfinþiei sale.<br />
Gospodãresc – administrativ<br />
Reparaþii generale la biserica veche, exterior, acoperiºul ºi<br />
pereþii, iar în interior a spãlat, refãcut pictura în întreaga bisericã,<br />
împodobind-o cu mobilier nou sculptat în lemn de stejar.<br />
A construit o nouã bisericã îmbrãcând-o cu o foarte<br />
frumoasã picturã bizantinã ºi cu un candelabru cum numai în<br />
Grecia se gãseºte. Pãrintele a construit un paraclis în cinstea<br />
Sfinþilor Români, în care se poate admira frumuseþea iconograficã.<br />
A mai construit un foarte frumos Altar de varã, dotat cu toate cele<br />
necesare slujirii, avându-l ca ocrotitor pe Sfântul Prooroc Ilie.<br />
În locul chiliilor vechi ºi dãrãpãnate ale anilor de început,<br />
au apãrut noi clãdiri care adãpostesc pe cei aproape 33 de
76 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
vieþuitori ai Mânãstirii, dar ºi dormitoare puse la dispoziþia<br />
credincioºilor care rãmân pentru slujbele oficiate în Mânãstire.<br />
S-a construit ºi o salã de mese cu 300 de locuri, care<br />
rãspunde nevoilor Mânãstirii, ºtiind prea bine cã rânduiala în<br />
aceast sfânt locaº este ca toþi credincioºii sã servescã masa. De<br />
asemenea s-a mai construit un bazar cu diferite cãrþi ºi obiecte<br />
bisericeºti, o bibliotecã, etc.<br />
Acum 40 de ani, când a mers Pãrintele <strong>Nicodim</strong> la Schitul<br />
<strong>Crasna</strong>, era numai o cãrare de mers cu piciorul ºi cãruþa cu cal.<br />
Dar asta din urmã s-a deteriorat în urma alunecãrilor de teren.<br />
Ori, ca sã zideascã atâtea clãdiri i-a trebuit multe materiale, deci<br />
a fãcut un drum de acces cu maºinile mari prin pãdure ºi a scos<br />
sus la schit sute de mii de tone de materiale de construcþii:<br />
ciment, nisip, balastru, var, fier beton, cherestea, etc. A introdus<br />
curentul electric în Mânãstire, care era atât de necesar în<br />
realizarea construcþiilor ºi personalului mânãstiresc. De<br />
asemenea, a adus apã curentã fãcând un bazin mare în pãdure,<br />
mai sus de Mânãstire.<br />
Pentru toate aceste osteneli depuse în Ogorul Domnului,<br />
pentru ajutorul spiritual ºi material dat ucenicilor lui,<br />
credincioºilor ºi, în general, Bisericii, îi aducem prinos de<br />
recunoºtinþã, sincere multumiri ºi-L rugãm pe Dumnezeu sã-i<br />
dea zile îndelungate, cu pace, pentru slava lui Dumnezeu,<br />
pentru binele Bisericii ºi pentru mântuirea lui.<br />
La mulþi ani, Pãrinte <strong>Nicodim</strong>!<br />
Cel mai vechi ucenic al Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>,<br />
Preot Iconom Stavrofor Eugen Nandrea,<br />
Parohul Parohiei Muncel, jud. Alba
Recunoºtinþã Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>,<br />
ctitorul Crasnei<br />
În urmã cu 40 de ani, DUMNEZEU, cu iubirea Sa<br />
proniatoare, a chemat pe Vrednicul Prea Cuvios, Pãrintele<br />
nostru <strong>Nicodim</strong> Dimulescu, sã pãstoreascã ºi sã întãreascã în<br />
Hristos suflarea creºtinã de pe Valea Teleajãnului ºi sã<br />
ctitoreascã, prin Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, O Sfântã Cetate Rugãtoare,<br />
din care Mântuitorul, cu Harul Sãu, astãzi, revarsã neamului<br />
românesc lumina ziditoare ºi arhiereascã binecuvântare.<br />
Am avut prilejul sã-l întâlnesc pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, încã<br />
din 1974, când am fost întâia oarã la Schitul <strong>Crasna</strong>, copil fiind<br />
de numai 12 ani, însoþind grupul de credincioºi din Lipãneºti -<br />
Prahova, care de mai multe ori pe an mergeau în pelerinaj la<br />
aceastã sfântã sihãstrie. În acea zi de primãvarã, alãturi de<br />
Pãrintele, mai erau doar vrednicul de pomenire Pãrintele<br />
Ghedeon - Stareþul ºi fratele Pavel, evlaviosul Pãrintele nostru<br />
Pantelimon de astãzi.<br />
Schitul avea doar douã trei cãsuþe smerite din vremurile<br />
vechi, iar Pãrintele, cu aceeaºi strãlucitoare credinþã în privire,<br />
învãþa adevãrurile despre existenþã ºi mântuire, aducând în<br />
inimile noastre entuziasmul descoperirii puterii ºi luminii lui<br />
Hristos. Cu aceeaºi bucurie însufleþitã de credinþã, nãdejde ºi<br />
dragoste biruitoare, pe care o are în suflet ºi o dãruieºte ºi astãzi<br />
fiecãrui creºtin ce urca la Mânãstire, în acele vremuri grele
78 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
pentru <strong>Crasna</strong>, ne arãta locul unde avea sã se construiascã<br />
trapeza ºi noile chilii, pentru fraþii care aveau sã se adauge<br />
treptat la obºtea Schitului.<br />
Dumnezeu mi-a hãrãzit amintiri frumoase, dar mai ales<br />
ziditoare pentru mine, care alãturi de alþi tineri colegi de<br />
seminar ºi apoi de facultate, în fiecare vacanþã, la <strong>Crasna</strong>, ne<br />
deprindeam cu munca ºi rugãciunea, cu rãbdarea ºi ascultarea,<br />
care atât de mult ne foloseºte acum în preoþie. Pe vremea<br />
aceea, când vrednicul Pãrinte <strong>Nicodim</strong> construia actuala<br />
Mânãstire <strong>Crasna</strong>, iar stareþ era Prea Sfinþitul Galaction,<br />
Episcopul Alexandriei ºi Teleormanului, atmosfera duhovniceascã<br />
creatã de aceºti harismatici Pãrinþi, ziditorii iniþiase o<br />
lozincã: „Frumoasã <strong>Crasna</strong>, glasul tãu dulce în rai te duce”. Acum,<br />
în fosta mãreaþã cetate a Constantinopolului, caut cu ochii<br />
minþii, printre ruinele bizantine de astãzi, umbra Mânãstirilor de<br />
alta datã: Studion, Pamacaristos, Chora ºi descopãr Noul<br />
Bizant Românesc de acasã, prin Frumoasa Mânãstire <strong>Crasna</strong>,<br />
ctitoritã de Pãrintele nostru <strong>Nicodim</strong>, cu o bisericã în care<br />
Hristos ni se împãrtãºeºte, cu duhovniceascã însufleþire<br />
monahalã, râvnitoare la descoperirea tainelor cunoaºterii lui<br />
Dumnezeu, cu mii de creºtini ce vin din toatã þara, la izvorul<br />
datãtor de har, pe care a dorit sã-l înfãptuiascã în urmã cu 40 de<br />
ani ºi Mântuitorul i l-a dãruit ca împlinire acestui mare iubitor<br />
de semeni, sã zideascã în coasta de munte, „pe un picior de plai pe<br />
o gurã de rai” autentica oazã duhovniceascã pentru mântuire.<br />
Mii de creºtinii doresc sã-i mulþumeascã ºi mulþi preoþi în<br />
pastoraþia lor, sunt determinaþi sã slujeascã dupã modelul plin<br />
de râvnã ºi înþelepciune al Pãrintelui Stareþ, iar între aceºtia ºi eu<br />
mã aflu, împreunã cu soþia mea, tot fiicã duhovniceascã a<br />
Crasnei, din Satul Mâneciu Pãmânteni, ºi purtãm cu noi dorul ºi<br />
recunoºtinþa pentru Vrednicul Pãrinte <strong>Nicodim</strong> ºi pentru izvorul<br />
dãtãtor de luminã ºi har al Mânãstirii <strong>Crasna</strong>, „Sfânta Cetate<br />
Rugãtoare”, în care simþim puterea ºi iubirea Mântuitorului ºi a<br />
Maicii Domnului nostru Iisus Hristos.<br />
Preot Iconom Stavrofor Silviu State<br />
Istanbul - Constantinopol,6 Octombrie 2006<br />
Slujitorul Patriarhiei Romane la Constantinopol
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> duhovnicul<br />
ºi îndrumãtorul de la <strong>Crasna</strong><br />
Când eram copil, la vârsta de 8-9 ani, pãrinþii mei mã<br />
duceau la Praznicele Împãrãteºti la Schitul Slãnic din Judeþul<br />
Argeº, unde era cãlugãr Pãrintele Teofil, dar o perioadã bunã în<br />
obºtea Schitului Slãnic a fost calugãr ºi Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, cel<br />
care avea sã plece dupã aceea la Schitul <strong>Crasna</strong>, devenitã astãzi<br />
vestita Mânãstire <strong>Crasna</strong>.<br />
La Schit plecam cu o zi înainte de praznic cu mai mulþi<br />
credincioºi ºi mergeam pe jos peste câmpuri ºi prin pãdure, dar<br />
spre searã înainte de a începe Vecernia ajungeam la Schit, unde<br />
imediat ne întâmpina cu mare bucurie Pãrintele Teofil, zicând: «<br />
au venit corbenii mei”.<br />
De fiecare datã la hramul schitului venea ºi Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> însoþit de mai mulþi cãlugãri pentru a participa la<br />
sfintele slujbe. Aici la schit l-am cunoscut pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong>,<br />
deºi pãrinþii mei ºi ceilalþi credincioºi îl cunoºteau de mult timp,<br />
fiindcã Sfinþia Sa venea adeseori în satul meu natal, Corbi,<br />
pentru a lua meºteri care sã lucreze la Mânãstire la <strong>Crasna</strong>.<br />
Nu m-am gândit niciodatã când eram elev la seminar sau<br />
student la Teologie ca voi ajunge preot chiar în satul sfinþiei sale,<br />
un sat care este la hotar cu Episcopia Râmnicu-Vâlcea.
80 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> s-a nascut în satul Morãºti – Carpeniº,<br />
unde locuitorii satului erau clãcaºi, aºezaþi pe dealuri, unde au<br />
avut pãmânt mai mult acolo ºi-au construit casele.<br />
El era primul copil din cei trei bãieþi ai lui Gheorghiþa ºi<br />
Alexandru Dimulescu.<br />
De mic copil a îndrãgit Biserica lui Dumnezeu, ºi aºa cum<br />
spunea fratele mai mic, Dumitru, lui <strong>Nicodim</strong> îi plãcea sã imite<br />
evenimentele importante din tradiþia satului, cum ar fi : Nunta,<br />
Botezul, Înmormântarea, îndeplinind rolul preotului. Era întotdeauna<br />
înconjurat de copii pe dealul satului unde se întâlneau<br />
cu oile ºi vacile la pãscut.<br />
Tot Dumitru, fratele cel mic al Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, spunea<br />
cã odatã au venit în sat niºte cãlugãri sã cearã ajutor pentru<br />
Mânãstirea lor, pe care vãzându-i <strong>Nicodim</strong> îmbrãcaþi în negru a<br />
exclamat cuvintele: «eu mã fac cãlugãr». ªi nu a trecut mult timp<br />
ºi iatã cã la vârsta de 13 ani ºi jumãtate, Dumnezeu prin glasul<br />
conºtiinþei cheamã la viaþa monahalã ºi la preoþie pe Ion<br />
Dimulescu, aºa cum odinioarã Dumnezeu l-a chemat pe Samuil<br />
din Vechiul Testament (I Regi III, 4). Preoþia se dã, nimeni nu<br />
ºi-o însuºeºte, nimeni nu ºi-o ia de la sine.<br />
ªi astfel, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> avea sã treacã prin mai multe<br />
Mânãstirii precum Râmeti, Slãnic, urmând ca în anul 1967 sã se<br />
stabileascã definitiv în Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, loc care dupã întrarea<br />
celor doi monahi Ghedeon ºi <strong>Nicodim</strong> urma sa fie supus unui<br />
procedeu de schimbãri atât în cele ale Mariei cât ºi în cele ale<br />
Martei, atât în domeniul administrativ cât ºi în cel monastic, prin<br />
reînvierea vieþii monahale în acest lãcaº de rugãciune.<br />
Îmi aduc aminte, când mergeam la <strong>Crasna</strong>, cu câtã grijã ne<br />
primea Pãrintele ºi cum ne rânduia la stranã ca sã cântãm ºi sã<br />
învãtãm rânduiala sfintelor slujbe! Pãrintele era tare apropiat de<br />
tinerii teologi ºi ce era de apreciat la dânsul, era faptul cã nu te<br />
silea niciodatã sã-i urmezi sfatul, însã îþi sugera cum este bine în<br />
chip foarte delicat ºi aºtepta rãbdãtor sã iei singur hotãrârea.<br />
Firea veselã a Pãrintelui, dragostea ºi cãldura faþã de<br />
aproapele, fãcea sã fie tot timpul asaltat de mulþime de credincioºi<br />
pentru a-i îndruma ºi sfãtui.<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> seamãnã cu mama sfinþiei sale,<br />
Gheorghiþa, Dumnezeu s-o odihneascã în pace, cã era o fire tare
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 81<br />
veselã, venea prima la Bisericã ºi când o întrebam ce mai face<br />
Pãrintele, ea îmi rãspundea: «vezi cã vine popa meu» de<br />
«Bunavestire» sau de «Sânziene» sã slujeascã la noi.<br />
În încheiere, doresc sã evidenþiez faptul cã Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> a fost de mult ajutor parohiei, Sfinþia Sa nu a uitat satul<br />
natal unde s-a nãscut ºi de unde a plecat, fiind mereu prezent la<br />
evenimentele importante ale parohiei.<br />
Pr. Sescioreanu Ion,<br />
Parohul Parohiei Morãºti - Cãrpeniº
„Lumina faptei din lumina cuvântului“<br />
Pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> Dimulescu de la Sfânta Mânãstire<br />
<strong>Crasna</strong> îl cunoaºte o lume întreagã. <strong>Crasna</strong> este datoritã<br />
Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, un fel de „Bãneasã” unde aterizeazã ºi<br />
decoleazã: scrisori, telefoane, autoturisme ºi autocare din toatã<br />
þara, în duminici ºi sãrbãtori din cursul anului. În aceste zile,<br />
<strong>Crasna</strong> este inundatã de pelerini.<br />
Ce miracol îi poartã pe aceºti credincioºi în numãr aºa de<br />
mare la aceastã Mânãstire, din toate judeþele þãrii, ca la fântânã de<br />
leac Este o întrebare legitimã pe care poate sã o punã oricine<br />
cunoaºte realitatea. Eu nu mi-o pun, eu am constatat. Am stat<br />
aici, în aceastã oazã duhovniceascã mai bine de un an de zile ºi aº<br />
fi stat ºi acum dacã nu era rânduiala de la Dumnezeu cã sã-mi<br />
mut cuibul la o altã ºi altã sfântã Mânãstire. Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
este dotat de Dumnezeu cu multe daruri. «Râvniþi însã la darurile<br />
cele mai bune» îndeamnã Sfântul Apostol Pavel – «ºi vã arãt încã o<br />
cale care le întrece pe toate ...Dragostea ... Dragostea nu cade niciodatã»<br />
(I Cor. 12, 31 ºi 13, 1-13). Pãrintele <strong>Nicodim</strong> are multã dragoste.<br />
La <strong>Crasna</strong>, Prea Cuvioºia Sa a început greu, cum adesea<br />
povestea, oftând. A venit aici cu <strong>Parintele</strong> Ghedeon Bunescu,<br />
înmormântat în cimitiriul Mânãstirii de mulþi ani ºi cãruia îi poartã<br />
scumpe amintiri, unde a gasit doar un singur frate, pe fratele<br />
Pavel, acum blândul Pãrinte Protosinghel Pantelimon Angelescu.<br />
<strong>Crasna</strong>, datoritã acestui harnic monah, Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, cu<br />
vremea a devenit un fel de „vedetã” a Mânãstirilor din
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 83<br />
Arhiepiscopia Bucureºtilor. Creºtinii care au început sã o caute din<br />
ce în ce mai mult, au dus vestea în lume despre frumuseþile Crasnei,<br />
despre slujbele care se fac aici în sobor, cu slujitori bine pregãtiþi<br />
profesional, cu predici alese ºi cu o dragoste de credincioºi rar<br />
întâlnitã. Cântãrile duhovniceºti, proecþii cu Mânãstiri din þarã ºi<br />
din Grecia: de la Sfântul Munte Athos ºi Meteora, toate au avut o<br />
influenþã pozitivã nemaipomenitã asupra credincioºilor. Toþi<br />
creºtinii care au participat o singurã datã la rânduielile Crasnei,<br />
plecând, au devenit apostolii ei, propovãduind frumuseþile Crasnei<br />
la toþi cunoscuþii. ªi aºa s-au dublat, s-au triplat de la o sãrbãtoare la<br />
alta, vizitatorii crasnei. «ªi acum cred nu numai din spusele lor, ci ºi din<br />
ceea ce vãd eu. Ceea ce au spus ei era foarte puþin din ceea ce este» spunea<br />
lui Solomon Regina din Saba, vizitându-1 (III Regi 10, 7). Aºa s-a<br />
dus vestea în lume despre Mânãstirea <strong>Crasna</strong>.<br />
La <strong>Crasna</strong> te impresioneazã nu numai slujbele ca de<br />
catedrale, nu numai predicile tâlcuite profund, moral ºi<br />
dogmatic pe înþelesul participanþilor, agapele hramurilor, etc., ci<br />
ºi natura înconjurãtoare de excepþie cu dealurile împãdurite, cu<br />
livezi ºi poieni mãnoase binecuvântate de Dumnezeu, la care a<br />
contribuit obºtea Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> cu flori în toatã curtea, la<br />
ferestre ºi pe cerdacuri, flori, unele aduse din Grecia, Italia sau<br />
nu ºtiu de unde, de te minunezi, nu alta. Dar ce sã zici de<br />
contrucþiile ridicate sau în curs de ridicare, de dotãrile acestor<br />
construcþii. Ai sã vezi aici un sfânt Altar de varã, construit de zid<br />
ºi pictat dupã erminia ortodoxã cum nu ai sã întâlneºti nicãieri<br />
la vreo altã Mânãstire sau catedralã din þarã; la fel ai sã gãseºti<br />
un paraclis închinat Sfinþilor Români, hramul fiind sarbãtorit în<br />
a doua duminicã dupa Rusalii, un magazin cu obiecte bisericeºti,<br />
cu cãrþi, cu colportaj, cum gãseºti doar la centrele eparhiale.<br />
O altã lucrare a lui Dumnezeu, care s-a împlinit prin<br />
dragostea ºi osteneala Pãrintetui <strong>Nicodim</strong> ºi de care se minuneazã<br />
tot creºtinul, este ºi aceasta, cã ºaºe sunt ierarhii cu care se<br />
mândreºte Biserica noastrã româneascã acum, aceºti ºase au crescut<br />
sau au trecut prin <strong>Crasna</strong>. Lucruri cu adevãrat minunate s-au<br />
petrecut ºi se petrec la aceastã vatrã de adevãratã culturã ortodoxã.<br />
Cunoscând toate aceste puþine lucruri pe care le-am spus eu<br />
pãcãtosul despre <strong>Crasna</strong> ºi stareþul ei, nu cred cã greºesc cu nimic<br />
numindu-o «Grãdina Maicii Domnului», pentru cã, într-adevãr, ea<br />
aratã, în tot ansamblul ei, ca o mireasã a lui Hristos.
84 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
În încheierea acestui cuvânt neputincios ºi slab în a vorbi<br />
despre tot ceea ce este Sfânta Mânãstire <strong>Crasna</strong> în realitatea ei actualã<br />
ºi despre Conducãtorul ei, subliniez ºi pe acesta, ºi îl rog pe<br />
Pãrintele Arhimandrit <strong>Nicodim</strong> sã þinã cont de acest cuvânt, cã este<br />
pãcat sã îngroape acest talant pe care încã nu l-a pus în adevãrata lui<br />
valoare, darul de a povesti. Pãrintele este un povestitor cum rar<br />
întâlneºti. Cuvioºia Sa este, dacã vreþi sã ºtiþi un adevãrat „depozit“<br />
de istorioare duhovniceºti cu tâlc ºi umor de o fineþe întalnitã doar la<br />
cel isteþ ca un proverb cum l-a numit Eminescu pe marele Anton Pann.<br />
Aº încerca sã vã spun câteva din cele pe care mi le mai aduc<br />
aminte, dar tac, pentru cã le-aº strica parfumul pe care îl dã<br />
acestora doar povestitorul. Imi aduc aminte doar una dintre<br />
aceste povestiri ºi pe aceasta am sã îndrãznesc sã o spun: cum în<br />
vara lui 2003, Bunul Dumnezeu a fãcut sã rodeascã însutit, un<br />
petec de pãmânt de lângã bucãtãria Mânãstirii, plantat cu fasole<br />
urcãtoare. Au fost atâtea teci în acest petec de pãmânt, încât<br />
toatã vara am fost hrãniþi cu teci de fasole verde, obºtea fiind de<br />
vreo 30 de oameni. N-am mâncat atâtea teci de fasole verde în<br />
toatã viaþa mea de 70 de ani, cât am mâncat într-o varã la <strong>Crasna</strong>,<br />
la îndemnul Pãrintelui. De atâtea teci ne-ar fi venit acru, dacã<br />
Pãrintele nu ne spunea povestea cu «tecile lui Lionora», pe care<br />
auzindu-o, mâncam tecile cu plãcere ºi de fiecare datã râzând,<br />
ceea ce mi se întâmplã ºi acum când povestesc. Pãrintele are aºa<br />
mare talent la povestit, încât chiar daca te-ar pune sã tragi la<br />
plug, ai trage cu plãcere numai sã-l auzi povestind ºi Doamne<br />
câte mai ºtie ºi cu câtã seriozitate le povesteºte!<br />
Vã implor, Pãrinte <strong>Nicodim</strong>, sã scrieþi toate câte ºtiþi de acest<br />
gen, într-un volum, care sunt convins, cã pe lângã celelalte daruri<br />
pe care le aveþi ºi le-aþi pus în folosul Sfintei Mânãstiri, aceasta ar fi<br />
ca o «cununã» care v-ar înfrumuseþa opera de mare organizator, de<br />
mare îndrumãtor, de mare rugãtor chiar cãtre Dumnezeu pentru<br />
obºtea cea micã a mânãstirii dar ºi obºtea cea mare din afara mânãstirii<br />
în care aþi sãdit cu drag ºi bucurie atâtea virtuþi creºtineºti.<br />
Întru mulþi ºi fericiþi ani, Prea Cuvioase Pãrinte Arhimandrit<br />
<strong>Nicodim</strong> ºi tot înainte cu Dumnezeu!<br />
Pr. Ion Ceauºu<br />
Sfânta Mânãtire Recea - Vrancea
Pãrintele Arhim. <strong>Nicodim</strong> Dimulescu,<br />
fratele meu cel mai mare<br />
În anul 1986 am absolvit Seminarul Teologic din Bucuresti,<br />
m-am cãsãtorit, dar pot spune cã pentru mine un al doilea<br />
moment important din viaþa mea a fost faptul cã l-am cunoscut<br />
pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> Dimulescu ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>. Intrasem<br />
la Facultatea de Teologie din Bucureºti ºi fiind cap de familie<br />
m-am angajat ca ºofer la Mânãstirea Cernica, stareþ fiind<br />
Pãrintele Arhim. Teofil, cel vrednic de pomenire.<br />
De când m-a vazut Pãrintele <strong>Nicodim</strong> m-a îndrãgit ºi a<br />
acceptat sã mã sfãtuiascã mai cu seamã cã trebuia sã ajung preot.<br />
Aºa am crescut sub umbra Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> alãturi de ceilalþi<br />
ucenici formaþi de aceastã Mânãstire, despre care meritã a i spune<br />
cã formeazã o altã obºte în cadrul unei obºti care-l are ca Pãrinte<br />
stareþ pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, creând în felul acesta atmosfera de<br />
familie, care este vizibilã tuturor vizitatorilor acestei Mânãstiri.<br />
Cel mai mare ajutor am început sã-l primesc când am venit<br />
ca preot în Bucureºti ºi, neavând post de preot, am luat catedra<br />
de religie de la ºcoala unde am învãþat ca elev, devenind astfel<br />
coleg cu foºtii mei profesori, care astãzi se spovedesc la mine,<br />
aceºtia care pânã mai ieri erau dascãlii mei.<br />
Binecuvântatã fiind calitatea de bunã gazdã a Pãrintelui<br />
<strong>Nicodim</strong>, am organizat pelerinaje la <strong>Crasna</strong> cu copiii cei mai
86 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
buni la învãþãturã, urmând ca mai târziu sã organizez cu proprii<br />
credincioºi, cei care m-au ajutat sã construiesc biserica unde<br />
astãzi slujesc.<br />
Atât eu cât ºi familia mea, ataºându-ne mult de aceasta<br />
familie care este <strong>Crasna</strong> ºi de Pãrintele ei, Arhim. <strong>Nicodim</strong>, am<br />
fost martorii unor pelerinaje pe care Pãrintele le-a organizat atât<br />
în þarã cât ºi în afara þarii. Am fost martorul unei slujiri în cadrul<br />
comunitãþii româneºti de la Bari, când de ziua Sfântului Ierarh<br />
Nicolae, Dumnezeiasca Liturghie a fost slujitã pe mormântul<br />
Sfântului; urmeazã apoi cele douã hirotonii a doi ucenici ai<br />
Crasnei ºi ai Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, în Italia. Aici ma refer la<br />
Pãrintele Sorin Petre, parohul comunitãþii din Pinerolo, ºi la<br />
Pãrintele Ioan Dimulescu (nepotul Pãrintelui stareþ), parohul<br />
comunitãþii româneºti de la Civitavecchia.<br />
Ultimul eveniment la care Pãrintele <strong>Nicodim</strong> m-a invitat sã<br />
particip ca unul ce face parte din aceastã familie, a fost hirotonia<br />
Pãrintelui Nectarie întru ieromonah, cel care este ºi iniþiatorul ºi<br />
organizatorul acestui volum omagial, cel cãruia îi mulþumesc<br />
personal de iniþiativa luatã de a alcãtui acest volum, ºtiind prea<br />
bine cã sunt ºi persoane care nu ºtiu prin ce a trebuit sã treacã<br />
Pãrintele stareþ <strong>Nicodim</strong> pentru a se ajunge la <strong>Crasna</strong> zilelor<br />
noastre.<br />
De la înfiinþarea parohiei Sfântul Antonie cel Mare, unde<br />
cu nevrednicie sunt paroh de 10 ani, Pãrintele Arhim. <strong>Nicodim</strong><br />
a fost o prezenþã vie în toþi aceºti ani la hramul comunitãþii<br />
noastre, de ziua Sfântului Antonie (17 ianuarie), aducându-le<br />
credincioºilor noºtri bucuria ºi imaginea unui Pãrinte<br />
duhovnicesc ce îi poartã continuu în rugãciunile sfinþiei sale.<br />
Înainte de scurta mea încheiere, doresc sã evidenþiez ºi o<br />
altã harismã pe care personal (ºi nu numai) am putut-o observa<br />
la Pãrintele <strong>Nicodim</strong>. Aceastã harismã este cea a cuvântului, ºi<br />
vedem cã ea este rânduitã de Dumnezeu Pãrintelui <strong>Nicodim</strong><br />
spre întãrirea în viaþa de zi cu zi a celor care cerceteazã<br />
Mânãstirea, ºtiind prea bine cã duhului acestuia secularizat al<br />
lumii în care trãim cu toþii îi este necesar cuvântul Evangheliei<br />
pentru aducerea aminte ºi întãrirea în ispite, întãrire ce ne vine<br />
direct prin slujitorii sfintelor altare, mijlocitorii noºtri cãtre<br />
Dumnezeu.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 87<br />
Închei aceste scurte rânduri, dorindu-i Pãrintelui Arhim.<br />
<strong>Nicodim</strong> multã sãnãtate, zile îndelungate ºi binecuvântate de<br />
Dumnezeu, pentru ca astfel sã fie posibilã împlinirea celor<br />
rânduite de El în Mânãstirea <strong>Crasna</strong> prin cel ce îi este conducãtor<br />
atât pe plan duhovnicesc cât ºi administrativ, menþionat cu<br />
bucurie de cãtre mine în rândurile de mai sus. Doresc sã spun<br />
cititorilor cã, personal, sunt mândru de privilegiul ce mi-a fost<br />
dãruit de cãtre Pãrintele <strong>Nicodim</strong> în urmã cu un an de zile, când<br />
m-a numit fratele Sfinþiei sale cel mai mic. Iatã însã cã acum<br />
urmeazã ca eu sã dau ca titlu al acestui smerit articol cele primite<br />
din partea celui cãruia îi este dedicat acest volum omagial,<br />
intitulându-l «pãrintele Arhim. <strong>Nicodim</strong> fratele meu cel mai mare».<br />
Vã sãrut sfinþita dreaptã ºi cu multã dragoste vã îmbrãþiºez<br />
acum la ceas aniversar!<br />
Pr. Daniel GOGA,<br />
Parohul Parohiei Sfântul Antonie cel Mare<br />
Bucureºti
Pãrintele Arhim. <strong>Nicodim</strong>,<br />
omul care a sfinþit locul<br />
Anii dinainte de 1980 ºi dupã, râvna ºi dãruirea Pãrintelui<br />
<strong>Nicodim</strong> pentru Sfânta Mânãstire <strong>Crasna</strong>, face sã înfloreascã<br />
încet ºi bine acest sfânt aºezãmânt de închinãciune ºi din punct<br />
de vedere spiritual, dar mai cu seamã prin faptele sale de bun<br />
gospodar în ogorul Domnului.<br />
Astfel, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a fãcut sã înfloreascã aceastã<br />
oazã de spiritualitate, devenind peste ani o grãdinã a raiului pe<br />
aceste meleaguri prahovene.<br />
Asa cum Mântuitorul ne-a lãsat cuvintele pecetluite în<br />
Sfânta Evanghelie: „credinþa fãrã fapte este moarte”, neobositul<br />
Pãrinte <strong>Nicodim</strong> a folosit toatã priceperea ºi dãruirea sa pentru<br />
a face ceea ce Duhul Sfânt prin lucrarea sa, ne-a luminat viaþa<br />
întru cele spirituale, dar ºi calea spre care luminarea fiintei Prea<br />
Cuvioºiei sale, a urmat-o împlinind voia lui Dumnezeu,<br />
împãcându-se cu sine ºi cu lucrarea bine fãcutã a faptelor sale în<br />
ogorul Domnului.<br />
Din toate realizãrile Prea Cuvioºiei sale se poate spune<br />
„Doamne din faptele mele vezi credinþa mea”, dar neobositul<br />
Pãrinte <strong>Nicodim</strong> nu a încetat pânã în acest moment sã evidenþieze<br />
prin cele ce se vãd, faptele credinþei sale.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 89<br />
Cu toate cã smerenia Pãrintelui este mare ºi mai cu seamã cã<br />
aceasta este necesarã în urcuºul cel duhovnicesc, putem observa<br />
foarte bine starea interioarã a unuia ce a împlinit prin intermediul<br />
ei destul de mult, însã tot atât de mult mai are de desãvârºit în<br />
ogorul Domnului.<br />
Faptele credinþei sale în a zidi atât pe plan material în<br />
grãdina raiului pe aceste meleaguri, urmând cuvintelor<br />
Mântuitorului - „în casa Tatãlui Meu multe locaºuri sunt”- a fost<br />
concomitent într-o lucrare aproape de perfecþiune cu cele<br />
spirituale, observându-se aceastã bunã îmbinare pe drumul<br />
desãvârºirii.<br />
Cuvintele sunt de prisos, însã faptele Prea Cuvioºiei sale<br />
aratã cel mai bine, lucrarea de zidire întru cele duhovniceºti prin<br />
cele omeneºti, dar pe calea cea adevãratã despre care<br />
Mântuitorul spune: „Eu sunt calea….”.<br />
Din faptele sale, ca bun gospodar, a ºtiut sã punã în ordine<br />
ºi sã chiverniseascã cu bunã chibzuinþã tot ceea ce se vede ºi tot<br />
ceea ce înfloreºte aici, în aceastã oazã de spiritualitate, care este<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong>.<br />
Neobositul Pãrinte <strong>Nicodim</strong> a fost ºi este model pentru toþi<br />
cei ce au contribuit puþin câte puþin în lucrarea pentru care noi,<br />
cei ce am primit dar ºi har, sã urmãm ºi sã împlinim voia<br />
bunului Dumnezeu.<br />
În încheiere þin sã vã mulþumesc pentru bucuria care aþi<br />
produs-o atât mie cât ºi celorlalþi studenþi care cercetau<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> în perioada studenþiei. Clipele acelea sunt de<br />
neuitat, sunt clipe care au nãpãdit sufletul nostru, pecetluind<br />
astfel toatã adolescenþa noastrã.<br />
Acesta este ºi motivul pentru care v-am apreciat ºi vã<br />
aprerciez în contiunuare Prea Cuviose Pãrinte <strong>Nicodim</strong>,<br />
bucurându-mã de apariþia acestui volum omagial.<br />
Pr. Constantin Daniel Tuþã<br />
Parohul Parohiei Zãvoiu - Dâmboviþa
O oazã de Luminã<br />
În multa Sa bunãtate, Dumnezeu ne-a dãruit nouã,<br />
românilor, o þarã deosebit de frumoasã, cu un relief bogat,<br />
plaiuri de un pitoresc aparte, în peisajul cãrora îºi deruleazã<br />
viaþa cotidianã oameni buni, credincioºi, care se strãduiesc dupã<br />
puterile lor sã-L slujeascã pe Pãrintele ceresc ºi pe semeni.<br />
Nu de puþine ori, alãturi de credincioºii noºtri, am pornit la<br />
drum spre diferite zone ale þãrii, dorind sã descoperim frumuseþile<br />
acestui pãmânt binecuvântat moºtenit de la înaintaºi. De<br />
fiecare datã, aceste cãlãtorii au fost prilejuri de înnoire ºi<br />
îmbogãþire spiritualã, constituindu-se în adevãrate pelerinaje.<br />
Dupã cum se ºtie, pelerinajul are, potrivit învãþãturii de<br />
credinþã creºtine, un caracter aparte, dorindu-se a se realiza acea<br />
legãturã vie a omului, cãlãtor în lumea aceasta, cu Dumnezeu cel<br />
din Ceruri, Care ne iubeºte ºi cãtre care trebuie sã se îndrepte ºi<br />
dragostea noastrã. Dumnezeu foloseºte pelerinajul în lumea<br />
aceasta ca o ºcoalã a credinþei, pentru a combate idolatria ºi<br />
patimile egoiste din om, care sunt o cãutare a infinitului în<br />
lucruri finite.<br />
Doar purtând acest adevãr în minte ºi în suflet, ne dãm<br />
seama cã suntem cãlãtori ºi trecãtori în lumea aceasta, ºi suntem<br />
dornici sã cãutãm ºi sã trãim mai adânc în iubirea Lui<br />
Dumnezeu, Cel Netrecãtor, Veºnic ºi Nemãrginit.<br />
Pentru pelerinul creºtin, întâlnirea cu locurile sfinte, cu<br />
icoanele ºi cu moaºtele sfinþilor, cu persoane smerite ºi
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 91<br />
evlavioase care cautã sã trãiascã cât mai autentic în duhul<br />
credinþei celei adevãrate, constituite tot atâtea izvoare de<br />
bucurie, iubire ºi pace interioarã, din care cu nesaþ cautã sã-ºi<br />
astâmpere foamea ºi setea duhovniceascã. Toate acestea,<br />
pelerinul le descoperã în special în Mânãstiri, acolo unde se<br />
pãstreazã ºi azi cea mai frumoasã ºi autenticã trãire creºtineascã.<br />
Spre multe astfel de locuri ne-a cãlãuzit Dumnezeu paºii<br />
de-a lungul timpului oferindu-ne momente de mare înãlþare<br />
spiritualã, care ne-au rãmas neºterse în inimile ºi sufletele<br />
noastre. Aºa a fost ºi în ziua când am descoperit Mânãstirea<br />
<strong>Crasna</strong> din Jud. Prahova, situatã nu departe de ºoseaua care face<br />
legãtura între Braºov ºi Ploieºti prin Vãlenii de Munte.<br />
Din prima clipã, am fost copleºit de frumuseþea locului<br />
unde se gãseºte acest aºezãmânt monahal. Am redescoperit cât<br />
de mult adevãr se cuprinde în vorba românului care zice cã<br />
„omul sfinþeºte locul”. Aici între dealurile subcarpatice gãsim o<br />
adevãratã perlã duhovniceascã prinsã în salba de perle pe care o<br />
reprezintã Mânãstirile de pe întreg cuprinsul þãrii. O mânã de<br />
oameni destoinici, cãlãuziþi în prezent cu multã înþelepciune de<br />
cãtre Prea Cuviosul Pãrinte Arhimandrit <strong>Nicodim</strong> Dimulescu,<br />
au creat un adevãrat colþ de rai, în care pacea, liniºtea, armonia<br />
ºi dragostea sunt bine statornicite. Florile multicolore care te<br />
întâmpinã la tot pasul, mai în tot timpul anului, ambianþa<br />
plãcutã în care nimic nu pare a fi forþat, toate lucrurile aflânduse<br />
la locul lor, creazã o atmosferã echilibratã ºi armonioasã, care<br />
cu siguranþã reflectã starea interioarã a celor ce vieþuiesc aici.<br />
La Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, pe lângã acest peisaj de vis,<br />
pelerinul rãmâne impresionat ºi de frumuseþea ºi mãreþia<br />
slujbelor divine. Este recunoscut cât de înãlþãtor este cultul divin<br />
ortodox, care ne introduce în ambianþa Împãrãþiei Cerurilor,<br />
ajutându-l pe om sã se apropie de Dumnezeu ºi întreaga sa fiinþã<br />
sã fie o odã a dragostei închinatã Lui. Cu atât mai mult<br />
rugãciunea te înalþã în biserici frumos împodobite ºi bine<br />
îngrijite, în care slujitorii sãvârºesc slujbele cu evlavia ºi<br />
smerenia nesimulate.<br />
De remarcat ºi faptul cã aici, pentru fiecare om care vine sã<br />
se închine ºi sã caute apropierea de Dumnezeu, existã un cuvânt<br />
blând de mânghâiere, un sfat ºi o încurajare pe care le primeºte
92 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
de la vieþuitorii acestei Mânãstiri. Tot aici ospitalitatea româneascã<br />
este la ea acasã. Pelerinul poate primi ºi hrana trupeascã ºi un loc<br />
unde sã-ºi plece capul, oferite cu bunãvoinþã, în duhul slujirii cu<br />
dragoste a semenului. Toate acestea fac ca mai tot timpul anului<br />
sã treacã pragul acestei sfinte Mânãstiri mii de pelerini sosiþi din<br />
toate colþurile þãrii ºi nu numai, aflaþi în cãutarea unei raze de<br />
luminã care sã le aducã în viaþã lumina lui Hristos, care<br />
lumineazã tuturor.<br />
Dacã este remarcabilã bucuria, liniºtea ºi pacea pe care le<br />
simþi în prezenþa pãrinþilor care trãiesc în aceastã Mânãstire,<br />
aceastã stare spiritualã o trãieºti în mod deosebit alãturi de<br />
Pãrintele stareþ <strong>Nicodim</strong> Dimulescu. A strâns în jurul sãu mulþi<br />
cãlugãri tineri, oameni cu vocaþie, care alãturi de pãrinþii mai<br />
vârsnici, împletesc munca ºi rugãciunea în vederea dobândirii<br />
mântuirii. Cu toate cã Pãrintele a adunat în buchetul vieþii sale<br />
mai bine de 70 de primãveri, Prea Cuvioºia Sa are un suflet tânãr<br />
ºi cu multã energie este mereu în fruntea celor pe care îi conduce<br />
cu aleasã competenþã ºi responsabilitate, Te întâmpinã mereu cu<br />
o voce blândã, iar privirea sa caldã ºi zâmbetul binevoitor care-i<br />
lumineazã chipul, te învãluie ºi te ajutã sã-þi deschizi sufletul.<br />
Un om odihnitor cãlit în focul greutãþilor vieþii care se<br />
strãduieºte sã înþeleagã neputinþele oamenilor ºi sã le întindã o<br />
mânã de ajutor celor care au nevoie. Nici nu poate fi altfel<br />
sufletul unui om care îndrãgeºte atât de mult florile. „Cine<br />
florile iubeºte sufletul bun dovedeºte”, spune o vorbã din popor.<br />
Aºa este Pãrintele <strong>Nicodim</strong>: un om blând, echilibrat, care radiazã<br />
dragoste în jur, aºa cum o candelã radiazã lumina sa de pe<br />
altarul sfânt închinat Domnului. Cu astfel de oameni inimoºi<br />
care trãiesc în mijlocul nostru, oferindu-ne exemple vii tuturor,<br />
putem avea speranþã cã poporul acesta va rãzbate mai departe<br />
pe valurile istoriei împlinindu-ºi chemarea sa.<br />
Iatã doar o fãrâmã din roadele binecuvântate de care<br />
pelerinul se poate împãrtãºi pe calea vieþii acesteia în cãlãtoria<br />
pe care o realizeazã cãtre Ierusalimul cel Ceresc.<br />
Pr. Sorin ªerban,<br />
Parohul Bisericii Sfinþii Apostoli Petru ºi Pavel,<br />
Prejmer - Braºov
L-am întâlnit… pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong>…<br />
Mi-e teamã sã nu pãcãtuiesc de „pãrerea de sine”, spunând<br />
cã l-am cunoscut. A te cunoaºte pe tine însuþi era pentru iubitorii<br />
de înþelepciune ai antichitãþii, culme greu de atins. A pretinde<br />
cã-l cunoºti pe altul, este deja o mare îndrãznealã, ºi apoi poetul<br />
(Eminescu, se înþelege) ne-o aminteºte: “ªi când propria ta viaþã, /<br />
Singur n-o ºti pe de rost, / O sã-ºi batã alþii capul, / S-o pãtrundã cum<br />
a fost…”. Ocolind acest obstacol pretenþios pentru om, lãsând<br />
doar „Cunoscãtorului inimilor” acest atribut, se poate spune,<br />
privind „peste vremuri înapoi” cã:<br />
L-am întâlnit pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> cu câteva decenii în<br />
urmã când, tânãr seminarist, împreunã cu alþi colegi, am fost<br />
pãrtaºi la bucuria unei privegheri, într-o searã de primãvarã, la<br />
hramul împãrãtesc al Crasnei. Tainica bucurie, pe care o oferã<br />
Mânãstirea ºi acum nenumãraþilor pelerini, îmi era puþin<br />
umbritã de pãrerea de rãu cã n-am aflat mai de vreme acest loc<br />
binecuvântat ºi sfinþit de rugile fierbinþi, de cântãrile<br />
psalmodiate în duh bizantin ale vieþuitorilor acestui sfânt lãcaº,<br />
aºezat în vãile împãdurite ale dealurilor subcarpatice<br />
prahovene, colþ de rai pãmântesc, potir duhovnicesc de pace ºi<br />
binecuvântare, loc de tainã ºi de închinãciune.<br />
La întrebarea de atunci, „de ce nu se face nimic pentru<br />
înlesnirea accesului rutier pentru mai mulþi doritori de frumos”,<br />
mi-a rãspuns mai târziu Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, spunându-mi cã<br />
Mânãstirile n-au trebuinþã de popularitate ºi vizitatori, ci de
94 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
credincioºii care trec cu succes examenul dificultãþilor spre<br />
înãlþimi, cu alte cuvinte strãbune, „Per angusta ad augusta“, cheia<br />
ascezei creºtine.<br />
Mai târziu, în trecerea-mi scurtã pe la Mânãstirea Sinaia, ca<br />
diacon ºi muzeograf, am aflat cã acest lãcaº sfânt era Schit ºi nu<br />
Mânãstire, în acea vreme.<br />
Având ocrotitori pe Sf. Împãraþi Constantin ºi Elena,<br />
bucuriile împãrãteºti ale începutului greu au fost purtate cu<br />
cuviinþã, pe cinstitul vas al smereniei ºi al sãrãciei de cãtre obºte<br />
ºi Pãrintele <strong>Nicodim</strong>. A fost un schit modest, sãrac…, dar<br />
purtãtor de har ºi de sfinþenie. ªi Dumnezeu, la vreme potrivitã,<br />
în noaptea lipsei de simpatie faþã de tot ce-i sfânt, a chemat om,<br />
cu nume biblic, NICODIM, pentru a scoate de sub obroc fãclia<br />
firavã, dar nestinsã, a celor ce ºi-au jertfit viaþa în singurãtate, în<br />
rugã, în unire cu Dumnezeu, ca sã sfinþeascã lumea purtatã de ei,<br />
atunci ºi acum, la sfântul prestol. Prima trãsãturã caracteristicã a<br />
acestui loc sfânt ºi a celor ce vieþuiesc într-însul este smerenia,<br />
simplitatea, aureolatã de rugãciune, de buna chivernisire ºi de<br />
continuitatea drumului desþelenit ºi redescoperit.<br />
A mai trecut vreme dupã prima întâlnire cu „locul ºi omul”,<br />
în seara tainicã „nicodimicã” a sihãstriei <strong>Crasna</strong>. L-am reîntâlnit<br />
pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> în tumultul oraºului cu numele bucuriei.<br />
M-a salutat ºi m-a întrebat de ce sunt trist. Tristeþea mi-a risipit-o<br />
cu gestul natural al mãrinimiei, trãsãturã fundamentalã a<br />
caracterului sãu pe tot parcursul vieþii, în înþelegerea haricã „cine<br />
dã lui, îºi dã”.<br />
De fapt nu mi-a dat ci mi-a luat spontan o fãgãduinþã<br />
fãcutã mie însumi de a fi generos, deºi totdeauna n-am reuºit sã<br />
fiu. Ospitalitatea ºi generozitatea este specificul creºtin monastic<br />
în general, însã pentru <strong>Crasna</strong> este farã tãgadã amprenta „omului<br />
asupra locului”. Cred cã n-a existat pelerin sã plece cu „sufletul<br />
gol” sau „gura amarã”, chiar în vremuri de rãstriºte, iar rãbdarea,<br />
mângâierea ºi încurajarea datã celor ce l-au întâlnit pe Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> alcãtuiesc gama darurilor, a lecþiei constante, inspirate<br />
din seriozitatea împlinirii chemãrii „oamenilor mari”.<br />
Al treilea moment, deºi nu ultimul, dar mã voi opri aici,<br />
pentru limita de timp ºi spaþiu, al treilea moment de întâlnire ºi<br />
apropiere a fost în perioda de tristã amintire, când toþi aveam<br />
fricã de toþi; când neîncrederea trona cu tiranie peste sufletele
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 95<br />
nostre ºi setea arzãtoare, de a gãsi „omul” cãruia sã-i destãinui<br />
„of-urile” era atât de mare.<br />
Nu pot crede cã altcineva, decât Bunul Dumnezeu, mi-a<br />
dat sã întâlnesc omul cu care sã poþi discuta ºi adâncii probleme,<br />
frãmântãri ºi gânduri, fãrã teama de a fi prins în capcana<br />
îndoielii, nesiguranþei sau, ce este ºi mai trist, a trãdãrii.<br />
Am enumerat trei momente din viaþa mea, deºi ele au fost<br />
mai multe, în întâlnirile cu Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, nu pentru a personaliza<br />
aceste rânduri, ci pentru a evita repetiþiile, care se vor<br />
verifica din mãrturiile altora în încercarea de a surprinde imaginea<br />
în cuvânt, a duhovnicului, pãrintelui, slujitorului, gospodarului,<br />
pedagogului, generosului, bunului, înþeleptului ºi... câte se mai<br />
pot adãuga încã de cei ce mult mai mult decât mine s-au bucurat<br />
de tot ce poate ºi vrea sã dea Dumnezeu oamenilor, prin omul Lui,<br />
omul lui Dumnezeu, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> de la <strong>Crasna</strong>.<br />
Aceste rânduri ºi gânduri se aduc sãrbãtoritului cu<br />
sinceritate ºi recunoºtinþã, nu ca simplã felicitare sau încheiere de<br />
lucrare, pentru cã slujitorii în ogorul Sfintei Biserici sunt precum<br />
pomii… rãmân mereu în picioare ºi mor în picioare. Trecerea<br />
anilor închinaþi Domnului ºi aproapelui nu îmbãtrânesc, chiar<br />
dacã bruma se tot aºterne pe plete, pe barbã… pe marginea<br />
veºmântului þesut neîncetat de har, de credinþã ºi de fãptuire.<br />
Trecerea anilor celui ce se jertfeºte pentru om, în numele<br />
Domnului, îi dã sensul împlinirii, iar împlinirea se lucreazã dupã<br />
modelul unic, bãrbatul desãvârºit, modelul desãvârºit, Iisus<br />
Hristos. Dacã în istoria duhovniceascã a Bisericii noastre se va<br />
rescrie o paginã despre monahismul ºi importanþa lui în<br />
Muntenia, Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, în vremea Stareþului Arhimandrit<br />
<strong>Nicodim</strong> Dimulescu, va avea un loc de frunte ºi de cinste.<br />
Astãzi toþi în cor îi spunem: ”Vã mulþumim Pãrinte<br />
<strong>Nicodim</strong>!” sã ne trãiþi mulþi, mulþi ani în deplinã sãnãtate, pace<br />
ºi bucurie ºi vã dorim peste alte decenii, sã auziþi din gura<br />
Stãpânului: „Bine slugã bunã ºi credincioasã… intrã întru bucuria<br />
Domnului tãu”.<br />
Pr. Gheorghe Vasilescu,<br />
Parohul Parohiei Sfânta Parascheva,<br />
Torino - Italia
Un nume, o garanþie<br />
Desigur cititorul ar dori sã ºtie cine se aventureazã în<br />
aceastã mare învolburatã, sã caute prin adâncurile vieþii unui<br />
monah, nu atât de tinerel, sã-i creioneze imaginea, fãrã îndoialã<br />
subiectivã, pe care apoi sã o prezinte publicului dornic de a citi<br />
mai mult printre rânduri, de a interpreta, de „a-ºi da cu pãrerea”,<br />
tehnici destul de încetãþenite la noi, românii.<br />
Deci sunt nevoit sã mã prezint: sunt preot la o parohie<br />
românescã în sudul Italiei, la Bari ºi slujesc de aproape 20 de ani<br />
într-o capelã ortodoxã, lângã altarul ce pãstreazã cu cinste<br />
Sfintele Moaºte ale marelui Ierarh din Mira, Sfântul Nicolae.<br />
În sudul Italiei circulã foarte des un proverb: un nume, o<br />
garanþie; mesajul este destul de simplu, dar în acelaºi timp foarte<br />
profund. L-am ales ca titlu tocmai pentru cã îmi dau seama cât<br />
de dificil este sã pictezi un tablou fãrã sã ai nici mãcar minime<br />
noþiuni de picturã; greutatea ºi frica cresc ºi mai mult<br />
gândindu-te cã acel tablou va fi trecut printre numeroase mâini<br />
de artiºti consacraþi ºi maeºtri ai cuvântului.<br />
„Provare non nuocere” spun italienii (încercarea moarte<br />
n-are, zicem noi românii) ºi de aceea sã vedem atunci cine este<br />
acest monah <strong>Nicodim</strong> de la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>.<br />
Unde ºi cum l-am cunoscut: lângã Domneºtii de Argeº, la<br />
câþiva km de satul Slãnic se gaseºte un Schit care în acei ani era<br />
condus de un monah bãtrân, chemat de toþi „Avva”. Era din
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 97<br />
zona Vâlcii ºi noi, un mic grup de seminariºti din Craiova ne-am<br />
hotãrât sã-i facem o vizitã; a fost o vizitã nemaipomenitã; ne-a<br />
primit bãtrânul stareþ ºi imediat ne-a invitat la masã, ne-a vorbit<br />
aºa de dulce ºi frumos ºi ne-a impresionat prin imaginea sa<br />
asemãnãtoare cu a unui sfânt bizantin; la plecare ne-a vârât în<br />
buzunar, cu aceeaºi delicateþe cu care hoþul îþi furã portofelul, un<br />
plic micuþ cu bani, chemat „o micã mângâiere” din parte Mânãstirii;<br />
de atunci mergeam în vacanþã la Slãnic ºi ajutam la fân, în<br />
bucãtãrie, iar seara cântam la stranã; la plecare, „mângaierea”<br />
creºtea ºi bãtrânul Avva a devenit Pãrintele nostru al tuturor.<br />
Într-o varã, la sobor vedem un cãlugãr zâmbitor, solid, cu<br />
niºte ochi care-þi pãtrundeau iscoditori nu numai în inimã, dar ºi<br />
minte. Era Pãrintele <strong>Nicodim</strong> de la <strong>Crasna</strong>. Dupã slujbã, la masã,<br />
ne-am cunoscut ºi ne-a invitat la <strong>Crasna</strong>; a trecut un pic de timp<br />
pânã am ajuns în acel colþ de rai, am aºteptat sã începem<br />
facultatea la Bucureºti ºi în prima sâmbãtã am fugit fãrã sã luãm<br />
faimosul „bilet de voie”. Ce surprizã! Ne-a primit tocmai Pãrintele<br />
(aºa îl numesc toþi), ºi-a amintit de noi, ne-a primit zâmbitor ca<br />
ºi când am fi fost prieteni de o viaþã. Sfiala nostrã studenþeascã<br />
în faþa acestui monah s-a risipit deodatã ºi, încet-încet, am<br />
început sã ne simþim ca acasã. Ne-a invitat în chilia dânsului ºi<br />
dintr-odatã ne-am pomenit într-o grãdinã micuþã dar plinã cu<br />
flori; parfumul acelei grãdini îl simþeam ºi-l respiram ori de câte<br />
ori mergeam sã-l vizitãm pe Pãrintele. Am intrat într-o salã plinã<br />
ºi ea de flori diverse dar frumoase, semãna cu o serã. În jurul<br />
unei mese ne-am aºezat la vorbã ºi am început sã depanãm, la<br />
început cu sfialã, iar apoi cu mai mult curaj, gândurile ºi<br />
impresiile noastre. La sunetul toacei ºi al clopotelor ne-am<br />
îndreptat cãtre bisericã, am participat la slujbã, apoi la masã<br />
unde am cunoscut ºi pe ceilalti monahi. Dimineaþa, dupã Sfânta<br />
Liturghie, am mâncat zdravãn ºi am plecat cãtre Bucureºti; la<br />
plecare am avut la fel „mângâierea” cu care Avva ne obiºnuise la<br />
Slãnic. Din acel moment, Mânãstirea <strong>Crasna</strong> a devenit casa<br />
noastrã; acolo ne-am specializat în tipic, am învãþat tainele<br />
stranei ºi ale cântãrii bisericeºti, ale predicii scurte dar concrete,<br />
ale servirii la masã, ale primirii oaspeþilor înalþi si al<br />
credincioºilor de rând, dar în sensul organizãrii, al punctualitãþii.<br />
Într-adevãr, <strong>Crasna</strong> a fost ºi rãmâne nu numai o adevãratã
98 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Academie spiritualã dar ºi o valoroasã ºcoalã pentru viaþa realã.<br />
Spiritul de observaþie al Pãrintelui, deschiderea ºi disponibilitatea<br />
faþã de oricine, vorba blândã, încurajatore, dar mai ales acel<br />
zâmbet serafic ºi educativ, amestecat cu un pic de ironie ori de<br />
câte ori ne îndrepta greºelile, mi-a rãmas cioplit în inimã ºi a<br />
creat în mine un sens de competiþie. Îmi ziceam des: „trebuie sã<br />
fur din experienþa sa cât mai mult, trebuie sã-l copiez pe cât se<br />
poate”. Pentru mine a fost acea himerã de urmãrit, acea personalitate<br />
care ne stimuleazã sã creºtem, urmându-i exemplu. În<br />
timpul studenþiei era prima persoana cãreia îi solicitam sfaturi ºi<br />
nu numai, cãreia îi vãrsam ofurile nostre. ªi dupã ce am plecat în<br />
strãinãtate, Pãrintele a rãmas punctul de referinþã, spiþeria cu<br />
medicamente din care ne serveam pentru orice boalã sufleteascã<br />
ºi pentru orice adiere de descurajare care ne cuprindea destul de<br />
des, departe de þarã, de familie, de cei scumpi ºi dragi ºi sub<br />
presiunea celor din jur cu care trebuia sã te confrunþi mereu.<br />
Dacã acea maºinã de scris, ce-ºi face ºi acum datoria, ar<br />
putea sã mãrturiseascã ºi sã imprime toate gândurile frumoase,<br />
sfaturile, îndemnurile ºi alintãrile ce s-au prefirat printre literele<br />
sale, cred cã mult s-ar scrie astãzi ºi mulþi ºi-ar aminti cu plãcere<br />
acele scrisori pãrinteºti. Sfaturile Pãrintelui, nu mereu acceptate<br />
la prima vedere, ne-au salvat de acele prãpãstii bine camuflate,<br />
de multe capcane, de multe conflicte cu ierarhia sau cu autoritãþile;<br />
înþelepciunea sa profundã, stilul simpatic de a afronta orice<br />
greutate, precum ºi facilitatea cu care ne trasmite încrederea în<br />
noi înºine, nu poate sã fie uºor uitatã.<br />
Ce sã spunem despre neputinþa sa de a zice „nu” cuiva sau<br />
despre dragostea sa faþã de naturã, faþã de animale, faþã de tot ce<br />
Bunul Dumnezeu a creat ºi ne-a dãruit; cu câtã pasiune priveºte<br />
roºiile pe lujer în serã, nuferii în acel lac micuþ pe care-l zãreºti<br />
imediat dupã ce, cu maºina urcând, treci pe lângã troiþa de la<br />
intrarea în Mânãstire. Dar gospodãria ºi toate cele lumeºti care<br />
dau posibilitatea oricãrui pelerin sã se simtã „pe un picior de<br />
plai, pe o gurã de rai”, cum sã le mai descriem. Ar putea<br />
Pãrintele sã renunþe la ea Grija pentru oricine care se apropie de<br />
acea Mânãstire respirã în fiecare monah, în fiecare vieþuitor ºi te<br />
îndeamnã sã mai treci pe acolo.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 99<br />
Nu voiesc sã vorbesc despre Pãrintele îmbrãcat în vesta<br />
Pãrintelui spiritual, cãci desigur au fãcut-o ºi alþii; am voit sã-l<br />
descriu numai ca Pãrinte, ca persoanã ce poate sã inspire oricui<br />
încredere, stimã, respect ºi dorinþa de a pune în practicã sfaturile<br />
sale duhovniceºti; faptul cã din aceastã pepinierã spiritualã au<br />
ieºit câþiva ierarhi îºi spune cuvântul; în orice echipã sportivã<br />
succesele ºi eºecurile se datoreazã întregii echipe ºi nu numai<br />
unui coechipier. Coagularea echipei însã depinde de cãpitan ºi<br />
poate acest rol este cu succes îndeplinit de monahul <strong>Nicodim</strong>. Ca<br />
sã închei am sã vã dezvãlui unul din visele sale, sperând cã nu-l<br />
voi supãra prin aceastã destãinuire. Nu doreºte episcopat, aºa<br />
cum mulþi îºi doresc ci doreºte sã planteze în Occidentul<br />
secularizat un mãslin ce sã producã uleiul tãmãduitor pentru<br />
românii aflaþi departe de þarã, de Biserica mamã, de limba ºi<br />
tradiþiile lor, adicã un metoc al Crasnei. Dumnezeu sã-i ajute sã-<br />
ºi îndeplineascã acest vis.<br />
Pr. Mihai Driga<br />
Parohul Parohiei Sfânta Treime,<br />
Bari - Italia
Unchiul meu, Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
Dintre toþi care l-au cunoscut pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi au<br />
scris în acest volum omagial, eu mã consider cel mai privilegiat,<br />
în sensul cã am avut binecuvântarea lui Dumnezeu sã mã nasc în<br />
familia Pãrintelui, fiindu-i nepot de frate, ba mai mult sã îi port<br />
numele de botez – Ion – nume pe care însuºi Pãrintele mi la dat.<br />
Nu pot spune când l-am vãzut prima datã pe Pãrintele, „unchiul<br />
popa”, – aºa cum îi spuneam noi cei 7 nepoþi ai sfinþiei sale, atunci<br />
când eram copii –, pentru cã îl ºtiu de când mã ºtiu ºi pe mine.<br />
Parcã simt ºi acum în suflet acea bucurie pe care o simþeam<br />
atunci când venea acasã „unchiul popa“ ºi ne aducea bomboane.<br />
Îmi amintesc cu plãcere frumoasele vacanþe pe care le petreceam<br />
la <strong>Crasna</strong> ºi cum, plin de „mândrie” le rãspundeam celor care mã<br />
întrebau cine sunt, cã sunt nepotul Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>.<br />
A fost, este ºi va rãmâne pentru mine un exemplu în tot<br />
ceea ce a fãcut, fiind persoana la asemãnarea cãreia mi-am dorit<br />
mereu sã ajung.<br />
Chiar dacã unii spun cã îi semãn destul de bine din punct<br />
de vedere fizic, mi-aº fi dorit sã moºtenesc mãcar jumãtate din<br />
calitãþile sfinþiei sale. Personal, îi datorez foarte mult Pãrintelui<br />
<strong>Nicodim</strong> ºi regret cã, din cauza firii mele mai timide, n-am ºtiut<br />
sã îi mulþumesc de fiecare datã cum ar fi meritat. Sunt convins<br />
cã fãrã sfaturile Sfinþiei sale sincere ºi înþelepte, nu aº fi fost ºi eu,<br />
nevrednicul astãzi, unul dintre slujitorii sfântului altar.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 101<br />
Pentru noi toþi cei din familia sfinþiei sale, Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> este „stâlpul” cãtre care privim cu dragoste, mândrie,<br />
admiraþie ºi respect. De fiecare datã când vine acasã, în familia<br />
noastrã este sãrbãtoare.<br />
Îmi amintesc cum bunica mea „mama Gheorghiþa” –<br />
Dumnezeu s-o odihneascã – cu chipul plin de bucurie, îl aºtepta<br />
pe Pãrintele de fiecare datã sã vinã pe acasã.<br />
Parcã vãd ºi acum micuþa casã din grãdina noastrã, unde<br />
„mama Gheorghiþa” ne povestea cu lacrimi în ochi, la lumina<br />
lãmpii, cum fiul ei cel mare - „Nel al meu”- cum l-a numit toatã<br />
viaþa, a plecat la Mânãstire. Ne spunea cã, doar cu puþin timp<br />
înainte de plecarea sa, a avut un vis în care se fãcea cã mergând<br />
într-o zi însoritã a întâlnit un bãtrân cu barbã albã, îmbrãcat într-o<br />
cãmaºã lungã, care se odihnea stând jos pe o piatrã. Dupã ce l-a<br />
salutat spunându-i bunã ziua, l-a întrebat cine este. Bãtrânul i-a<br />
rãspuns: „Eu sunt Dumnezeu ºi am venit sã-l iau la Mine pe Nel’ al<br />
tãu”. Când a auzit acestea a cãzut la picioarele bãtrânului ºi<br />
plângând îl ruga sã nu-i ia copilul.<br />
S-a trezit foarte speriatã ºi pânã dimineaþa s-a rugat lui<br />
Dumnezeu sã nu i se întâmple ceva rãu copilului. Acest vis însã<br />
avea sã-l înþeleagã puþin mai târziu, când într-o dimineaþã geroasã<br />
de început de iarnã, – 30 noiembrie 1948 – Nel al ei, în vârstã de<br />
numai 13 ani ºi jumãtate, pleca din cãlduroasa casã pãrinteascã,<br />
lãsându-ºi pãrinþii ºi cei doi fraþi mai mici, Ilie ºi Dumitru, pentru<br />
a parcurge lungul drum cãtre „bãtrânul din acea poianã însoritã”.<br />
La împlinirea a aproape 59 de ani de vieþuire printre „aleºii<br />
lui Dumnezeu” ºi a 40 de ani de muncã ºi slujire în Mânãstirea<br />
<strong>Crasna</strong>, îi doresc Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> în numele familiei noastre,<br />
multã sãnãtate, putere de muncã ºi îl rog pe bunul Dumnezeu<br />
sã-l þinã sãnãtos ca încã mulþi zeci de ani sã-l slujeascã ºi sã se<br />
bucure de acest „paradis terestru” care este Mânãstirea <strong>Crasna</strong>.<br />
Pr. Ion Dimulescu,<br />
Parohul Parohiei Întâmpinarea Domnului,<br />
Civitavecchia – Italia
La <strong>Crasna</strong>. Dinspre iad spre rai<br />
Plecaserãm pe la ora 7 seara. Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, la maslul<br />
de obºte de la Poiana Mãrului, ne poftise sã-i vizitãm la <strong>Crasna</strong>.<br />
Pe la 9 jumate eram în Schiuleºti.<br />
Dinspre Schiuleºti, dincolo, în pãdure, se vedea o luminã<br />
de bec mai mãricel.<br />
„Acolo e” am spus. Ca ºi cum aº mai fi fost vreodatã.<br />
„Dar putem ajunge cu maºina” m-a întrebat ºoferul.<br />
„Cred cã da…” am zis. Habar n-aveam.<br />
„Drumul e bun, pãrinte Cã maºina este nouã ºi n-aº vrea<br />
s-o bag pe drumuri rele…“<br />
„Cred cã da…“<br />
La ieºirea din Schiuleºti, înspre mânãstire, drumul începe<br />
sã urce pe o pantã, destul de pieptiº. Începuse sã fie tot mai bine<br />
amenajat. Cu bolovãnei de piatrã. Maºina se opintea, fãcea parcã<br />
pas dupã pas, încercând sã treacã fiecare hop.<br />
În sfârºit, sus. Am reuºit.<br />
Urmeazã câteva coturi ºi intrãm în pãdure.<br />
Drum forestier.<br />
Baltã... bolovan... curbã la dreapta... coborâº... baltã... baltã...<br />
„Pãrinte, da’ aþi spus cã drumul e bun!“<br />
„Am spus: Cred cã da... Da’ se pare cã nu...“<br />
Îl simþeam pe ºofer tot mai furios. Era aproape de<br />
deºertare... Abia se abþinea...
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 103<br />
Baltã... bolovani... curbã la stânga... curbã la dreapta... baltã...<br />
«Spre Mânãstire» ne anunþã un indicator, fãcându-ne semn<br />
s-o luam înspre dreapta. Coborâº. Da’ ce coborâº!!!.<br />
Aveam senzaþia cã luminile farurilor se pogoarã într-un<br />
hãu unde se pierd pentru totdeauna. Dispar. Dacã cineva m-ar fi<br />
întrebat atunci unde duce drumul, aº fi fost în stare sã-i rãspund<br />
cã în iad. Bine cã nu m-a întrebat nimeni.<br />
ªi nici nu era momentul unor întrebãri.<br />
Doamnele, în spate, încercau disperate sã îºi gãseascã un<br />
punct de sprijin...<br />
Erau atât de speriate încât nici nu vorbeau nici nu þipau.<br />
Erau mute... Lucru rar la femei...<br />
Ieºim din pãdure în capãtul coborâºului.<br />
Un poieniº pe malul apei.<br />
ªoferul a oprit motorul ºi a stins luminile.<br />
„...Dã-Te la o parte ca sã pot sã-mi vin puþin în fire, mai<br />
înainte sã plec spre a nu mã mai întoarce din pãmântul<br />
întunericului ºi al umbrelor morþii, þara de întuneric ºi<br />
neorânduialã unde lumina e totuna cu bezna...” îmi sunarã<br />
cuvintele lui Iov în minte.<br />
Unde suntem Pipãi-vor ca orbii peretele ºi ca unii ce sînt<br />
fãrã de ochi vor pipãi; cãdea-vor întru amiazãzi ca întru miezul<br />
nopþii (Isaia 59, 10).<br />
Incepusem sã mã neliniºtesc de-a binelea.<br />
„Aprinde, domnule, farurile...! Nu vezi cã ne putem bãga<br />
degetele în ochi...!”<br />
Fâºiile de luminã mãsurarã brusc poieniºul ºi ne mai<br />
ºterserã din îngrijorare. Degeaba.<br />
Nu vedeam nici o posibilitate de trecere a apei. Doar<br />
pãdure. ªi apa. Apã pe care de fapt nu o vedeam, ci doar o<br />
auzeam zbãtându-se printre pietre la câþiva metri buni de locul<br />
în care oprisem.<br />
„De ce nu mai miºti maºina vreo câþiva metri înspre apã.<br />
Poate gãsim vreo trecere...!”<br />
„Pãrinte, eu de aici nu mã mai miºc. Dacã mergeþi ºi gãsiþi<br />
un loc sã trecem cu pasul, bine. Dacã nu, ne întoarcem acasã...<br />
Nu-mi stric eu maºinã nouã prin locuri unde ºi-a înþãrcat mutu’<br />
iapa ºi netrebnicu’ copiii...”
104 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
„Mãi omule, de ce vorbeºti aºa Noi mergem la mânãstire<br />
ºi nu se cade...”<br />
„Care mânãstire, pãrinte Unde vezi dumneata mânãstire<br />
De la mânãstire se aude vreun clopot... ceva...se vede vreo<br />
luminã...dumneata nu vezi cã suntem ca-n pustie”<br />
Am luat-o, pâº-pâº, pe malul apei, pe care tot nu o vedeam,<br />
înspre aval. Maºina rãmasese bine în urmã...sau mi se<br />
pãrea...oricum intrasem aproape în aceeaºi beznã ca ºi atunci<br />
când ºoferul stinsese farurile.<br />
Puþin mai în faþã se zarea parcã un capãt de punte.<br />
Înaintez. Da, e o punte.<br />
Privesc spre celãlat capãt al punþii.<br />
Intuneric beznã. Bezna beznelor.<br />
Cu o amãrâtã de brichetã încep sã trec puntea.<br />
Când eram elev în clasa a IV-a fusesem în tabãrã ºcolarã la<br />
Izvoarele. Atunci am încercat prima experienþã cu „punþile”.<br />
„Puntea” prin pãrþile locului era o ºubredã încercare de a<br />
realiza trecerea de pe o parte a torentului de munte în cealaltã.<br />
Douã odgoane, de obicei din împletiturã de oþel, prinse pe patru<br />
„popi”- interesantã denumire popularã - înfipþi în maluri, câte<br />
doi în fiecare mal, ºi apoi ancorate, mai bine-mai ºubred, în<br />
pãmântul pietros, nesigur într-o astfel de lucrare, sau de vreun<br />
copac aflat prin preajmã. Din odgoane curg la vale, din loc în loc,<br />
câteva fire de sârmã pe care se leagã puntea propriu-zisã: biete<br />
scânduri de lemn puse la oarece distanþã între ele, taman bine sã<br />
te gândeºti cã pãdurea e departe ºi e lipsã de materie primã.<br />
Ca într-o încercare existenþialã, faci paºii cu grijã, nu cumva<br />
sã nimereºti piciorul între spaþiile paralele. Pe delãturi,<br />
odgoanele, trecute prin ploi ºi ninsori, îþi oferã puncte de sprijin<br />
pline de þepele vremii prin care au trecut ºi îþi lasã în palme urme<br />
de ruginã ºi muºcãturi de „cãlugãriþã verde” din care încep sã-þi<br />
umezeascã degetele mici picãturi de sânge.<br />
ªi, parcã nefiind destulã încercare, te sileºti din rãsputeri<br />
sã-þi pãstrezi echilibrul ca omul beat care încearcã sã treacã<br />
puntea raiului.<br />
Ei, bine, mã aflam în faþa unei astfel de „punþi” cu un<br />
licurici de luminã în mânã. Pe care, bineînþeles, curentul vãii mi-l<br />
adormea cât mai des cu putinþã.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 105<br />
De jos vuietul apei îmi bolborosea, aºteptându-mã parcã sã<br />
mã îmbãieze satisfãcut cã mi-a putut oferi o încercare de albire.<br />
„Maica Domnului, cum trec eu puntea asta”<br />
În partea cealaltã, altã beznã mã aºtepta pregãtitã sã mã<br />
prindã în braþe. Tot bezna beznelor.<br />
„Fie cum o fi...Trec!”<br />
ªi-am început a bâjbâi trecerea. Peste un sfert de ceas eram<br />
dincolo, deºi nu fãcusem decât vreo 30 de paºi.<br />
„Licuriciul” din mânã, trecut de primejdia vãii, începu sã<br />
fie mai vesel.<br />
Câteva pietre dãdeau a se crede potecã.<br />
Inaintez pas de cercetaº.<br />
Umbrele pãdurii prindeau sã-mi ºopteascã:”Un’ te<br />
duuucci... Un’ te duuuci...!”<br />
În faþã, câþiva metri bãnuiþi mai sus, douã luminiþe. Reci.<br />
„Maica Domnului, am ºi vedenii...”<br />
Opresc licuriciul. Sã vãd în beznã... Nu cumva mi se<br />
pare...!<br />
Nu. Nu mi se pare. Sunt doi ochi. Reci. ªi rece era ºi<br />
sudoarea de pe spate. Dintr-odatã, în mijlocul pãdurii, aveam<br />
nevoie de aer. Respiram tot mai precipitat.<br />
„Urs...”<br />
„Lup...”<br />
„Eee...e vreo vulpe...” mi-am spus curajos ºi cu sudoarea<br />
rece ºiroind pe spate.<br />
Trezesc licuriciul. Dinspre ochi...nici o miºcare. Tot acolo.<br />
Tot reci. Îi simþeam fixându-mã.<br />
Dau îndãrãt. Cu faþa spre ochi. Tot nemiºcaþi.<br />
Indrãznesc mai mult. 10 paºi înapoi.<br />
Întorc capul sã pipãi drumul. Scap bricheta. Nu mã mai<br />
gândesc s-o caut.<br />
O rup la fugã pe punte...<br />
...nu mai sunt spaþii între scândurelele punþii, nu mai sunt<br />
þepi, puntea nici nu se leagãnã...totul e sã ajung dincolo.<br />
În sfârºit am ajuns lângã maºinã.<br />
A trecut un veac.<br />
„Ai gãsit mânãstirea”mã întrebã preoteasa.<br />
„Am gasit pe ursu’...sau pe lupu’...sau ce naiba’ o fi...”
106 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
ªi le povestesc...<br />
„Nu putem merge mai departe decât dacã facem fãclii! Ai<br />
niºte cârpe prin maºinã”<br />
„Am niºte lavete de la fabricã” rãspunse, cu juma’ de gurã<br />
ºi îmbufnat, ºoferul.<br />
Rupsei un lastar ºi începui sã fac fãclia cu laveta pe care<br />
mi-o dãduse ºoferul. Am îmbibat-o cu ulei ºi am stropit-o cu<br />
puþinã benzinã.<br />
Scãpãrai bricheta. Aproape timid, deºi era cu benzinã, s-a<br />
aprins.<br />
„Eu merg în faþã, zisei, ºi voi dupã mine.”<br />
Am ajuns la punte. Incep s-o trec cu pas sigur, nu cumva<br />
preoteasa ºi soþia ºoferului sã se sperie de legãnãturã. Ajungem<br />
pânã spre mijloc. Puntea se legãna tot mai tare.<br />
Soþia ºoferului, chiar în spatele meu, rãsufla precipitat. Se<br />
opri.<br />
„Pãrinte, eu nu mai merg. Mi-e fricã...”<br />
ªi se întoarserã toþii trei în capãtul punþii.<br />
Urmã târguiala...trecem...nu trecem...<br />
Sus, în pãdure, spre maºinã, se auzi deodatã zgomot de<br />
motor.<br />
„Ia tãceþi puþin!”<br />
Da, se auzea tot mai bine ºi, curând, fâºii de luminã se<br />
zãrirã coborând prin pãdure înspre noi.<br />
Ne-am întors lângã maºinã. Aºteptarãm.<br />
Un ARO îºi fãcu apariþia ºi opri lângã noi.<br />
„Aaa... avem oaspeþi...ce bucurieee...” se auzi vocea caldã a<br />
Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>. Bine aþi venit, pãrinte Octavian. Acum aþi<br />
sosit”<br />
„Ei, am sosit ºi noi de vreun ceas ºi mai bine...”<br />
„ªi de ce n-aþi urcat la Mânãstire E destul de tarziu. Ce-aþi<br />
fãcut atât aici”<br />
I-am povestit tãrãºenia.<br />
Începurã sã râdã. ªi el ºi Cornel, ºoferul mânãstirii.<br />
„Nu-i urs, nu-i lup, pãrinte. Precis e o pisicã de la mânãstire.<br />
Aleargã prin pãdure dupã ºoareci”.<br />
Luminile lanternelor alergau vesele prin pãdure, doar-doar<br />
or gãsi „ursul”. Nu mai era.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 107<br />
Urcarãm pe cãrare vreun sfert de ceas, povestind ºi râzând.<br />
Spaimele trecuserã.<br />
Lumina de la mânãstire ne sãri în curând în faþã,<br />
aºteptându-ne parcã bucuroasã sã ne primeascã.<br />
„Iadul”, din care tocmai ieºisem, s-a întors în bezna sa.<br />
„V-o fi foame, pãrinte. Sã mâncaþi ceva. Apoi sã mergeþi sã<br />
vã odihniþi.”<br />
Am intrat în bisericã sã ne închinãm, apoi am intrat la<br />
trapezã. Jos uitaserãm de foame, dar s-a dovedit pânã la urmã cã<br />
ºi-a revenit ºi ea din spaimele de adineauri.<br />
Stãreþia ne-a primit, albã ºi liniºtitã, bucurându-se, în<br />
scârþâit de podele, sã dea adãpost.<br />
Am dormit ne-ntors.<br />
Dimineaþa pe la 6 am ieºit pe prispã. Soarele începuse sã-ºi<br />
rãsfeþe luminile peste cetini ºi ierburi.<br />
Ei, bine, am avut, senzaþie unicã pânã atunci ºi repetabilã<br />
doar la CRASNA, impresia cã un compresor cu aer supercurat<br />
îmi obligã plãmânii sã respire împotriva voinþei lor. Erau scoºi<br />
din ritmul lor obiºnuit ºi obligaþi sã alerge dincolo de funcþiile<br />
controlate fiziologic. Valul de aer îmi pãtrundea în piept<br />
nãvalnic ºi de nãstãvilit. De-a dreptul poruncitor.<br />
ªi m-am simþit atunci, pentru prima oarã, într-un colþ de rai<br />
de care sã nu te mai desparþi niciodatã.<br />
......................................................<br />
Au trecut 23 de ani.<br />
Drumurile mele s-au intersectat mereu cu obºtea de la<br />
<strong>Crasna</strong> ºi cu bucuriile duhovniceºti.<br />
An de an, de atunci încoace, pânã la plecarea mea din<br />
Poiana Mãrului, alt colþ de rai, s-au sãvârºit în parohia de care<br />
m-am despãrþit în urmã cu doi ani, numeroase sfinte slujbe cu<br />
bunãvoinþa ºi participarea „crãsnenilor”.<br />
Începând din anul 2000, am declarat, împreunã cu Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong>, ziua de pomenire a celei de a treia aflãri a cinstitului<br />
cap al Sfântului, mãritului Prooroc ºi Înaintemergãtor ºi<br />
Botezãtor Ioan, 25 mai, drept zi anualã a „Poienarilor la <strong>Crasna</strong>”.<br />
Alerg acum,spre slujirea Domnului ºi Mântuitorului<br />
nostru Iisus Hristos ºi a credincioºilor sãi, pe meleguri depãrtate.
108 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Mi-au rãmas însã în suflet frumuseþile raiului de acasã: de la<br />
Poiana Mãrului, de la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, din întreaga Românie,<br />
ca ºi versurile Poetului:<br />
«Îngerul iubirii, îngerul de pace,<br />
Pe altarul Vestei tainic surâzând,<br />
Ce pe Marte-n glorii sã orbeascã-l face,<br />
Când cu lampa-i zboarã lumea luminând,<br />
El pe sânu-þi vèrgin încã sã coboare,<br />
Guste fericirea raiului ceresc,<br />
Tu îl strânge-n braþe, tu îi fã altare<br />
Dulce Românie, asta þi-o doresc. »<br />
Pr. Octavian - Ioan Tomuþa<br />
Parohul Parohiei Sfântul Ioan Botezãtorul<br />
Arezzo, Italia
Amintiri din Grãdina Raiului<br />
De multe ori l-am ascultat pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> vorbind<br />
despre alþii, dar ca sã vorbeascã despre sine nu-mi aduc aminte.<br />
A lãsat însã faptele sã vorbeascã despre dânsul. L-am cunoscut<br />
într-o primãvarã, acum vreo 24 de ani, când, dupã ce mama<br />
fusese la Mânãstire la <strong>Crasna</strong>, în excursie cu parohia, a fãcut ce a<br />
fãcut ºi ºi-a purtat acolo toatã familia. <strong>Crasna</strong>, pentru cei ce nu au<br />
cunoscut-o atunci, era o bisericã albã munteneascã cu clopotniþa<br />
în acelaº stil, în mijlocul unei poiene minunate, stãreþia ºi câteva<br />
chilii în care vieþuia o mânã de fraþi, funicularul, puntea,<br />
pãdurea, izvorul, pacea ºi... Pãrintele <strong>Nicodim</strong>.<br />
Îmi aduc aminte cã auzisem niºte credincioase prin curtea<br />
Mânãstirii care vorbeau despre o gradinã ºi o chilie a unui Pãrinte,<br />
pline de flori ca grãdina raiului. Curiozitatea copilãreascã m-a<br />
împins sã merg sã vãd „raiul”. Imaginea pe care o am ºi acum în<br />
faþa ochilor ºi pe care probabil mulþi dintre cei care cunosc locul<br />
despre care vorbesc o au, îmi descoperea o minunãþie de culori vii<br />
imposibil de descris în cuvinte, care parcã izvorau ºi se revãrsau<br />
în aceastã grãdinã din însãºi veranda chiliei, care ºi ea era plinã de<br />
flori, iar în pragul uºii stãtea un Pãrinte ce îmi zâmbea ºi care prin<br />
atitudinea sa, mã îndemna sã merg sã îi cer binecunvântarea.<br />
Binecuvântarea aceea, pot astãzi sã spun, a fost începutul a tot<br />
ceea ce a urmat. Nu m-ar crede cineva dacã aº spune cã atunci, la<br />
începutul anilor 80, era de neconceput sã treacã trei sãptãmâni
110 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
fãrã sã mergem la <strong>Crasna</strong> cu familia, chiar dacã distanþa era destul<br />
de mare, benzina puþinã ºi drumul greu. Când se vorbea în casã,<br />
totul era comparat cu ce ºtiam de la <strong>Crasna</strong>: mâncarea era ca la<br />
<strong>Crasna</strong> sau nu, apa era ca la <strong>Crasna</strong> sau nu, liniºtea era ca la<br />
<strong>Crasna</strong> sau nu ºi multe, multe altele ca acestea. S-ar putea întreba<br />
cineva ce putea sã fie totuºi atât de frumos acolo iar eu i-aº<br />
rãspunde cã, dincolo de frumuseþea locului, oamenii erau cei care<br />
fãceau ca totul sã fie minunat. Refuzam sã merg în tabãrã cu<br />
colegii de la ºcoalã ºi mã opream douã-trei sãptãmâni sau chiar o<br />
lunã la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, gãzduit fiind de fraþi, unde primeam<br />
hranã duhovniceascã pe nesimþite.<br />
Într-o varã am rãmas în chilia Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>,<br />
bucurându-mã de grija ºi sfaturile sale duhovniceºti în puþinul<br />
timp pe care-l petrecea acasã. Erau anii în care Pãrintele a<br />
„revoluþionat” Mânãstirea. Era înnoirea pe care dânsul, împreunã<br />
cu stareþul de atunci, actualul episcop Galaction, cu fraþii ºi noi<br />
toþi care iubeam <strong>Crasna</strong>, a fãcut-o reuºind sã evite toate piedicile<br />
pe care regimul de atunci le punea. S-au construit noi case de<br />
oaspeþi ºi sãli de mese pentru agapã frãþeascã de dupã<br />
Rugãciune, o hidrocentralã pentru alimentarea exclusivã a<br />
Mânãstirii. S-a restaurat biserica veche ºi s-a construit alta nouã<br />
ºi alte lucrãri menite sã înfrumuseþeze ºi sã îmbogãþeascã locul<br />
Domnului. Înainte de toate acestea, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> tot timpul<br />
a construit oameni, atunci ca ºi acum, prima ºi prima grijã a fost<br />
pentru dânsul sufletul omului. Acolo a construit ºi a investit<br />
Pãrintele cel mai mult. Pe „baieþi” aºa cum îi numeam noi, pe<br />
tinerii care cercetau <strong>Crasna</strong> dânsul îi sfãtuia, îi îndemna ºi îi<br />
ajuta sã meargã la studii. Tot ceea ce dorea Pãrintele era ca<br />
înalþarea spiritualã ºi intelectualã sã fie pe prima treaptã. ªi iatã<br />
cum „baieþii” au devenit mitropoliþi, episcopi, profesori doctori,<br />
preoþi cu chemare, tocmai pornind de la acest avânt pe care<br />
Pãrintele nu s-a obosit sã-l dea fiecãruia. În amintirea mea este<br />
întipãritã imaginea multora dintre ei care coborau cãrarea din<br />
pãdure spre a merge sã dea examenul de admitere la Seminar,<br />
însoþiþi de dânsul. Mai târziu îi vedeam în vacanþe studiind ºi<br />
lucrând, iar astãzi în scaunul arhieresc ori la altar, ori la catedrã<br />
continuând ceea ce a început Pãrintele: sã zideascã suflete. Nu<br />
de puþine ori, stând în preajma lui, am putut observa cât de mult
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 111<br />
punea preþ pe oameni. Pentru fiecare avea un cuvânt de întãrire,<br />
însoþit de un zâmbet cald de îmbãrbãtare. Timpul a trecut<br />
devenind ºi eu unul din bãieþii care dupã anii petrecuþi în<br />
<strong>Crasna</strong>, se îndrepta spre examenul de admitere în Seminar. În tot<br />
timpul studiilor Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Pãrintele Gheorghe (un alt<br />
fiu al Crasnei) m-au vegheat. La urmã, dupã teriminarea<br />
facultaþii când pentru fiecare urmeazã clipa alegerii, mi-a<br />
îndreptat paºii spre continuarea studiilor, undeva departe de<br />
þarã. Ca pentru mulþi alþii, schimbarea a fost grea, dar totdeauna<br />
am aflat la dânsul îmbãrbãtarea. Chiar dacã nu îi auzeam glasul,<br />
ºtiam cã rugãciunile sale pentru noi „copiii”, erau neobosite cãtre<br />
Maica Domnului. Dupã o vreme de încercare a rãbdãrii,<br />
Dumnezeu a rânduit hirotonia-mi întru diacon iar doi ani mai<br />
târziu mã pregãteam ºi pentru cea întru preot. Eram aproape de<br />
împlinirea unei trepte din urcuºul cãtre cele dorite. Aºa cum a<br />
fost dintru început cãlãuzitor, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> s-a fãcut ºi<br />
desãvârºitor al lucrurilor, hotãrând sã facã o cãlatorie lungã în<br />
plinã iarnã departe de þarã, unde Dumnezeu îl trimisese ca sã<br />
îmi fie aproape ºi de aceastã datã. ªi iatã-mã avându-l naº la<br />
preoþie, în luna lui decembrie 2004, dupã mai bine de 20 de ani<br />
de când în „Grãdina raiului sãu” primisem binecuvântarea<br />
dreptei sale. Bucuria revãrsãrii harului de sus ºi a împreunã<br />
slujirii cu Arhiereul nostru Siluan ºi Pãrintele <strong>Nicodim</strong> nu poate<br />
fi redatã în cuvinte. Ce ar putea sã-ºi doreascã mai mult un fiu<br />
duhovnicesc decît sã fie cu Pãrintele sãu împreunã în rugãciune<br />
întru Domnul ! Dincolo de aceste câteva rânduri lipsite de<br />
meºteºug scriitoricesc ºi nevrednice, rãmâne în sufletul meu<br />
bucuria cã am avut ºi am cinstea sã fiu o picãturã în viaþa Sfinþiei<br />
sale, o viaþã închinatã lui Dumnezeu ºi oamenilor.<br />
Întru mulþi ani, Pãrinte <strong>Nicodim</strong>!<br />
Pr. Sorin Petre<br />
Parohul Parohiei Sfântul Voievod<br />
ªtefan cel Mare ºi Sfânt<br />
Pinerolo, Italia
Gând de drag Pãrintelui <strong>Nicodim</strong><br />
Suflul de viaþã dãtãtor care a poposit peste monahismul<br />
românesc dupã anii de teroare comunistã, a uluit pe mulþi dintre<br />
cei care nu cunoºteau puterea Duhului Sfânt ºi tradiþia „vieþii<br />
îngereºti” în spiritualitatea româneascã. Sute de Mânãstiri ºi<br />
schituri au apãrut în câþiva ani ºi mii de tineri ºi tinere, în special,<br />
au intrat în noile obºti cu dorinþa de a deveni cãlugãri sau<br />
cãlugãriþe. În aceastã situaþie - îmbucurãtoare din multe puncte<br />
de vedere - Pãrintele Petroniu Tãnase, stareþul Schitului<br />
românesc „Prodromul” de la Sfântul Munte Athos, atrãgea<br />
atenþia încã de la începutul anilor nouãzeci, cã ceea ce este cel<br />
mai important într-o Mânãstire este prezenþa unui pãrinte<br />
duhovnicesc, a unui „avvã”, capabil sã-i îndrume pe (noii)<br />
ucenici pe calea mântuirii, ferindu-i de subtilele curse ºi<br />
multiplele primejdii inerente ale rãzboiului nevazut. Ori<br />
prezenþa unui „bãtrân” (avvã) era tocmai elementul care lipsea<br />
în majoritatea zdrobitoare a Mânãstirilor ºi schiturilor nou<br />
întemeiate. Pãrintele Petroniu concludea cã, dacã într-un timp<br />
scurt se pot ridica zidurile unei Mânãstiri ºi întemeia o<br />
comunitate, un pãrinte duhovnicesc este fructul unui parcurs de<br />
despãtimire care poate dura zeci de ani ; chiar ºi dupã o viaþã<br />
întreagã petrecutã în Mânãstire nu toþi ajung sã dobândeascã<br />
darul discernãmântului, al înþelegerii inimilor ºi al povãþuirii<br />
sufletelor.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 113<br />
Pãrinþii duhovniceºti adevãraþi sunt puþini, mult prea<br />
puþini, de aceea ei sunt fãrã de preþ. Unul dintre aceºti mari<br />
pãrinþi duhovniceºti ai României este neîndoielenic Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> de la Mânãstirea <strong>Crasna</strong> (Jud. Prahova). Smerenia,<br />
omenia, bunãvoinþa ºi inima caldã cu care te întâmpinã, ne<br />
reamintesc cuvintele Mântuitorului care spune cã, dupã roade<br />
cunoºti pomul ºi dupã fapte pe om. Întâlnirea cu el este o<br />
adevãratã sãrbãtoare, lângã Pãrintele <strong>Nicodim</strong> te simþi pe deplin<br />
în largul tãu pentru cã este de un firesc cuceritor.<br />
Fiecare pãrinte duhovnicesc are specificul sãu, harismele<br />
personale, maniera sa de abordare. În cazul Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>,<br />
regula de bazã este dragostea ºi grija faþã de oameni. Mi-a fost<br />
dat sã vãd multe Mânãstiri bogate cu mari posibilitãþi materiale,<br />
dar în care pelerinii erau trataþi cu superficialitate, cu rãcealã ºi<br />
în grabã, ca ºi cum ar fi niºte încurcã-lume. Pelerinul obiºnuit cu<br />
astfel de abordãri, odatã ajuns la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, are<br />
sentimentul adânc al normalitãþii în sfârºit regãsite. Faþã de alte<br />
Mânãstiri închise parcã numai în duhul construcþiilor nesfârºite<br />
ºi a ridicãrii zidurilor, la <strong>Crasna</strong> Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a pus mai<br />
presus de orice grija zidirii sufletelor. Aceasta a început-o mai<br />
întâi cu întemeierea obºtii pe un duh de dragoste nefãþarnicã ºi<br />
adevãratã. Personal, în puþine, mult prea puþine Mânãstiri, am<br />
întâlnit acest duh de dragoste ºi de unire între fraþi. Adunaþi în<br />
jurul bãtrânului <strong>Nicodim</strong> ca în jurul unui Pãrinte, fraþii au fost<br />
impregnanþi pe nesimþite de cãldura iubirii ºi nerãutatea acestui<br />
autentic ucenic al lui Hristos. ªi roadele acestei griji faþã de obºte<br />
s-au vãzut ºi se vãd neîncetat : sute ºi mii de pelerini vin anual<br />
la aceastã Mânãstire, situatã într-un loc greu accesibil, chiar ºi cu<br />
maºina. Nu puþini sunt cei care vin pe jos mulþi kilometri doar<br />
spre a se adãpa la <strong>Crasna</strong> ca de la un izvor duhovnicesc autentic.<br />
ªi sunt îndreptãþiti sã o facã: dragostea adevãratã, ospitalitatea<br />
neºtirbitã a pãrinþilor faþã de pelerini (toþi fãrã excepþie sunt puºi<br />
la masã) e dublatã de frumuseþea slujirii liturgice, de grija sãditã<br />
de Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ucenicilor sãi faþã de sãvârºirea slujbelor<br />
dumnezeieºti. Cine nu s-a îndulcit de cântãrile mângâietoare de<br />
inimã ºi înãlþãtoare spre Dumnezeu ale pãrinþilor de la <strong>Crasna</strong> <br />
Îndrãgostit de muzica bizantinã, unul dintre ucenicii de seamã<br />
ai avvei <strong>Nicodim</strong> - Pãrintele Sebastian Paºcanul - s-a dus chiar
114 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
la izvoarele ei, în Grecia, de unde întorcându-se, ne-a îmbogãþit<br />
cu noi ºi minunate cântãri. Iubirea de frumos a Pãrintelui<br />
<strong>Nicodim</strong> se vede ºi din grija cu care a zidit ºi a înzestrat biserica<br />
cu pictura bizantinã autenticã. Peste tot în Mânãstire, straturile<br />
cu flori grãiesc ochilor ºi inimii cã Dumnezeul nostru este<br />
minunat.<br />
Un adevãrat „bãtrân” trãieºte ºi rodeºte ºi prin ucenicii sãi:<br />
este ºi cazul Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, care cu dragoste (dar ºi<br />
exigenþã) a deschis porþile Mânãstirii <strong>Crasna</strong> multor tineri<br />
doritori de viaþã îngereascã. Cu timpul, aceºtia deveniþi cãlugãri<br />
au început sã aducã la rândul lor roadã duhovniceascã, spre<br />
slava lui Hristos ºi a ucenicului Sãu iubit, Pãrintele <strong>Nicodim</strong>.<br />
Bãtrânul a avut grijã de cei care i s-au încredinþat : cu ochi atenþi,<br />
el a ºtiut sã vadã potenþialitãþile duhovniceºti care erau latente în<br />
ucenicii sãi, ºi a ºtiut sã le cultive. Pe mulþi dintre aceºtia i-a<br />
trimis la ºcoli înalte de teologie, uneori în strãinãtate, asumând<br />
toate cheltuielile formãrii lor ºi îngrijindu-se de toate nevoile lor<br />
în cele mai mici detalii, ca un adevãrat Pãrinte. ªi împlinirile au<br />
fost pe mãsurã : situaþie fãrã egal în viaþa Bisericii Ortodoxe<br />
Române, în ultimii 20 de ani, din acestã Mânãstire retrasã în vârf<br />
de munte au fost chemaþi la suprema treaptã a arhieriei ºase<br />
pãrinþi tineri, fãra a pomeni pe monahii chemaþi la cârmuirea<br />
mai multor Mânãstiri din Muntenia ºi nu numai. Cine se mai<br />
mirã atunci cã Pãrintele <strong>Nicodim</strong> se bucurã de preþuirea ºi<br />
încrederea Prea Fericitului Pãrinte Teoctist, care îl primeºte<br />
întotdeauna cu multã bucurie ca pe un prieten mult aºteptat<br />
Spre deosebire de mulþi îndrumãtori duhovniceºti ai<br />
vremurilor noastre, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> nu a avut complexe - de<br />
orice fel ar fi fost ele - în faþa Occidentului. Mulþi dintre ucenicii<br />
sãi au studiat în Tesalonic sau la Atena, la Roma sau la Paris. Om<br />
al cunoaºterii ºi iubitor de pelerinaje, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> este<br />
deopotrivã deschis înspre Orient si Occident, spre Ierusalim ºi<br />
Muntele Athos ca ºi spre locurile sfinþite de primii creºtini în<br />
Roma. Cunoaºterea ºi râvna duhovniceascã nãscute din aceste<br />
pelerinaje la locurile sfinte ale Bisericii a dorit sã le<br />
împãrtãºeascã ºi altora: bun organizator, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> s-a<br />
distins în organizarea multor pelerinaje în Þara Sfânta, Grecia,<br />
etc. Am avut bucuria sã îl întâlnesc în 1995 în Grecia unde venise
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 115<br />
cu un grup de profesori de teologie ºi stareþi de Mânãstiri sau<br />
pãrinþi duhovniceºti (sunt de neuitat figura Pãrintelui Mina<br />
Dobzeu ºi dorinþa lui de a-i învãta pe toþi din autocar rugãciunea<br />
lui Iisus) ºi sã mã alãtur lor în pelerinajul la Muntele Athos. Îmi<br />
va rãmâne pentru veºnicie în inimã dragostea dezinteresatã cu<br />
care Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ne-a luat sub oblãduirea lui pe cei patru<br />
studenþi români aflaþi în pelerinaj la Sfântul Munte ºi ne-a adus<br />
gratuit în þarã, fãrã a se simþi jenat de nota discordantã pe care o<br />
fãceam cu restul aleºilor din autocar. Aveam sã-l reîntalnesc în<br />
1997 când, cu aceeaºi dragoste ºi firesc m-a primit sã petrec<br />
câteva sãptãmâni de neuitat la Schitul <strong>Crasna</strong> de atunci.<br />
Cuvintele pe care le-am spus despre Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
sunt toate întemeiate pe fapte ºi ele sunt departe de a-l defini în<br />
toatã duhovnicia lui. L-am prezentat aºa cum mi s-a descoperit<br />
din câteva întâlniri. Nãdãjduiesc cã aceste puþine cuvinte de<br />
preþuire nu vor tulbura pacea avvei <strong>Nicodim</strong>, cãruia – la<br />
rugãmintea tânãrului sãu ucenic Ieromonahul Nectarie - i-am<br />
închinat aceste rânduri. Cu nãdejdea cã Dumnezeu îl va<br />
binecuvânta înca cu ani mulþi ºi roditori, am convingerea cã<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> prin tot ce a împlinit a ajuns sã guste încã de<br />
aici din binecuvântarea fãgãduitã de Domnul aleºilor Sãi.<br />
Pr. Nicolae Florea<br />
Parohia Sfânta Parasheva<br />
ºi Sfânta Genoveva<br />
Paris, Franþa
Pãrintele Arhim. <strong>Nicodim</strong> Dimulescu<br />
de la Mânãstirea <strong>Crasna</strong><br />
Un smerit ºi respectuos omagiu aducem Pãrintelui Arhim.<br />
<strong>Nicodim</strong>, cu prilejul împlinirii a 40 de ani de bogate ºi rodnice<br />
împliniri pe þãrâm material ºi spiritual la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>.<br />
Înzestrat cu vocaþie pentru a sluji lui Dumnezeu ºi<br />
credincioºilor, dupã o îndelungatã ucenicie la Mânãstirea<br />
Râmeþi – jud. Alba (unde a ºi fost tuns în monahism) ºi la<br />
Mânãstirea Slãnic, Jud. Muscel, acum 40 de ani pronia divinã a<br />
îndrumat paºii tânãrului <strong>Nicodim</strong> la Schitul CRASNA–Jud.<br />
Prahova.<br />
Ziditã la anul 1824, biserca de piatrã din Schitul <strong>Crasna</strong> de<br />
cãtre Dinul devenit monahul Chesarie, a fost sfinþitã în anul<br />
1828 de Episcopul Chesarie al Buzãului.<br />
În anul 1929 Schitul avea vieþuitori din moment ce la 6 dec.<br />
1929 Silvestru Ieromonahul dãruia bisericii un Octoih tipãrit la<br />
Neamþ în 1816.<br />
Când m-am închinoviat în 1947 la Mânãstirea Cheia–<br />
Teleajãn, <strong>Crasna</strong> era un schituleþ pãrãsit care þinea de aceastã<br />
Mânãstire.<br />
Schitul era în grija unui pãrinte ieromonah bãtrân de la<br />
Cheia, se numea Nicon Covric, care pleca, din când în când, cu<br />
decovilul pânã la Mâneciu–Ungureni, unde noi aveam un
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 117<br />
metoc, ºi de acolo cu mãgãruºul traversa dealurile pe poteci<br />
numai de el ºtiute pânã la <strong>Crasna</strong>, unde poposea câteva zile<br />
dupã care se întorcea la Chilia sa din Mânãstirea Cheia unde îºi<br />
avea potvigul.<br />
Astãzi, datoritã Pãrintelui Arhim. <strong>Nicodim</strong>, Mânãstirea<br />
<strong>Crasna</strong> are o gospodãrie de invidiat, cu pãsãri ºi animale, sere de<br />
legume, pomi fructiferi, lac cu nuferi etc., iar complexul<br />
clãdirilor aratã ca un orãºel ultramodern, cu termopane color,<br />
faianþã ºi gresie strãinã de cea mai bunã calitate.<br />
Ctitoria principalã a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> este PARACLISUL<br />
– cãruia eu îi spun catedralã – unicat prin construcþia sa.<br />
Clãdirea cea mai nouã din Mânãstire este o trapezã<br />
(imensã de 300 de locuri) deasupra cãreia se va construi un<br />
dormitor pentru 300 de pelerini (câte doi pe-o scândurã – cum<br />
glumeºte Pãrintele <strong>Nicodim</strong>) care deseori la sãrbãtori depãºesc<br />
acest numãr ºi care sunt ospãtaþi ºi gãzduiþi aici, gratuit. Ei vin<br />
pe jos 7 km „ca sã le numere Dumnezeu paºii”.<br />
Dar Pãrintele <strong>Nicodim</strong> are o calitate specialã nemaiîntâlnitã<br />
la stareþii ºi egumenii ultimilor decenii ale sec. XX. Sfinþia<br />
Sa a intuit cu claritate cã monahul ºcolit poate fi de mai mare<br />
folos Mânãstirii lui de metanie; cã numai prin ºcoalã poate fi un<br />
bun slujitor ºi poate sã înþeleagã mai bine ceea ce face în Sfântul<br />
Altar; cã numai prin ºcoalã poate fi un bun cunoscãtor ºi<br />
interpret al cântãrilor de la stranã; cã numai prin ºcoalã poate fi<br />
un bun duhovnic ºi sfãtuitor al novicilor.<br />
Realizarea acestui deziderat a constituit pentru Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> prioritate absolutã ºcolind cu mult sacrificiu tineri din<br />
Mânãstire la seminarii teologice, facultãþi de teologie în þarã ºi<br />
strãinãtate, masterate ºi doctorate, în special în Grecia –<br />
consideratã inima Ortodoxiei.<br />
ªi astãzi Ierom. Nectarie Petre, terminând Teologia la<br />
Institutul “Saint Serge” din Paris este acum la masterat anul I, la<br />
acelaºi Institut. Pãrintele Ierom. <strong>Nicodim</strong> este student la<br />
Institutul “Sf. Nicolae” din Bari. Ierom. David, Ierod. Arsenie ºi<br />
Fr. Miron sunt studenþi la Facultatea de Teologie din Bucureºti,<br />
iar Pãrintele David de la Schitul Ianculeºti (aflat sub protecþia<br />
Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>) este întreþinut tot de Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, la<br />
Facultatea de Teologie din Constanþa. La Universitatea
118 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Naþionalã de Muzicã, Secþia de Muzicã religioasã, student în<br />
anul II, este Alexandru Dimulescu.<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> a dat Stareþi pe la diferite Mânãstiri ºi<br />
Schituri din întreaga þarã, precum: Arhim. Teofil la<br />
Balaciu–Ialomiþa, Ierom. Clement Stelea – Târgoviºte, Ierom.<br />
Antonie – Alexandria, Ierom. Iov – Constanþa, Ierom. Benedict –<br />
Ianculeºti - Prahova.<br />
Mânãstirea <strong>Crasna</strong> a dat Bisericii noastre arhierei. Astfel:<br />
La <strong>Crasna</strong> a fost stareþ Prea Sfinþitul Galaction ajuns<br />
Episcop al Alexandriei ºi Teleormanului.<br />
La Giurgiu ajunge episcop Prea Sfinþitul Dr. Ambrozie.<br />
Prea Sfinþitul Sebastian doctor în teologie la Tesalonic este<br />
Episcop-Vicar al Sfintei Arhiepiscopii a Bucureºtilor.<br />
Prea Sfinþitul Ciprian, doctor în teologie la Tesalonic este<br />
Episcop -Vicar Patriarhal.<br />
La Mânãstirea <strong>Crasna</strong> – sub oblãduirea Pãrintelui <strong>Nicodim</strong><br />
– îºi au metania ºi înalþi ierarhi precum:<br />
Î. P. S. Dr. Teodosie, Arhiepiscopul Tomisului.<br />
Î. P. S. Dr. Teofan, Mitropolitul Olteniei.<br />
ªi astfel prin lucrarea cea bunã a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>,<br />
vedem cã pronia divinã dã Bisericii noastre arhierei ºi stareþi.<br />
Prin tot ce a fãcut ºi prin ceea ce va mai face – cãci<br />
planurile-i sunt mari ºi interminabile – Pãrintele <strong>Nicodim</strong> este<br />
un dar al lui Dumnezeu pentru monahismul românesc.<br />
Acum, la 40 de ani de strãdanii în propãºirea ºi bunãstarea<br />
materialã ºi spiritualã duhovniceascã a fostului Schit <strong>Crasna</strong>,<br />
devenit acum „lavrã”, îþi doresc Pãrinte <strong>Nicodim</strong> sã trãieºti mulþi<br />
ani în deplinã sãnãtate ca sã mai poþi da Bisericii noastre ierarhi<br />
ºi stareþi, ºi când o fi /.../ sã ai parte la pobriganie de 12 /.../ ºi<br />
nu de 7 ierarhi/.../ cum ai pretins iniþial.<br />
Arhid. Dr. Sebastian Barbu-Bucur<br />
Vieþuitor al Mânãstirii Cheia – Teleajen.<br />
Prof. Unif. La Universitatea Naþionalã<br />
de Muzicã din Bucureºti
[...] „Sã luãm aminte”<br />
conceput pe data de 08.10,<br />
terminat azi 20.10, ora 21.35<br />
O, lume întreagã e în miºcare,<br />
ªi oameni azi se nasc ºi mor,<br />
Sunt unii anonimi, dar alþii strigã-n gura mare.<br />
Nu de eroi vreau astãzi sã vorbesc<br />
Îi ºtim, ºi din istorii îi cunoaºtem<br />
Prin felul lor, prin dãruire<br />
Au fost peceþii peste vreme.<br />
Despre cei nebãgaþi în seamã,<br />
Despre cei necunoscuþi, nepreþuiþi<br />
Aº încerca eu sã vorbesc.<br />
Deºi eu ºtiu, cunosc, nu s-ar cãdea, eu sunt prea mic<br />
Dar, datoria nu mã lasã,<br />
ªi chiar fãrã de voia mea sfios mã plec peste hârtie.<br />
Mã cuceresc umil<br />
Vã rog, sã mã înþelegeþi sunt alþii mai dibaci<br />
Sã fie asta ca o pecete-a-voastrã<br />
A tuturor ce credeþi,<br />
ªi aveþi un dor de infinit<br />
Cãci, nu ºtiu cum se face<br />
Nu pot ca sã-mi explic.
120 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
De multe ori vorbit-am despre virtute,<br />
Despre iubire ºi pãcat eu am vorbit,<br />
Dar, am vãzut adesea cã m-am propovãduit, un neemit.<br />
Iar vouã astãzi eu mã confesez<br />
Cãci pânã ce mai ieri, iubeam, prin viaþa mea eu azi detest.<br />
La orice pas în orice cotiturã a vieþii ne aºteaptã o ispitã<br />
Imbold ne este firea noastrã, o ºtiþi ºi voi,<br />
Dar voi tãceþi.<br />
Cât am crezut cã pot!...cã sunt ceva<br />
Dar azi, golindu-mi tot balastrul observ:<br />
De am ceva e doar prin tine,<br />
ªi fãrã eu sã vreau<br />
Când te detest smerit îþi mulþumesc.<br />
Privit în urmã, timpul lasã riduri<br />
Iar ghioceii au înflorit în pãr.<br />
Vrei mult, dar în inima-þi largã nu simþi cã îmbãtrâneºti.<br />
Ai grijã dar de tine, noi suntem încã tot plãpânzi<br />
Sub umbra ta, noi ne întãrim<br />
ªi sevã sufletului adunãm.<br />
Vãd astãzi, timpul trece, dar cere vamã<br />
Clipele pierdute, sfinte nu mai sunt<br />
Nu te-am înþeles ºi îmi pare rãu<br />
Iubind pãrerea, am greºit.<br />
Dar azi, la ceas de tainã<br />
Cînd timpul parcã stã pe loc,<br />
ªi cearneala-i întãritã în cãlimarã<br />
Ca briza mãrii duios ne-ai mângãiat<br />
Tãcut în tainã te-ai rugat.<br />
În cãrãrile vieþii ducându-þi paºii<br />
Cum treci, de obicei deºi eºti obosit de griji<br />
ºi frânt de gânduri rupt,<br />
Tu vezi o altã lume la care noi nici nu visãm.<br />
Zideºti clãdiri mãreþe, ºi temple vii lui Dumnezeu.<br />
Cã poate: din toþi va fi unul ce va înþelege continuându-þi<br />
lucrarea.<br />
Sfios mã aplec, deºi eu nu sunt cel mai în mãsurã,<br />
Îþi mulþumesc.<br />
Ne-am nãrãvit ca vitele, te-am îmbrâncit ºi te lovim
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 121<br />
Tu crezi ºi vrei o altã lume din rãi ºi fãrã de minte tu ne vrei buni<br />
ºi torþe vii ne vrei.<br />
Mulþi nu vor, nu te înþeleg, dar tu ai lumea ta<br />
În care crezi ºi speri pînã într-o zi<br />
Fãuriþi-va Domnul palate,<br />
Un suflet dur de diamnate, ca înjugat acestui timp<br />
Tu sã-l strâbaþi zimbind.<br />
Sã-þi numere Domnul paºii, gândul ostoit sã-l odihneascã<br />
În toate sã ai ajutor<br />
Sã te bucuri de zilele cu soare, cã ºtiu cã îl iubeºti<br />
Punþi peste oamenii prin viaþã-þi sã clãdeºti<br />
Cãci vrând, nevrând ne chemi la mântuire.<br />
Sunt mulþi cei care te lovesc, deºi în faþã îþi zâmbesc<br />
Nãrozii toþi te dosãdesc<br />
ªi eu am pactizat cu ei deºi cã poate nu pe faþã.<br />
Cuþitul cel adânc l-am înfipt în ranã,<br />
Ce îgnete ºi ce durere conºtiinþa mi-au rãscolit<br />
Cu nesimþirea gândului trufaº de dreptate te-am pãrãsit.<br />
Putere n-am o lume nu pot ca sã schimb dar, din stãfunduri<br />
rãzbat un dor<br />
Ce mult aº vrea ca sã mã schimb sã înþeleg,<br />
ªi fãrã cutezanþã sã ascult<br />
O obºte, - adunãturã fãrã minte, cuvinte grele spun,<br />
Cãci ele acum se rup din mine.<br />
Ne-am ridicat ºi nu te-am vrut, fãrã de sfialã Hristos este lovit<br />
Crezând cã doar jurând noi Îl slãvim<br />
Fiind fãrã de mine cu dracul ne însoþim.<br />
Hristos iarã-ºi voit El este rãstignit<br />
Coboarã Doamne duhul Tãu, fi nouã astãzi cãlãuzã<br />
Ca în ceas de bucurie, moment omagial<br />
Sã preþuim ºi omul înþelegând ce el ne-a dãruit.<br />
Mulþi strigã sunt zâmbãreþi, imnuri îþi dedicã<br />
Dar vântul nesimþirii crunt loveºte în faþa, spoiala se aratã<br />
Frumoasã-i viaþa ºi timpul e prea scurt<br />
E greu sã înþelegem.<br />
La capãtul cãrãrii se vede o luminã, dar n-avem cãlãuzã...<br />
Vom rãtãcii, vom fi tot una cu pãmântul.<br />
Acum, mãcar în ceasul cel din urmã,
122 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Sfios...deºi nu meritãm,... tu ne condu îþi mulþumim.<br />
Multe am a spune, dar evitând a spune tot prostii,<br />
Vorbeascã cel ce este în mãsurã, iar eu tacând,<br />
Rugându-mã în tainã deºi te-am supãrat,<br />
Ajutã-mã sã înving.<br />
Ierodiaconul Augustin,<br />
Sfânta Mânãstire <strong>Crasna</strong>
O imagine luminoasã,<br />
în ciuda realitãþii înconjurãtoare<br />
Prima întâlnire e verbalã; aud de la ai mei vorbindu-se<br />
despre Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ca însoþitor al Pãrintelui Ioan de la<br />
Vladimireºti. Vor sosi împreunã la Constanþa, pe ascuns, pentru<br />
cã ieºirea din închisoare a Pãrintelui Ioan fusese condiþionatã de<br />
absenþa oricãrei forme de apostolat. Bunica, „mama Anica”, cum o<br />
chemau cu toþii, ne-a avertizat sã nu vorbim cu nimeni despre<br />
aceastã vizitã. Deja numele era cunoscut ºi îndrãgit. Avertizarea<br />
bunicii a amplificat nerãbdarea aºtepãrii.Au fost trei zile de vis.<br />
Fãrã nici un fel de obligaþie, întreaga familie a participat la toate<br />
momentele de rugãciune, de meditaþie, de colocviu individual, de<br />
mese întinse dar la care nu mâncarea era importantã ci fiecare<br />
dorea sã se hrãneascã cu orice cuvânt ce ieºea din gura<br />
însemnaþilor oaspeþi. Trei zile în care aproape cã nu am avut nici<br />
un contact cu lumea, cu cartierul, cu oraºul. Casa noastrã se<br />
transformase într-o oazã legendarã. Nimic din ce era „afarã” un<br />
putea sã „deranjeze” interioritatea ºi profunzimea întâlnirii cu<br />
oaspeþii ºi, în acelaº timp, cu Hristos cãci toþi cei prezenþi simþeau<br />
ºi nu se îndoiau de realizarea promisiunii Domnului :”Cã unde<br />
sunt doi sau trei, adunaþi în numele Meu, acolo sunt ºi Eu în<br />
mijlocul lor” (Mt. 18-20). De atunci, numele celor doi era legat în<br />
mintea mea de adoleºcenþã, de prezenþa Domnului; mãrturia lor<br />
înlãtura orice fel de dubiu ºi mai ales va constitui baza viitoarelor
124 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
mele studii. Dupã scurt timp am putut cunoaºte pe Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> „la el acasã”, în frumoasa Crasnã, tautologie repetatã ºi<br />
evidenþiatã ori de câte ori Mânãstirea trebuia sã fie prezentatã<br />
altor persoane. Primit cu mare cãldurã ºi gãzduit ca un oaspete de<br />
onoare, în frumosul ºi odihnitorul arhondaric, zilele de la <strong>Crasna</strong><br />
au rãmas în mintea mea ca ceva cu totul deosebit. Ritmul vieþii în<br />
Mânãstire era dat de Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, dar cu un tact ºi cu o<br />
delicateþe ce m-au fermecat de la început. Cred cã atmosfera<br />
prezentã - de la grajd la livadã, de la bucãtãrie la bisericã, de la<br />
arhondaric la pajiºtea plinã de flori ºi de credincioºi in zilele de<br />
sãrbãtoare - atmosfera ce se respira pretutindeni, nu cred cã era<br />
departe de cea din rai, înainte de pãcat; se lucra dar nimeni nu se<br />
plângea, duhul blândeþii ºi al dragostei era aproape tangibil;<br />
disponibilitate fãrã servilism ºi drãgãlãºenie fãrã pierdere de<br />
timp. E greu de explicat, dar cred cã toþi cei ce au cunoscut ºi au<br />
trãit, cel puþin câteva zile la <strong>Crasna</strong> nu pot decât sã îmi confirme<br />
senzaþiile descrise. Sigur cã slujbele aveau întâietate, dar fiecare<br />
reuºea sã se organizeze în aºa fel încât sã facã ceea ce avea de fãcut<br />
ºi, în acelaº timp, sã ºi participe la slujbã, cãci era Domnul ce ne<br />
fãcea sã fim prezenþi în Mânãstire. Orice formã de activitate era<br />
fãcutã cu dragoste ºi cu convingerea cã se fãcea pentru<br />
Dumnezeu. Slujbele erau mãreþe, predicile încântãtoare ºi corul<br />
reuºea sã ne înalþe, sã ne facã sã ieºim din timp, sã uitãm de noi ºi<br />
de minunatul prânz care de fiecare datã se pregãtea pentru toþi cei<br />
prezenþi – zece, o sutã sau o mie – nu modifica cu nimic ritmul,<br />
drãgãlãºenia sau calitatea.<br />
Dupã prima prezenþã, þinând cont de valoarea ºi sublimitatea<br />
experienþei triste, am încercat sã repet cât mai des aceastã<br />
vizitã. Am dus ºi pe alþii, prieteni bine-cunoscuþi, pentru o<br />
confirmare a ceea ce eu simþeam la <strong>Crasna</strong>. Orice ocazie n-a fãcut<br />
decât sã-mi confirme în trãirea mea ºi sã primesc nenumãrate<br />
mulþumiri pentru marele cadou ce le-am fãcut ducându-i la<br />
Mânãstire. Despre Pãrintele <strong>Nicodim</strong> e greu sã sintetizez<br />
nenumãratele întâlniri, fie la <strong>Crasna</strong>, în Bucureºti, la Constanþa<br />
sau în Delta Dunãrii. Organizator desãvârºit, reuºea sã facã sã<br />
aparã lucrurile ca de la sine, ocazional ºi nu voite, sau, cu atât mai<br />
puþin, impuse. Surâsul nelipsit deconecta orice contrast ºi vorba<br />
bunã sau gluma adecvatã momentului înlãtura pe nesimþite orice<br />
ocazie de tensiune sau de ceartã. Nu pot uita dragostea ºi
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 125<br />
respectul ce îl avea faþã de pãrinþii mei – se cunoscuserã în<br />
vremuri „tulburi”-, prezenþa la înmormãntare ºi cuvântul de<br />
rãmas bun pentru bunica; momente trãite cu lacrimi ºi cu sufletele<br />
unite. Nu pot uita zilele petrecute în deltã; pe lângã sãrãcia ºi<br />
durerea oamenilor, pe lângã þânþari ºi mãmãligã,<br />
comunicativitatea ce o avea cu fiecare ºi bucuria copilãreascã faþã<br />
de frumuseþile naturale, de flori, de pãsãri ºi de parfumul din aer.<br />
Nu pot uita surpriza pe care am avut-o întorcându-mã dupã mai<br />
bine de douãzeci de ani. Aproape cã nu am recunoscut<br />
Mânãstirea. A trebuit sã plec de la amintirile copilãriei, de la<br />
biserica cea veche, de la arhondaric pentru ca, încet-încet, sã mã<br />
orientez in nenumãratele construcþii noi ce au fost fãcute între<br />
timp si care au transformat Mânãstirea într-o fortãreaþã<br />
cistercianã. Nu pot uita minunata noapte de vis, cu o ninsoare<br />
liniºtitã, cadenþatã, care a albit întreg peisajul, cu Dumnezeiasca<br />
Liturgie slujitã la miezul nopþii, care m-a ajutat foarte mult, ºi<br />
ninsoarea ce se îmbina cu rãspunsul pe care cãlugãrii îl dãdeau la<br />
stranã, cu muzica delicatã fãcutã de cãdelniþã, cu parfumul de<br />
tãmâie care inunda întreaga atmosferã. Nu pot uita vizitele fãcute<br />
la Roma, in Italia, felul în care Pãrintele <strong>Nicodim</strong> devine un atent<br />
ºi umil elev la „savantele” mele explicaþii. Cum nu gustã niciodatã<br />
singur „bunãtãþile ºi frumuseþile lumii”, fãcând pãrtaº, de fiecare<br />
datã, câte unu sau doi cãlugãri. Dacã Pãrintele <strong>Nicodim</strong> în mintea<br />
mea adunã toate aceste realitãþi, existã însã un moment particular,<br />
un moment de literaturã purã, de fantezie explozivã, de o<br />
intensitate cu totul deosebitã. Nu îmi amintesc anul în care, fiind<br />
la <strong>Crasna</strong> cu un prieten din Buzãu, Pãrintele ne-a dedicat mai<br />
mult timp decât de obicei. Într-o searã, dupã cinã ºi dupã<br />
momentul seral pe care îl dedica „Europei Libere”, a început sã ne<br />
povesteascã o aventurã pe care ne-a rugat sã o þinem secretã. Ani<br />
în urmã Pãrintele ar fi fost implicat, în ciuda experienþei ºi a<br />
voinþei contrarii, într-o afacere cu totul ºi cu totul de necrezut.<br />
Ajuns târziu în Bucureºti din cauza trenului care a întârziat, nu s-<br />
a mai dus la bunica pentru a nu deranja la acea orã târzie ºi s-a<br />
gândit sã meargã la un hotel. A luat o camerã la un hotel de trei<br />
stele. Încercând sã doarmã, a fost deranjat de gãlãgia ce venea din<br />
camera vecinã. Observã cã zidul era din carton presat ºi cã<br />
discuþia vecinilor era foarte aprinsã. Din curiozitate ºi din cauza<br />
somnului care dispãruse, Pãrintele ascultã cu stupoare cearta de
126 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
alãturi. Era o bandã de hoþi care se certa pentru împãrþirea<br />
lucrurilor furate. Din neatenþie, dar ºi din amorþeala unui picior,<br />
Pãrintele face gãlãgie ºi aºa e descoperit de hoþi. Îl obligã sã-i lase<br />
sã intre în camerã ºi hoþii îºi dau seama cã Pãrintele a auzit toatã<br />
dicuþia lor; un preot care ºtie prea multe lucruri despre ei. Vor sãl<br />
omoare, dar unul din ei propune o colaborare salvatoare.<br />
Pãrintele acceptã, convins cã va scãpa uºor de ei, odatã ce s-ar fi<br />
întors la <strong>Crasna</strong>. Se înºela amarnic. Hoþii reuºesc sã îl domine ºi sã<br />
îl implice în multe: la „misiuni” ºi la „colaborãri” din ce în ce mai<br />
periculoase. Cu lux de amãnunte ºi cu o dexteritate sadovenianã<br />
Pãrintele ne povesteºte, ore întregi, plimbându-ne prin cartierele<br />
capitalei, prin localurile de lux sau hoteluri periferice, printre<br />
mese de restaurant sau sãli de cinematograf, întâlniri, scrisori,<br />
pachete, mesaje. Aventuri în plinã regulã în care protagonist era<br />
însuºi povestitorul – Pãrintele <strong>Nicodim</strong>. Nu îmi venea sã cred, dar<br />
ascultam cu mare atenþie fiecare detaliu ºi urmãream descrierile<br />
cu sufletul la gurã. Dupã luni de aventuri ºi de comisioane, hoþii<br />
cer Pãrintelui sã omoare o persoanã. Ori omoarã, ori va fi omorât<br />
– din douã una. Dacã pânã aici povestirea era captivantã, la acest<br />
punct ne-am speriat chiar dacã personajul ce risca era în faþa<br />
noastrã. Ne-a descris gândurile sale, perplexitatea deciziei. Cere<br />
timp de gândire. O zi întreagã de meditaþie ºi de zbucium<br />
duhovnicesc se încheie într-un garaj. Decizia de a sacrifica, de a se<br />
lãsa ucis, amãnuntele de pregãtire a execuþiei, gândurile ºi încercãrile<br />
de scãpare, senzaþia rece a pistolului dus la tâmplã, ultima<br />
rugãciune ºi cerinþa de iertare, foc ... „ºi m-am sculat din somn”.<br />
Nu pot descrie momentul succesiv; o combinaþie de mânie<br />
pentru felul cum fusesem pãcãliþi, de admiraþie pentru glumã, de<br />
stupoare pentru felul cum reuºise pãrintele sã ne þinã încordaþi cu<br />
o povestire falsã. Am râs, ne-am tãvãlit de râs, am râs cu lacrimi<br />
ºi am cerut pãrintelui ceva de mâncare sau de bãut. Era aproape<br />
ziuã. O noapte pierdutã, o noapte câºtigatã. O noapte deosebitã,<br />
povestitã ºi legatã mereu de Pãrintele <strong>Nicodim</strong>.<br />
Pr. Giorgio Picu,<br />
Parohul Comunitãþii romano-catolice<br />
din Civitavecchia
Omagiu Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> Dimulescu<br />
Dac-ar fi sã scriu cândva peste ani un text omagial în<br />
cinstea Pãrintelui, Prietenului, Omului lui Dumnezeu care este<br />
Prea Cuviosul <strong>Nicodim</strong> Dimulescu, l-aº asemãna cu un împãrat<br />
bizantin din epoca de glorie a strãlucitului imperiu, care a fost<br />
întreþinut în Istorie ºi în conºtiinþa omenirii datoritã câtorva<br />
personalitãþi excepþionale.<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> întreþine în aceeaºi Istorie ºi-n aceeaºi<br />
conºtiinþã una sau mai multe Mânãstiri, unul sau mai mulþi<br />
episcopi, unul sau mai mulþi ucenici din rândurile Ortodoxiei,<br />
ba chiar ºi ucenici ºi admiratori din afara Bisericii Ortodoxe.<br />
Se pare cã sfita sa preoþeascã a fost croitã înadins pentru<br />
Sfinþia Sa, spre a putea îmbrãþiºa cu ea toate aceste realitãþi.<br />
Din acest punct de vedere, îl pot asemui mai degrabã cu<br />
marele întemeietor al Athosului, Sfântul Atanasie, care din a sa<br />
Megali Lavra, alerga cu grija sa spre alte noi aºezãminte, ba<br />
chiar ºi la palatul imperial, spre a reproºa unui amic devenit<br />
împãrat cã ºi-a uitat chilia pregãtitã în Sfântul Munte. Iar la<br />
întoarcere a îmbrãþiºat, ajutat ºi binecuvântat grupul de italieni<br />
benedictini, deciºi sã-ºi trãiascã regula ºi ritul în Sfàntul Munte,<br />
la doi paºi de ctitoria marelui sfânt, în Mânãstirea amalfitanã.<br />
Desigur, nu doresc sã duc asemãnarea cu Atanasie pânã la<br />
capãt, întrucât Pãrintele <strong>Nicodim</strong> mai are în plan sã organizeze<br />
Mânãstiri, fundaþii ºi instituþii nu numai în suflete, dar ºi prin<br />
diferite regiuni ale Europei, începând cu Italia. Sfântul Atanasie
128 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
a cãzut eroic sub schelele Mânãstirii pe care o construia alãturi<br />
de fraþi ºi ucenici, lãsând construcþia neterminatã.<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> mai are multe misiuni de îndeplinit,<br />
înainte de a se sui spre Tronul Ceresc. Lavra sa de la <strong>Crasna</strong> a<br />
devenit deja Megali Lavra. Ucenicii sãi i-au fãcut cinste în ºcoli<br />
înalte ºi pe tronuri episcopale. De la Papa de la Roma a primit<br />
binecuvântare pentru apostolatul sãu ºi relaþiile de prietenie<br />
ecumenicã. Patriarhul României îl apreciazã ºi-i face dreptate.<br />
Noi, cei din Roma ºi împrejurimi îl cinstim ca pe un vlãdicã al<br />
nostru. De aceea, îl rugãm sã se menajeze ºi sã nu urmeze, chiar<br />
întru totul, sfântului de la Athos.<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> mai are de vãzut, în aceastã lume, revenirea<br />
României la normal ºi mai ales, unirea Bisericilor. Ori,<br />
aceasta poate fi una din deosebirile între destinul sãu ºi al lui<br />
Atanasie din Athos: Atanasie vedea rãsfirarea Bisericii, care se<br />
sãvârºea sub ochii lui triºti ºi pãtrunzãtori. <strong>Nicodim</strong> va vedea,<br />
probabil, refacerea Cãmãºii Domnului, la care lucreazã cu sentiment,<br />
dar fãrã compromisuri, cu suflet, dar în cadrul regulilor, cu<br />
rugãciunea dar ºi cu ironia.<br />
Pentru aceasta va avea suficiente satisfacþii, cât sã rãmânã<br />
bine dispus ºi inspirat, aºa cum îl ºtim, ºi suficiente deziluzii cât<br />
sã continue suirea scãrii înarmat cu sfântã suspiciune, spre a<br />
izola pe cel viclean. Nu degeaba l-am asemuit cu un Basileu<br />
bizantin; imperiul s-a stins, dar gustul levantin ºi moravurile<br />
bizantine au rãmas.<br />
Când vom învinge împreunã pe cei ce le continuã între noi,<br />
inspiraþi de înþelepciunea cu care Domnul v-a împodobit, vom<br />
contempla împreunã, Prea Cuvioase, cântul Bisericii Orientului<br />
sub cupola Sfântului Petru ºi cântul amicilor amalfitani ai<br />
Sfântului Atanasie sub cupolele mereu noi ale Crasnei sau ale<br />
unei viitoare Sfinte Sofii eliberate.<br />
Iatã bucuria pe care mi-o doresc, scumpule Pãrinte <strong>Nicodim</strong>,<br />
s-o trãiesc împreunã cu Cuvioºia Voastrã, când Domnul Iisus,<br />
Unicul Dumnezeu, va permite-o.<br />
Întru mulþi ani, Pãrinte ºi Prieten!<br />
Pr. Linu Dragu Papian,<br />
Roma, 30 septembrie 2006
Gânduri simple<br />
în jurul unui monah profund!<br />
L-am cunoscut pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> în luna mai 2004,<br />
când ne-a primit în Mânãstirea <strong>Crasna</strong> cu mare prietenie,<br />
bucurie ºi grijã pãrinteascã. Era primul monah ortodox pe care l-<br />
am întâlnit personal de-a lungul experienþei mele de preot<br />
catolic; modul sãu primitor ºi grijuliu, plin de seninãtate ºi pace,<br />
a fost pentru mine cea mai elocventã mãrturie despre<br />
monahismul românesc pe care începeam sã îl cunosc personal.<br />
Dupã plãcuta primire de searã, în dimineaþa urmãtoare,<br />
Pãrintele Mihai Drigã ne-a împãrtãºit multe lucruri referitoare la<br />
Sfânta Liturghie Ortodoxã, explicându-ne semnificaþia altarului<br />
ºi a iconostasului bisericilor ortodoxe. Întrepãtrunderea între<br />
credinþã ºi Sfintele Taine era evidentã ºi perceptibilã. Dragostea<br />
de aproapele ºi deschiderea ecumenicã a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> nea<br />
fãcut sã ne simþim ca la noi acasã, deºi eram într-o Mânãstire<br />
ortodoxã. În acest fel am simþit într-adevar cã toatã bogãþia<br />
Ortodoxiei este ºi bogaþia noastrã ca ºi catolici ºi cã, într-adevãr,<br />
creºtinii, cum de mai multe ori a repetat Papa Ioan Paul al II lea,<br />
trebuie sã respire cu cei doi plãmâni ai Occidentului ºi ai<br />
Orientului creºtin.<br />
M-am mai întâlnit apoi de mai multe ori cu Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong>; o datã l-am avut oaspete la Bari, ºi întodeauna am
130 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
admirat modul sãu simplu, prietenesc, smerit ºi pãrintesc de<br />
monah adevãrat, potrivindui-se cuvântul de „AVVÔ.<br />
Fie ca Dumnezeu sã-l îmbogãþeascã cu darurile Sale cã sã<br />
marturiseascã mereu, ºi cât mai mult, sfinþenia monahismului<br />
ortodox.<br />
Pr. Catolic Iezuit, Carlo Colonna<br />
Bari, 12 iunie 2006
Un rãgaz dedicat<br />
Pãrintelui Stareþ <strong>Nicodim</strong><br />
„Dragostea nu cade niciodatã”(I Cor 13,8)<br />
Fiecare om, la venirea sa în aceastã lume, este introdus<br />
imediat în circuitele rapide ale acestei vieþi, ce nu poate fi trãitã<br />
ºi la rândul ei, introdusã, decât numai în proiectul mântuitor al<br />
Sfintei ºi Nedespãrþitei Treimi.<br />
Providenþa consimte prin mijloace necunoscute realizarea<br />
Voinþei ºi planurile Divine, lãsând totuºi libertate omului.<br />
Aceastã introducere vrea sã explice cum eu, preot paroh al<br />
Biserici lui Dumnezeu din Napoli, am avut frãþeasca bucurie sã-l<br />
întâlnesc pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, Stareþul Mânãstirii <strong>Crasna</strong>.<br />
Admiraþia ºi consideraþia pentru Bisericile Surori Ortodoxe,<br />
studiul Sfinþilor Pãrinþi greci ºi latini sãdit în inima mea de cãtre<br />
marii profesori de la „Collegio dei Padri e Maestri di Teologia”,<br />
instituþie consacratã în cadrul „Pontificia Facolta Teologica<br />
Napoletana”, m-au încurajat sã cultiv ºi sã menþin viu acest<br />
profund duh pânã acum. Fãrã a cãdea în pãcatul prezunþiei aº<br />
putea spune cã, referitor la organizarea canonicã a Bisericilor s-<br />
au creat dificultãþi cu diverse nuanþe atât în interiorul cât ºi în<br />
afara Ortodoxiei, fãrã îndoialã datoritã problemelor ºi<br />
tensiunilor create de-a lungul istoriei. Aº putea aminti numeroºi
132 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
iluºtri ºi clarvãzãtori Mitropoliti, care în Occident au ºtiut sã fie<br />
deschiºi dialogului frãþesc ºi a altor lucruri comune bisericilor<br />
care sunt constituite din oameni cu defectele lor, cu pasiunile lor,<br />
cu pãcatele ºi cu subiectivismul lor; aº putea aminti ºi pe aceia<br />
care pun înaintea dragostei de aproapele, legile canonice sau<br />
pastorale sau pe cei ce iubesc mai mult jilþul decât misiunea ºi<br />
mãrturisirea credinþei, încercând sã îºi creeze spaþii de influenþã<br />
uitând tocmai ei, scribi ai Noului Testament, cã smerenia stã<br />
totdeauna înaintea puterii. Asta ne-au învaþat „Nebunii dupã<br />
Hristos”, bunul ºi înþeleptul Serafim de Sarov, blândul Ambrozie<br />
de la Optina, iubitorul de nãdejde, Siluan Atonitul, îngerescul<br />
Ioan de Kronstradt ºi mistica Maat’ Marjia.<br />
Aceºti fraþi întru Hristos, care au câºtigat Împãrãþia<br />
Cerurilor, pe care eu îi venerez ºi îi simt aproape, nu creazã în<br />
mine nici un fel de contradicþie: mã simt familiar în sânul<br />
Bisericii nedespãrþite. Aceastã convingere mi–a întãrit-o<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>. La atitudinea rece ºi neîncrezãtoare a unor<br />
fraþi orientali, într-adevãr cristalizaþi, cristalizaþi în preconcepte<br />
ºi formule omeneºti care nu au nimic în comun cu oamenii care<br />
pretind cã aparþin lui Hristos ºi cã deþin Adevãrul, Stareþul<br />
Mânãstirii <strong>Crasna</strong>, a strigat „strike”!<br />
M-a cucerit, m-a fãcut sã mã simt în largul meu, nu recita,<br />
era convins de ceea ce zicea, când discutam împreunã despre<br />
Bisericã, lume ºi viitor. El, ca ºi alþii asemeni lui, trãind ºi-a<br />
împãrtãºind drama persecuþiei, a suferinþei, a gãsit în ea<br />
motivaþiile pentru a privi dincolo de obstacole înþelegând cã<br />
Dumnezeu ºi Biserica Sa nu pot fi analizate ca obiecte obiºnuite<br />
ºi cu mijloace omeneºti. Pãcat cã persoane ca el nu vor fi<br />
niciodatã numte în posturi ierarhice, el va aparþine „poporului<br />
supus, tãcut”. Aceºtia însã fac istoria ºi aceºtia aduc lumina în<br />
Biserica lui Dumnezeu. Cei care se salveazã vor ajunge în cãrþile<br />
de istorie: oameni mici, fãrã valoare care s-au compromis pentru<br />
a se salva, ºi deci sclavi ai ipocriziei ºi ai linguºirii. Când a venit<br />
în parohia mea, oaspete, împreunã cu Pãrintele Mihai Drigã,<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> a cucerit simpatia tinerilor ºi credincioºilor<br />
noºtri. Mi-aº dori foarte mult ca el sã vinã în Italia sã dea un<br />
impuls operei ecumenice proiectatã împreunã, cu fapte, ºi nu cu<br />
vorbe deºarte.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 133<br />
Dragã Pãrinte <strong>Nicodim</strong>, mi-a fost cerutã o mãrturisire<br />
despre sfinþia ta. Am facut-o aºa cum mi-a zis inima. Chiar dacã<br />
în ultima perioadã am comunicat mai puþin, asta nu ne-a<br />
împiedicat de a ne simþi aproape unul de celãlalt pentru cã noi<br />
privim în aceeaºi direcþie.<br />
Urãri de bine, Dumnezeu sã te þinã sãnãtos pentru binele<br />
Sfintei Biserici, ºi sã ne pãstreze în prietenie.<br />
Preot. Paroh Don Carlo Cicala,<br />
Melito di Napoli, 8 iunie 2006
Sã vã ajungã omagiul meu respectuos ºi firesc<br />
Am luat la cunoºtinþã cu nespusã bucurie de împlinirea a<br />
40 de ani de vieþuire în Sfânta Mânãstire <strong>Crasna</strong>, eveniment care<br />
se apropie a fi sãrbãtorit. N-aº vrea sã pierd ocazia de a Vã<br />
asigura ºi în acest moment al misiunii Prea Cuvioºiei Voastre de<br />
afecþiunea ºi rugãciunea mea: felicitãri profunde ºi calde urãri!<br />
Aceastã fericitã aniversare încoroneazã îndelungata ºi<br />
preþioasa perioadã a Sfintei Sale Biserici în care aþi adunat<br />
constant nenumãrate roade pastorale. Într-adevãr, Prea Cuvioºia<br />
Voastrã aþi dat adevãrate dovezi de apostolat fierbinte, împlinind<br />
cu dinamism numeroase activitãþi pastorale ºi responsabilitãþi<br />
pentru Biserica Ortodoxã Românã ºi pentru Mânãstirea <strong>Crasna</strong>.<br />
E de apreciat cu câtã prudenþã ºi dinamism, aþi împlinit<br />
pretutindeni dificila datorie de stareþ ºi cum a-þi oferit în mod<br />
neântrerupt, fie în promovarea miºcãrii monastice, fie în a da<br />
îndemn cãtre mântuirea în Hristos a credincioºilor, activitãþi ºi<br />
cuvinte de apostolat în societatea umanã civilã. Pentru aceasta,<br />
doresc în mod particular sã menþionez calda ºi pãrinteasca<br />
ospitalitate de care aþi dat dovadã faþã de Comunitatea lui Iisus,<br />
în anul 2004, când am fost oaspeþii Mânãstirii <strong>Crasna</strong> .<br />
Pe de altã parte, este de neuitat prezenþa Prea Cuvioºiei<br />
Voastre la Bari, cu ocazia Sãrbãtorii Aducerii Sfintelor Moaºte<br />
ale Sfântului Nicolae din Mira la Bari, în luna mai a aceluiaºi an.<br />
Bunãvoinþa Prea Cuvioºiei Voastre ne-a fost de mare ajutor<br />
când ne-aþi însoþit cu mare ospitalitate în repetate rânduri, cu
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 135<br />
ocazia vizitelor noastre la Prea Fericitul Pãrinte Teoctist, Patriarhul<br />
Bisericii Ortodoxe Române, alãturi de pãstorii nostri: Mons. Mario<br />
Paciello, Episcop de Altamura-Gravina-Acquaviva delle Fonti si<br />
Mons. Domenico Padovano, Episcop de Monopoli - Conversano.<br />
Prezenþa Prea Cuvioºiei Voastre în aceste evenimente din<br />
viaþa Comunitãþii lui Iisus a fost rânduitã de Pronia divinã ºi nu<br />
putea sã fie o simplã coincidenþã.<br />
Este mult cunoscut încã spiritul de compasiune al Prea<br />
Cuvioºiei Voastre împlinit faþã de cei aflaþi în nevoie: vãduve, sãraci<br />
ºi bolnavi care vã viziteazã în fiecare zi ºi vã cer ajutorul. Aþi avut<br />
pentru mulþi un cuvânt de mângâiere ºi un rãspuns mulþumitor de<br />
ajutor, fãrã a trimite vreunul cu mâinile goale. Sunt sigur cã<br />
Pãrintele Ceresc care a vãzut toate vã va rãsplati în Împãrãþia Sa.<br />
Acum cã aþi ajuns fericit în acest moment din viaþa<br />
dumneavoastrã, ºi cã Biserica v-a recunoscut bine calitãþile<br />
umane ºi spirituale, sã lãrgeascã Dumnezeu spaþiul prontitudinii<br />
pastorale al Prea Cuvioºiei Voastre, nu numai pentru comunitatea<br />
localã de la <strong>Crasna</strong>, dar si pentru alte locuri ale Bisericii lui<br />
Hristos, Una Sfântã, Soborniceascã ºi Apostoleascã, unde<br />
Domnul, în bunãtatea Sa, va dori sa semene apostolatul Prea<br />
Cuvioºiei Voastre. De bunã-seamã deci, dupã atâþia ani de<br />
credinþã în Dumnezeu, inima Prea Cuvioºiei Voastre este caldã<br />
de bucurie, însã, în acelaºi timp, rugãm pe Bunul Dumnezeu ca<br />
prin ajutorul Prea Sfintei Nãscãtoare de Dumnezeu, sã vã<br />
îmbogãþeascã din zi în zi cu daruri cereºti ºi sã vã pazeascã<br />
pentru binele sufletelor oamenilor ºi necesitãþile Bisericii.<br />
Vã trimit ºi eu în fine, alãturi de urarea de asemenea daruri,<br />
semnul particular al afecþiunii mele fireºti, care Vã doreºte ca<br />
Dumnezeu sã vã împãrtãºeascã întotdeauna cât mai mult din<br />
marea Sa iubire, urãri de bine din partea soþiei mele Giovana, a<br />
fiilor mei Daniel ºi Francesco ºi din partea fiecãrui membru al<br />
Comunitãþii lui Iisus, atât de dragã ºi iubitã de Prea Cuvioºia<br />
Voastrã. Cu pãrinteascã binecuvântare a Prea Cuvioºiei Voastre,<br />
sã aveþi neschimbata mea stimã ºi admiraþie!<br />
Cu dragoste fireascã în Hristos,<br />
Mateo CALISI
Primirea frumoasã de la Mânãstirea <strong>Crasna</strong><br />
ºi dragostea Pãrintelui Stareþ <strong>Nicodim</strong><br />
În data de 22 iulie, iatã-mã ajuns în România pentru a asista<br />
la hirotonia prietenului ºi studentului meu, Ierodiaconul Nectarie.<br />
Primul lucru care trebuie spus despre acest pelerinaj într-o<br />
þarã ortodoxã, ºi cu precãdere la aceastã Mânãstire, este ospitalitatea<br />
pãrinþilor de acolo, îndrãznesc a spune cã este ceva rar<br />
întâlnit de cãtre mine.<br />
Dupã aceea, ce este important într-o mânãstire, este rugãciunea,<br />
aceasta fiind ceva esenþial, este ceea ce îl determinã pe un<br />
tânãr sã porneascã spre Mânãstire. Aici, la Mânãstirea <strong>Crasna</strong>,<br />
cel mai mult am fost impresionat de rugãciunea ºi de slujbele<br />
liturgice ce se fac în acest sfânt locaº, negreºind în a spune cã este<br />
ceea ce defineºte aceastã atmosferã monahalã.<br />
Un lucru frumos vãzut la <strong>Crasna</strong> este faptul cã acolo erau<br />
foarte mulþi tineri, seminariºti ºi studenþi la teologie. M-am<br />
bucurat foarte mult când am vãzut cã toþi aceºti tineri cântau la<br />
toate slujbele zilnice, de la început pânã la sfârºit.<br />
Încã de la intrarea în acestã mânãstire ai impresia cã intri în<br />
paradis. Florile pe care le vezi peste tot locul ºi clãdirile lucrate<br />
cu un gust aparte te determinã sã afirmi cã aceastã Mânãstire<br />
este ceva rupt din paradis.<br />
Punctul culminant al ºederii mele liniºtitoare la <strong>Crasna</strong> a fost<br />
hirotonia Pãrintelui Nectarie de cãtre Înalt Prea Sfinþitul
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 137<br />
Mitropolit Iosif. Trebuie sã menþionez cã la acest moment<br />
impresionant au mai fost încã trei episcopi, între aceºtia fiind ºi<br />
Înalt Prea Sfinþitul Serafim de Otawa ºi Canada. Întâlnirea pe care<br />
am avut-o în aceastã Mânãstire cu Înalt Prea Sfinþitul Serafim a<br />
fost pentru mine o binecuvântare de la Dumnezeu, deorece l-am<br />
cunoscut pe când eram student la Sfântul Vladimir în Statele<br />
Unite. Ne-am întâlnit ultima datã în Alaska, însã sunt douãzeci de<br />
ani de atunci. A trebuit sã vin în România ºi la binecuvântata<br />
Crasnã, pentru a-l putea întâlni. Este foarte micã lumea ortodoxã!<br />
Pentru mine a fost o mare bucurie sã fiu prezent la acest<br />
eveniment care face parte din viaþa studentului meu, Nectarie,<br />
Ieromonahul. Nu doar viaþa intelectualã ºi academicã este<br />
importantã, ci ºi viaþa eclezialã ºi spiritualã. Una fãrã cealaltã nu<br />
se poate!<br />
Doresc sã spun cã întâlnirea pe care am avut-o cu Pãrintele<br />
stareþ <strong>Nicodim</strong>, moment în care am putut vorbi despre multe<br />
lucruri ºi în mai multe domenii, m-a impresionat într-un mod<br />
aparte. În acest Pãrinte am putut vedea o experienþã monahalã<br />
de o întreagã viaþã. Faptul cã este în Mânãstire de la vârsta de 13<br />
ani ºi jumãtate, aratã experienþa dobânditã prin tot ceea ce a<br />
realizat în cei 40 de ani de când este la <strong>Crasna</strong>.<br />
Tot în momentul întâlnirii cu Pãrintele <strong>Nicodim</strong> am putut<br />
observa cã între Institutul Sfântul-Serghie ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong><br />
este o legãturã mai veche, ºtiind foarte bine cã un alt vieþuitor al<br />
acestei Mânãstiri, Înalt Prea Sfinþitul Teofan, a fost student al<br />
Institutului nostru.<br />
Având binecuvântarea Pãrintelui Stareþ <strong>Nicodim</strong>, Pãrintele<br />
Nectarie a fost cel care a organizat un pelerinaj la Mânãstirile<br />
vechi din nordul Moldovei, aceasta fiind ºi o dorinþã mai veche<br />
a mea, care acum se împlineºte. Aceste ultime zile petrecute în<br />
România a fost încoronarea ºederii mele în aceastã þarã. Un sejur<br />
scurt, dar bogat ºi binecuvântat de Dumnezeu.<br />
Prof. Dr. Joost Van Rossum,<br />
Institul de Teologie Ortodoxã Sfântul Serghie,<br />
Paris
Omul sfinþeºte locul, iar Dumnezeu pe oameni<br />
Dacã eu îl cunosc pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> de vreo 30 de ani,<br />
dumnealui mã cunoaºte încã de pe vremea când eu nu am<br />
amintiri, perioadã din care dateazã o fotografie de grup lângã<br />
clopotniþa bisericii din Cãrpeniº – Argeº, din care ne priveºte<br />
alãturi de bunicul meu, preotul Gheorghe Marinescu ºi un grup<br />
de enoriaºi, imediat dupã ieºirea de la Liturghie. Pe atunci,<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> cred cã era deja la <strong>Crasna</strong> dar povestea<br />
comunã începuse încã din vremea rãzboiului, când dânsul era<br />
pe bãncile ºcolii iar bunicul meu, prin forþa faptelor, îºi împãrþea<br />
timpul între altar ºi ºcoala primarã, unde îl înlocuia pe<br />
învãþãtorul Dorobanþu, dus pe front atunci (ºi împuºcat puþin<br />
mai târziu de comuniºti pentru convingerile sale legionare).<br />
Revederile mele cu Pãrintele erau periodice, ritmate de diverse<br />
sãrbãtori la care participa cu placerea slujirii împreunã cu<br />
bunicul, iar mai apoi ºi cu tatãl meu, preotul Vasile Marinescu.<br />
Din 1984, tata a rãmas singurul preot în Cãrpeniº, iar Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> a slujit la înmormântarea celui alãturi de care învãþase<br />
în stranã primele cântãri. La scurtã vreme, fiind în vacanþa de<br />
varã a clasei a XI-a, m-am hotãrât sã dau curs invitaþiilor de a<br />
vizita <strong>Crasna</strong>, pe care Pãrintele mi le fãcuse în repetate rânduri.<br />
Aºa cã în 1986, într-o searã caldã de august, am ajuns sã vãd<br />
aievea ceea ce mi-a pãrut o imagine a paradisului terestru în cele<br />
mai bune accepþii. Nu pot sã nu mã înfior când mã gândesc mai
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 139<br />
profund ºi rememorez frumuseþea, intensitatea acelor vremuri, a<br />
tuturor faptelor care s-au întâmplat ºi la care am fost martor de<br />
atunci ºi pânã în prezent.<br />
La 17 ani nu poþi sã nu fii influenþat de o oazã ca aceea pe<br />
care eu am gãsit-o atunci la <strong>Crasna</strong>, loc în care lumea era altfel<br />
decât la 5 km distanþã; simþeai imediat cã deasupra locului,<br />
Stãpânul îºi face simþitã prezenþa mult mai intens, iar oamenii<br />
înþeleg, acceptã ºi se comportã în consecinþã. Aici am simþit<br />
frumuseþea ºi forþa rugãciunii unei întregi obºti, aici am învãþat<br />
ce este rãbdarea, ascultarea, munca neobositã în folosul tuturor.<br />
Pentru mine nu era o noutate liniºtea unicã dintr-o bisericã<br />
goalã cu lumina coloratã de geamuri, într-o dupã-amiazã de<br />
varã, când zgomotele lumii vii de afarã vin filtrate ºi atenuate ca<br />
dintr-un alt tãrâm, dar la <strong>Crasna</strong> am descoperit minunea unei<br />
vecernii în biserica abia luminatã de câteva lumânãri, când toatã<br />
lumea cântã „Luminã linã”, „Bogaþii au sãrãcit” ºi „Apãrãtoare<br />
Doamnã” ºi când, dacã te afli afarã, ai o senzaþie acutã cã trebuie<br />
sã fii înãuntru ca sã împãrtãºeºti cele de acolo, altminteri pierzi<br />
ceva irepetabil chiar dacã ºtii bine cã mâine ºi în fiecare searã toþi<br />
vor fi acolo ºi se vor ruga.<br />
O altã mare descoperire a mea a fost aceea cã la <strong>Crasna</strong><br />
timpul nu are aceeaºi putere ca în locurile obiºnuite. Aici dinþii<br />
timpului nu mai muºcã dureros, aici ceasul e de prisos, reperele<br />
temporale sunt orele liturgice, iar pentru cel ce munceºte, doar<br />
munca, odihna ºi vremea mesei conteazã, iar duminica e la fel<br />
pentru toþi.<br />
Ei bine, în aceastã lume ireal de frumoasã mã adusese<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, iar eu nu mã dezmeticeam, fiindu-mi fricã sã<br />
nu se destrame minunea ºi gândindu-mã câte pierdusem<br />
neajungând aici mai devreme. Ca un vis a fost prima mea ºedere<br />
la <strong>Crasna</strong>, îmbolnãvindu-mã de dor ºi vindecându-mã doar prin<br />
venirea mea ori de câte ori am putut, ca sã-mi astâmpãr setea de<br />
locuri ºi de oamenii care mi-au fost dragi dintru început. Fiecare<br />
cãlãtorie la <strong>Crasna</strong> am fãcut-o cu bucuria celui ce lasã în urmã<br />
toate grijile ºi întristãrile ºi ajunge la ultimul liman, dar cele mai<br />
frumoase drumuri le-am fãcut tot cu Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, în ajun de<br />
Paºti sau Crãciun cu opriri prin magazine ºi pieþe pentru ultimele<br />
târguieli, grãbiþi sã ajungem ºi sã ne bucurãm de sãrbãtoare.
140 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Ceea ce m-a fascinat de la început la acest loc binecuvântat<br />
este seninãtatea ºi voia bunã de neimaginat în alte locuri ºi<br />
pentru care, oricât m-am gândit, n-am gãsit decât un singur<br />
„vinovat”: Pãrintele <strong>Nicodim</strong>.<br />
El este cel care timp de patru decenii, cu o energie greu de<br />
bãnuit, a ridicat lucruri minunate, a întreþinut o stare de spirit ºi<br />
a pãstorit o obºte. Am privilegiul de a mã fi bucurat ºi îmbogãþit<br />
de fiecare din acestea. Astfel, la câteva din lucrurile clãdite acolo<br />
de obºte am mândria cã am contribuit cu propriile palme<br />
(grajdul, hidrocentrala, casa cea mare, biserica cea nouã). De<br />
spiritul Crasnei m-am contaminat, iar fiind prezent aici pentru<br />
perioade destul de lungi uneori îmi aduc aminte cât de mândru<br />
mã simþeam când Pãrintele <strong>Nicodim</strong> mã considera ca pe unul<br />
de-ai casei.<br />
Tot Pãrintele este cel care mi-a arãtat mânãstirile din zonã<br />
cu tot ce e mai frumos în ele, ca un cunoscãtor ºi apropiat, ca ºi<br />
pe o parte din cele ale Moldovei, astfel cã am beneficiat de<br />
primiri rezervate doar celor puþini ºi, cine ºtie despre ce vorbesc,<br />
înþelege cã nu e puþin, cã doar în aºa companie te poþi bucura de<br />
acel unic aer de familie ºi tainã nevinovatã.<br />
Pe vremea aceea când timpul avea mai multã rãbdare cu<br />
noi, în dupã-amieze nemiºcate, de sãrbãtoare, uneori Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> ne însoþea în luminiºul brazilor de lângã Mânãstire ºi<br />
înºirând pe iarbã ºi ºtergare albe bunãtãþile purtate în coºuri, ne<br />
bucuram de verdele moale ºi înmiresmat al ierbii ºi brazilor, de<br />
bucate, de povestiri minunate ºi de întâmplãri unice ca de pildã<br />
trânteala surprinzãtoare pe care Pãrintele i-a administrat-o lui<br />
Irineu în hohotele uriaºe ale tuturor, Irineu care bazându-se pe<br />
un avantaj al vârstei de peste treizeci de ani, aruncase imprudent<br />
provocarea.<br />
Nu mai puþin uimitoare au fost vacanþele mele de student<br />
petrecute la Eforie Nord cu Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, Irineu ºi Costin,<br />
piaþa la prima orã, nãmolul, baia în mare, mesele de sub umbrar<br />
ºi plimbãrile de searã de pe falezã, nelipsitul spectacol de la<br />
teatrul de varã cu actorii sãi cabotini ºi tradiþionala searã la<br />
„Nunta Zamfirei” la sfârºit de sejur.<br />
Tot în studenþie, cea mai mare parte de timp am beneficiat<br />
de gãzduire în metocul Mânãstirii, aºa cã Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> i se
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 141<br />
datoreazã ºi faptul cã am fost un fel de „bursier” al Crasnei,<br />
netezindu-mi astfel drumul cãtre cariera de medic. Neuitate<br />
rãmân din acea vreme serile când metocari fiind, primeam vizita<br />
Sfinþiei sale, când eu ºi Costin aranjam masa bogatã cu<br />
bunãtãþile aduse din belºug ºi când în locul tradiþionalului<br />
„Gambrinus” pe care ni-l permiteam uneori, apãreau rudele sale<br />
cele mai de soi, când noi studenþii ne simþeam mai bine decât la<br />
orice mare restaurant, convivi ai unei cine perfecte.<br />
Anii au trecut, iar când m-am cununat, Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
dimpreunã cu Prea Sfinþitul Galaction ne-a încununat pe mine ºi<br />
pe Lucia în biserica Mânãstirii Curtea-de-Argeº, fiindu-ne<br />
aproape, alãturi de pãrinþi, ºi la acest fericit moment.<br />
Aºadar, de mai bine de douãzeci de ani, viaþa mea s-a<br />
împletit cu cea a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> ºi a celor din <strong>Crasna</strong>, de<br />
fiecare datã eu primind daruri ºi bucurii când ne-am întretãiat<br />
cãrãrile, aºa cã o parte din mine rãmâne recunoscãtoare, mereu<br />
aici. Iarã eu, cu bucurie, la ceas de sãrbãtoare, vã îmbrãþiºez ºi vã<br />
urez, Pãrinte <strong>Nicodim</strong>, sã vã dea Dumnezeu sãnãtate ºi bucurii,<br />
iar noi sã urcãm cãrarea din pãdure ºi sã vã gãsim printre florile<br />
verandei mulþi ani de-aici înainte.<br />
Dr. Dan Marinescu
Portret din Trei Atingeri<br />
Nu cred cã pot sã scriu „omagial” despre Pãrintele <strong>Nicodim</strong>!<br />
Pentru cã, oricât ar pãrea de surprinzãtor, îmi e foarte greu. Sau<br />
poate cã, pur ºi simplu, nu vreau s-o fac. Sigur nu vreau! Întâi de<br />
toate pentru cã „omagiile” tipãrite, indiferent de personalitatea<br />
omagiatului, aduc aminte, ºi încã îndeajuns de apãsat, de ditirambii<br />
antedecembriºti; apoi, fiindcã în asemene ocazii encomiasmul<br />
„sincer ºi bizantin”, o „suferinþã” grea ºi veche a discursului oamenilor<br />
Bisericii, nu scapã prilejul de a-ºi da în petec, atingând de<br />
fiecare datã culmi care depãºesc chiar ºi propria-mi imaginaþie,<br />
altminteri destul de bogatã în plãsmuiri. În sfârºit, pentru cã o<br />
prietenie se alcãtuieºte dintr-o chimie ciudatã de luminã ºi umbrã,<br />
de zâmbet ºi lacrimã, de orizonturi care se închid ori se deschid<br />
rând pe rând, din entuziasme ºi dezamãgiri, din dulce ºi amar, din<br />
cuvinte nerostite sau din regretul altora, din paºii care se împletesc<br />
pe firul anilor întotdeauna împreunã, mai cu seamã atunci când<br />
suntem despãrþiþi de geografii potrivnice. Aceastã chimie se<br />
numeºte, simplu, dragoste. Ori, mai ales când este vorba de doi<br />
bãrbaþi în puterea vârstei, indiferent cã unul este monah de vocaþie,<br />
iar celãlalt om de ºi din lume, e mai cuvenitã tãcerea decât<br />
dezbaterea publicã. În plus, ceea ce îþi este cu adevãrat drag, vrei<br />
pãstrezi doar pentru tine ºi nu vrei sã împarþi cu altul. Paradoxul<br />
„cazului” pe care îl discutãm aici stã tocmai în aceastã putere<br />
fenomenalã de a aparþine tuturor, dar de a rãmâne întotdeauna în<br />
pielea lui. Într-o lume care nu prea se simte bine în pielea ei ºi vrea
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 143<br />
de fiecare datã sã parã altceva decât este, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> este<br />
mereu în armonie cu sine ºi cu Pruncul cãruia a vrut de mic sã-i fie<br />
leagãn ºi cântãreþ, Prunc pe care astãzi îl poartã la fiecare Sfântã<br />
Liturghie în cãuºul palmei sale din carne ºi tinã. Armonia aºadar,<br />
aceasta ar fi cea dintâi tuºã a unui portret din trei atingeri de penel.<br />
A doua este cã, dinlãuntrul aceastei armonii constante,<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, cu o blândeþe puternicã ºi tenace, amestec de<br />
catifea ºi metronom (chiar dacã nu exactitatea îi este virtutea<br />
dintâi), influenþeazã ºi rãsuceºte destine. De tot ºi pentru totdeauna,<br />
indiferent de cãderile ºi ridicãrile de mai apoi ale fiecãruia. Nu vã<br />
apucaþi sã socotiþi, cãci vã veþi împiedica adunând numai vãzutele.<br />
Trecãtorii vor consemna zidirile din piatrã, iar truditorii vor afla<br />
zidirile sufleteºti cu care se compune veacul. Celelalte, nevãzutele,<br />
alcãtuiesc de fapt tãria, adicã suflarea care ne adunã astãzi. Falanga<br />
crãsneanã, în drumul ei spre Eshaton, va da seama la vreme, nu<br />
numai prin mitrele din ºi de pe fruntea ei, ci ºi prin tremurarea lor<br />
în ceas de cumpãnã ºi glasul mulþimilor ce le fac sã rãmânã de<br />
neclintit. Adunarea laolaltã este semnul dragostei ºi recunoaºterii<br />
întâietãþii, cuvenit celui ce a ºtiut sã ne gãseascã pe fiecare, lãsândune<br />
sã ne compunem de unii singuri. Aºadar, rãscrucea ºi adunarea<br />
ar fi începutul ºi sorocul celei de a doua atingeri de penel.<br />
Pe a treia...nu, n-am sã vi-o mai spun. Ea nu se rosteºte ºi nu<br />
se face. Se împlineºte rotund, asemenea bulgãrilor de lut din care<br />
am fost fãcuþi ºi în care ne vom întoarce. Se împlineºte în ceea ce vor<br />
fi cei de dupã noi. Aºa cã despre Pãrintele <strong>Nicodim</strong> va vorbi cel mai<br />
bine bãiatul meu care acum are patru ani ºi încã nu ºtie sã scrie. Dar<br />
el, sunt sigur cã va aºeza peste pânza vremii cea de a treia atingere...<br />
Lacrima Schitului Albastru<br />
Bãiatului meu, Tudor-<strong>Nicodim</strong>, pentru vremea<br />
în care va cãuta izvoarele adevãrului....<br />
Uºa scârþâi ºi se lovi de perete, lãsând sã iasã afarã o<br />
pârdalnicã de muscã ce se tot izbise pânã atunci, ca apucatã, de<br />
geamuri ºi cercevele. „Io-te, boala” – se trezi mormãind Pãrintele,
scãrpinându-se alene în creºtetul capului printre firele de pãr<br />
rãvãºite de somn ºi arºiþa verii. Dãdu de-o parte o geanã de<br />
perdea cu bãþul de lângã sofa ºi se zgâi afarã. Grãmezile de<br />
hortensii se prãvãleau peste ulucile gardului vechi, dar tot mai<br />
rãmãsese ceva loc sã poatã zãri trei musafiri care zãceau toropiþi<br />
la mesele de sub tei. Arºiþa de peste zi îi nãucise pe toþi. Pânã ºi<br />
Bãºinã, mãgarul obºtii, uitase cã trecuse de patru la amiazã ºi nu-<br />
ºi rãcnise canonul. Iar aveau sã-l trezeascã clopotele, ºi-atunci sã<br />
te þii întrecere... O adiere de zâmbet îi trecu peste frunte,<br />
amintindu-ºi cum se sfãdeau deunezi Ambrozie ºi Calinic,<br />
cãlugãraºii lui tineri, ce-apucaserã nu de mult timp calea<br />
Mânãstirii. Se nimeriserã într-o duminicã, împreunã cu „Oastea<br />
Domnului” ºi cântecul lor doinit care se auzea de departe, tocmai<br />
de peste dealul Bãjenarilor. Acum – când oare a zburat timpul<br />
- îºi vânturau servietele „diplomat” de teologi bucureºteni pe<br />
uliþele satului din vale, urmãriþi de chicoteala pieziºã a câtorva<br />
fãtuci “neduse la bisericã”. „Io-tetee la ãlaa! Nici n-a venit bine ºi<br />
calcã a vlãdicã!” - þipa pe nas Pavelina lu’ ªchiopu. „Care, tu”-<br />
întrebã nelãmuritã Ozana lu’ Sotir. Numai cã Pavelina ori cã<br />
habar n-avea, ori cã nu se pricepu sã rãspundã. Aºa cã rãmase<br />
mai departe cercetându-ºi o narã, cu privirea dusã în urma celor<br />
doi cãlugãri, ce nu o luarã în seamã. Problema lor era cu totul<br />
alta. Rãmãseserã pe toamnã la muzicã. Nu de proºti ori cã n-<br />
aveau voce, cã doar amândoi þineau strana în zilele de praznic;<br />
ci de mãgari, cã nu dãduserã pe la cor. Da’ Pãrintele avea sã<br />
vorbeascã cu profesorul Moldoveanu, toatã lumea ºtia asta.<br />
Avea la beci pusã la pãstrare pentru cazuri speciale o damigeanã<br />
cu þuicã din aia „galbinã”, ce-avea sã-nmoaie la ceas vesperal toþi<br />
gorgonii, diplii ºi aplii, vãzuþi ori nevãzuþi, din Antologhion.<br />
Dar pânã atunci, în fiecare dupã-amiazã, Ambrozie ºi Calinic<br />
buchiseau în Catavasier sã ºtie „pe deasupra” cântãri pentru<br />
examenul din toamnã. Sã tot fie o sãptãmânã de când strãdania<br />
le fusese întreruptã de rãgetele lui Bãºinã, mai râvnitor ca<br />
niciodatã în a-ºi împlini canonul. „- Oare pe ce glas o fi, opt” –<br />
întrebã dulce Calinic ºi hohotul lui cristalin nãvãli dând de-o<br />
parte perdelele pânã dincolo în geamlâcul Pãrintelui. „Ptiu’<br />
Doamne fereºte! Zãpãcitule!” – chicoti mai prudent Ambrozie.<br />
Controversa pe seama glasului cu care mãgarul schitului
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 145<br />
îºi împlinea rãgetul zilnic a mai continuat un ceas, vreme în care<br />
Pãrintele a fost martor mut, nevãzut dar mereu bãnuit, dupã<br />
perdele. „Eh, copii, ce sã le faci...” - ºi zâmbetul îi pieri strãpuns<br />
de-o-nþepãturã, aºa ca din senin, la inimã. „De ce-oi fi io aºa de<br />
obosit, nu ºtiu...” Oftã prelung. „Uite acu’ vine iarna ºi parcã nici<br />
n-am stat la soare anu’ ãsta.” Când era mic, mamã-sa, Anghelina,<br />
îl lua la coasã, pe el ºi pe fra-su’ Ilie, tocmai sus în deal, aproape<br />
de buza Corbilor de Piatrã. Punea la umbrã un ºtergar sub care<br />
aºeza de-ale gurii: o þârã de borº, brânzã, ºuncã, mãmãligã, vreo<br />
douã cepe, o sticlã de þuicã de anu’ trecut ºi o ulcicã de apã. „Ia<br />
ºezi acia Nel ºi vezi ºi de ãla micu’!”<br />
Mama Anghelina se ducea apoi cu paºii ei mari sã se<br />
amestece cot la cot cu ãilalþi cosaºi, acu’ de când rãmãsese<br />
vãdanã ºi Ananie, omu’ ei, se mutase la Îngerul Domnului. În<br />
fiecare searã îi aprindea candela la crucea de la mormânt când<br />
se-ntorcea acasã de vale. Ananie fusese, aºa cum zic ãi de l-au<br />
apucat, o cruce de bãrbat. Înalt ºi puternic, cu mustaþã mare<br />
întoarsã ºi cãciulã de oaie pe creºtet, fie iarnã fie varã. „Sfântu’<br />
Arhanghel ºi Mãicuþa Domnului îmi luarã bãrbatul ºi-mi deterã<br />
crucea...” – gândea ea fãrã patimã. Ananie murise acu’ doi ani, de<br />
Buna Vestire. „De plãmâni, maicã... A tuºit o vreme ºi p-ormã a<br />
plecat... aºa pe-o parte”.<br />
Nel ºi Ilie, ãla micu’, se zbenguiau printre ºirurile de iarbã<br />
cositã, pânã-n crucea amiezii, ba alergând vreo ºopârlã, ba<br />
încercând sã prindã vreun greiere nãucit de zãduf. Apoi se<br />
ciuceau pe marginea ºtergarului, la umbrã. De-atunci luase Ilie<br />
nãravul sã lingã dopul de zeama dulce-acriºoarã ºi rece a þuicii.<br />
Acu’ de când Pãrintele ajunsese stareþ ºi-l luase pe lângã el, sã-l<br />
mai ajute ba una, ba alta, la daravelile de la schit, Ilie trebuia sã<br />
pândeascã ceva vreme, sã-i ºterpeleascã cheia de la beci, ca sã<br />
mai dea ºi el pe gâtlej de istov. Nu-i vorbã, cã ºi Pãrintele se mai<br />
lãsa cu dinadinsu’ furat, ros de viermele vinovãþiei ºi al neascultãrii,<br />
cã deh! - nu „vãzuse” mai îndeaproape de ãla micu’ în zilele<br />
acelea de arºiþã ale copilãriei.<br />
Zbârrr...ºuierã ceva scurt pe lângã el. „Ce-o fi asta, Doamne<br />
iartã-mã” O aripã parcã-i dãdu peste obraz ºi se fãcu nevãzutã-n<br />
adâncurile lumii. „Eh, poate cã mi s-a pãrut” ªi totuºi îl ustura<br />
rãzbit un ochi, semn cã atingerea fusese aievea. κi dete repede cu
146 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
apã pe faþã. Picãturile îi împungeau obrazul, fãcând sã-i treacã<br />
fiori pe ºira spinãrii. Erau reci ca ghiaþa. Pãi dar Cine – nu el -<br />
dibuise izvorul, hãt, cu vreo patruzeci de ani în urmã, pe vremea<br />
când venise la <strong>Crasna</strong> împreunã cu Pãrintele Ghedeon tocmai de<br />
la Schitul Slãnic, o chinovie uitatã printre colinele argeºene Ori,<br />
mai ºtii - poate cã Pãrintele fusese cel dibuit Turla clopotniþei<br />
o vãzuserã de departe, dar pe mãsurã ce se apropiau, pãdurea a<br />
înghiþit-o. Aºa cã se aºezaserã o þârã sã-ºi mai tragã sufletul.<br />
Atunci a simþit dintr-o datã cum apa i-a umezit poala dulamei.<br />
Semn de belºug. ªi-a fãcut o cruce mare murmurând: „...ºi va fi<br />
ca un pom rãsãdit lângã izvoarele apelor, care rodul sãu va da la<br />
vremea sa ºi frunza lui nu va cãdea ºi toate câte va face vor spori...”<br />
„Amin”- a întãrit Ghedeon spusele psalmistului... S-au mai<br />
închinat o datã ºi apoi ºi-au continuat calea pânã ce s-au aflat<br />
într-o mare de livezi ºi fâneþe ca-n basme, stãpânite doar de cerul<br />
nemãrginit de deasupra. Atât de nemãrginit, încât albastrul lui<br />
era ºi-al lor. Aici ºi dintr-o datã deterã nas în nas cu obºtea<br />
de-atunci a Crasnei: fratele Pavel trãgând de-o sfoarã un mãgar<br />
ce târa la rându-i, fãrã convingere, un braþ de crãci din pãdure,<br />
Ruºiþa – o vacã bãtrânã cu pielea roºcatã ºi rãpãnoasã, dar plinã<br />
de entuziasm, o gãinã ºi o oaie al cãror nume nu-l mai ºtia<br />
nimeni, fie din pricinã cã vietãþile nu avuseserã niciodatã<br />
vreunul, fie cã li se rãtãcise prin volbura anilor. Hrisoavele<br />
vremii n-au consemnat cã, din motive ulterior trecute sub tãcere,<br />
motanul Þuºti - fire oscilantã ºi cu un trecut incert – nu a fost de<br />
gãsit în acea zi a „descãlecãrii”. De ºapte ani fratele Pavel zãcea<br />
aici, uitat de lume. Zãcea, e un fel de-a spune, cã doarã s-a rugat<br />
ºi el aºa cum a ºtiut ºi a þinut aprinsã candela sau - cum se spune<br />
prin chinovii - flacãra rugãciunii. ªipotul de apã îi lovea acum<br />
pleoapele cu ºi mai mare putere ºi parcã nu-i mai venea sã se<br />
ridice de sub pedeapsa stropilor de ghiaþã. Nu se ºtie cât a rãmas<br />
aºa, mãsurând cãderea...<br />
Rugul fusese aprins cândva – hãt! - într-un început de<br />
florar al anului 1828... ori poate ºi mai înainte, în prima jumãtate<br />
a veacului al XVIII-lea, când în târgul Vãlenilor se aciuise un<br />
vameº, care – atunci ca ºi azi - prin osebitele apucãturi ale<br />
îndeletnicirii sale, se ajunse în scurt timp cupeþ bogat. Iubitor de<br />
argint, State vameºul s-a lãsat atras de zestrea strãlucitoare a
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 147<br />
Stanei Badiu, fiica unui negustor pricopsit, pe care o luã curând<br />
de soþie, adãugând apoi la stânjenii de zestre din moºia<br />
Izvoarelor ºi alþii prin cumpãrãtoare. Dar cum nu toate pe lumea<br />
asta îºi aflã preþ ºi cumpãrare, cei doi, State ºi Stana, nu au fost<br />
dãruiþi de Dumnezeu ºi cu vreun urmaº în sfertul de veac ce l-<br />
au petrecut împreunã. Însã se vede treaba cã, pricepând<br />
mustrarea Domnului, au vrut cumva sã-ºi rãscumpere sufletul,<br />
de vreme ce ºi-au luat ascultarea sã-l creascã pe Radu, un nepot<br />
de sorã al Stanei, din familia Potlogeºtilor. Acestuia i-au dãruit<br />
la vreme 500 de stânjeni de moºie în hotarul moºului Coadã, pe<br />
lângã cei cuveniþi ca moºtenire de la pãrinþii sãi fireºti, rãpuºi de<br />
cine ºtie ce molimã mai înainte de vreme. Dar, mai cu seamã,<br />
State ºi Stana l-au dat pe tânãrul Radu sã înveþe carte, atâta carte<br />
încât acesta a ajuns preot, astfel încât la cumpãna dintre<br />
veacurile al XVIII-lea ºi al XIX-lea, când popa Radu s-a petrecut<br />
la rându-i din aceastã lume, i-a lãsat feciorului sãu Dinu nu<br />
numai o avere însemnatã, ci mai cu seamã o educaþie aleasã.<br />
ªtiutor de carte, cu un scris frumos ºi frazã îngrijitã, Dinu<br />
Potlogescu ajunse în cele din urmã logofãt, ba chiar postelnic.<br />
Atunci, în noaptea aceea de Gerar când Catrina, femeia lui, i-a<br />
dãruit, cu preþul vieþii, un fiu cãruia dupã botez i-au zis Nicolae,<br />
lui Dinu Potlogescu greu i-ar fi trecut prin minte ºi printre<br />
lacrimi cã nu se va scurge multã vreme ºi amândoi, tatãl ºi<br />
pruncul abia ivit pe lume, se vor afla ctitori ai aceluiaºi schit în<br />
care, peste anotimpuri, alambicul toamnelor târzii va plãmãdi<br />
laolaltã culorile bisericii cu cele ale cerului. Toate astea mai pot<br />
fi desluºite astãzi pe-o filã îngãlbenitã de Ceaslov, pe care<br />
Nicolae ºi-a aºternut scrisul, înduplecat ici-colo de vreme ºi de<br />
picurii de cearã: „ªi la leat 1828, mai 6, ne-am scos pecetluit de la<br />
pãrintele episcop Chesarie ºi am început a lucra ºi clãdi schitul <strong>Crasna</strong><br />
în plaiul Teleajenului. ªi aceastã carte am dãruit-o schitului. Cine a<br />
fura-o sã fie într-un loc cu Iuda. ªi sã se mai ºtie cã la leat 1777, ghenar<br />
4, duminicã seara, m-a fãcut maica mea Catrina pe mine Nicolai sin<br />
Dinu cãlugãrul. ªi când m-am însurat, eram de ani 20, ºi zile 23. ªi<br />
am luat pe fata protopopului Voicu ot Fundeni. ªi copii nu ne-am<br />
câºtigat. ªi nunta a fost în zioa Sfântului Haralampie. ªi am trãit ani<br />
noo, luni 6 ºi a murit soþia. ªi am luat cinul cãlugãriei la schitul<br />
<strong>Crasna</strong>.” ªi uite-aºa Nicolae a devenit Nil monahul, în vreme ce
148 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
tatãl sãu, Dinu, primise mai înainte straiul îngeresc la Schitul<br />
Ghighiu, iar acum toþi îl ºtiau de schimonahul Chesarie.<br />
Desprinzându-se din viaþa mireneascã, Chesarie ºi Nil au<br />
dãruit schitului 227 de stânjeni de pãmânt, livezi ºi fâneþe, patru<br />
case pe pivniþe de piatrã, din care trei cu prãvãlii, toate în<br />
Izvoarele, o cârciumã cu salon în muntele Teleajen, în drumul<br />
Braºovului, douã mori pe <strong>Crasna</strong> ºi una pe Teleajen, o pivã cu<br />
patru ciocane, zece pogoane de vie, stupi, cai, vite ºi râmãtori.<br />
Loruºi, tatãl ºi fiul nu ºi-au pãstrat nimic din viaþa aceasta; poate<br />
doar amintirea Catrinei ºi-un bob de rouã pe obraz, încolþit ca o<br />
lacrimã la moartea ei. La vremea aceea viaþa cãlugãreascã din<br />
chinoviile Þãrii Româneºti se rânduia dupã canoanele ºi<br />
învãþãtura fostului stareþ de la Neamþ, Paisie Velicikovski, aºa cã<br />
cei doi ctitori, Chesarie ºi Nil, uceniciserã ºi-ºi cãpãtaserã<br />
metaniile în nevoinþã asprã ºi trai cucernic. Dupã un an ºi<br />
jumãtate, biserica schitului avea sã fie târnositã de însuºi<br />
episcopul locului, care aºezã acolo stareþ pe Silvestru ieromonahul.<br />
Un Octoih din acea vreme, pãstrat cu grijã de Pãrintele<br />
Ghedeon - Dumnezeu sã-l ierte! - poartã pe una din pagini scrisul<br />
tremurat de-odinioarã al Avvei Silvestru: „Aceastã sfântã carte, ce<br />
se chiamã Pavicernec, s-a dãruit la sfântul schit Izvoranul ot <strong>Crasna</strong> de<br />
mine, pãcãtosul Silvestrul, ce am fost întâiul nacialnic al acestui sfânt<br />
schit....” Atunci, alãturi de Silvestru, Nil ºi Chesarie s-au mai aflat<br />
în obºte Teofan, Veniamin ºi Ghelasie. Apoi au început a veni pe<br />
rând Epifanie, Gherasim, Paisie, Ioanichie, Nicandru, Pahomie,<br />
Elefterie, Ioil, Savatie, Darie ºi cine ºtie câþi alþii, pe care þãrâna<br />
din care au fost alcãtuiþi i-a îmbrãþiºat fãcându-le uitat numele,<br />
dar trecându-le slava în cartea ce se va citi de cãtre Domnul<br />
Hristos la cea de-a doua venire.<br />
ªuvoiul rece rãscolea mai departe amintiri, chipuri ºi<br />
anotimpuri. Cu ochii închiºi, Pãrintele prinse cu mâna un ºtergar<br />
aspru de deasupra ºi se ºterse îndelung pânã simþi cã sângele e<br />
gata sã-i nãvãleascã dincolo de obraji. Se privi în oglindã.<br />
Rãzvrãtite a ceartã, câteva fire din barbã îl mustrau strigându-ºi<br />
anii. De pometul drept anina un bob strãlucitor ca roua toamnelor<br />
timpurii. În zadar dete cu ºtergarul. Odatã, de douã, de nouã...<br />
Lacrima se încãpãþâna sã rãmânã tot acolo. Un semn. Semnul cã<br />
sosise vremea. A aºezat cu grijã ºtergarul la locul ºtiut, lângã
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 149<br />
oglindã. κi trecu de câteva ori pieptenul din plastic ieftin prin<br />
creºtet ºi prin barbã, îmbrãcã reverenda ºi porni cãtre pãlimar<br />
mângâind cu privirea puzderia de icoane ce-i fãceau din pereþii<br />
casei, fereastrã spre cer. „Uliuuu, pãi acia la Pãrintele eºti ca la<br />
bisericã” s-a pomenit vorbind singur Ionicã Cosaºul într-o dupãamiazã,<br />
acum câþiva ani, când venise sã-i spunã cã luase la<br />
facultate. Se furiºã pe dupã bolta bisericii de teamã sã nu dea nas<br />
în nas cu musafirii de sub tei. Nu voia sã fie vãzut aºa...cu<br />
obrazul...în neorânduialã. ªi-apoi astãzi, ca niciodatã, avea chef sã<br />
se afle singur. A suit cu paºi sprinteni cele patru trepte, dibui dupã<br />
cheia tocitã din tainiþa pervazului, descuie uºurel uºa altarului ºi se<br />
pomeni stând aºa nemiºcat ºi privind de dincolo de Sfânta Masã,<br />
bolta proscomidiarului. Da’ când oare intrase acolo vlãdica Teofan,<br />
cã doar de o bunã bucatã de vreme se afla cu ascultarea de<br />
mitropolit, pe scaunul lui Firmilian, tocmai în Cetatea Banilor Ia<br />
uite! - nici nu e înveºtmântat cu sacosul cuvenit stãrii, ci doar cu<br />
întâiul lui felon, þesut odinioarã grabnic ºi în mare tainã de maicile<br />
de la Þigãneºti, ca nu cumva sã afle cãlugãraºul când i se rânduise<br />
hirotonia. Pãrintele duse din instinct mâna la locul unde-ºi atârna<br />
epitrahilul. Îl însemnã de trei ori cu semnul crucii ºi ºi-l trase pe<br />
cap, murmurând: „Binecuvântat este Dumnezeu, Cel ce varsã harul<br />
sãu peste preoþii Sãi, ca mirul pe cap, ce se pogoarã pe marginea<br />
veºtmintelor lui.„ Teofan nu se clinti. Rãmase mai departe aplecat<br />
deasupra prescurii de pe talerul din lemn, cu pletele negre-albãstrii<br />
inundându-i obrajii. Vãzuse lumina zilei tot prin þinuturile<br />
Corbilor, aproape de Nucºoara, ºi oamenii locului îºi mai aduc ºi<br />
astãzi aminte cum, atunci când l-a purtat prin altar dupã Taina<br />
Botezului, Pãrintele l-a sãltat aºa spre bolta din care-i privea Maica<br />
Domnului ºi-a strigat râzând, cu glas tare ce-a-nmãrmurit toatã<br />
suflarea aflatã prin preajmã: „Pe tine preot am sã te fac, pe tine preot<br />
am sã te fac, pe tine preot am sã te fac...„ Îl botezaserã Dumitru.<br />
Atunci, pentru o clipã, parcã toate au stat în loc. Apoi n-a trecut<br />
mult timp ºi fratele Mitel apucã drumul Crasnei dimpreunã cu alte<br />
trei surori mai mici ce-au mas pe drum, la Dintr-un Lemn, sã<br />
îmbrace acolo straiele cuvenite pentru nunta cu Hristos.<br />
Glasul subþire al vlãdicii, acum cu o undã de accent<br />
franþuzesc dobândit în timpul studiilor pariziene, s-auzea cu mici<br />
pauze, murmurând: „Ca un miel nevinovat spre junghiere s-a adus. ªi
150 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
ca o oaie fãrã de glas împotriva celui ce-o tunde, aºa nu ºi-a deschis gura<br />
sa. Întru smerenia lui, judecata lui s-a ridicat. Iar neamul lui cine-l va<br />
spune„ Agneþul se desprinse din trupul Fecioarei. Era începutul<br />
despãrþirii. O naºtere cu gândul înspre rãstignire. Asemeni unei<br />
respiraþii bãnuite, de undeva din preajmã de fiecare datã, o<br />
ºoaptã, un îndemn: „Domnului sã ne rugãm”. Glasul îi era nu<br />
numai cunoscut Pãrintelui, dar mai cu seamã drag. Zâmbi. O<br />
siluetã cãreia nu-i putea desluºi chipul îi amintea de Serafim cel<br />
mic, diaconul întors cu faþa cãtre lume spre a redeveni Daniel. În<br />
chinovii cãderile îngerilor se mãrturisesc ºi dor mereu, întocmai<br />
rãnilor care nu se închid niciodatã. O ºoaptã curmã amintirea,<br />
vestind plecarea trupului Celui sfâºiat de oameni cãtre<br />
Dumnezeu. „Junghie pãrinte!„ Pãrintele îngenunche ºi îºi lipi<br />
fruntea caldã de marginea prestolului. Rãmase aºa, murmurând<br />
odatã cu Teofan: „Junghie-se mielul lui Dumnezeu, cel ce ridicã<br />
pãcatele lumii, pentru viaþa ºi mântuirea lumii”. Numai cã în locul<br />
glasului lui Teofan acum se auzea altul, al lui Sebastian. Nici el n-<br />
avea straie de vlãdicã, iar vocea-i era aidoma de suavã ºi cuminte<br />
ca-n vremea seminarului de la Neamþ: „ªi unul din ostaºi cu suliþa<br />
coasta lui a împuns”. Pãrintelui îi pieri zâmbetul; în loc, un vãl þesut<br />
din milã ºi durere. „ªi îndatã a ieºit sânge ºi apã ºi cel vãzut a<br />
mãrturisit ºi adevãratã este mãrturia lui”. De data asta Pãrintele nu<br />
se mai mirã când, ridicând fruntea de pe marginea prestolului,<br />
desluºi chipul vlãdicãi Galaction. La urma urmei, el îi fusese toatã<br />
vremea, încã de la început, alãturi. Se ridicã cu ochii-nceþoºaþi de<br />
fumul tãmâiei ce se strecura desenând spirale suitoare spre înalt.<br />
De arabescurile sale sufletul se-agaþã preschimbându-se în<br />
luminã. „Tãmâie îþi aducem Þie, Hristoase Dumnezeul nostru, întru<br />
miros de bunã mireasmã duhovniceascã, pe care primindu-o întru<br />
jertfelnicul Tãu cel mai presus de ceruri, trimite-ne nouã harul<br />
Preasfântului Tãu Duh” – s-a pomenit murmurând. ªi, ca de atâtea<br />
ºi atâtea ori, porni plecat sã aºeze miridele pe Sfântul Disc. De<br />
partea cealaltã a catapetesmei încolþeau ºoapte, iar numãrul lor<br />
creºtea cu fiecare ceatã de miride ce-o aºeza smerit. Dãdu de-o<br />
parte colþul rubiniu al dverei ºi îl lãsã degrabã la loc. Cum aºa!!<br />
Biserica era plinã... Închise ochii ºi-ºi pipãi obrazul. Bobul de rouã<br />
se afla la locul sãu. Se mai uitã odatã printre genele lui sau ale<br />
dverei ºi-i îmbrãþiºã. Erau acolo toþi: ºi Serafim, ºi Partenie, ºi
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 151<br />
Vasile cu Irineu, ºi Pantelimon, ºi Ghedeon, ºi Ambrozie, ºi<br />
Calinic, ºi Ciprian, ºi Teofil, ºi Teodosie, ºi <strong>Nicodim</strong> cel tânãr ºi<br />
câþi cãrora nu mai avea timp sã le rosteascã numele, ci doar sã le<br />
îmbrãþiºeze chipul. Fiecare purta, fãrã sã ºtie, aninat de obraz,<br />
bobul sãu de rouã. „În mormânt cu trupul, în iad cu sufletul, ca un<br />
Dumnezeu, în rai cu tâlharul ºi pe scaun împreunã cu Tatãl ºi cu Duhul<br />
ai fost, Hristoase, pe toate umplându-le, Cel ce eºti necuprins” –<br />
murmurã de-alãturi Galaction. De-acum liturghia putea sã<br />
înceapã. Ridicându-ºi ochii, a privit prin rotocolul de geam<br />
dinspre miazã-noapte. Nu ºtiu cum, dar cei trei musafiri de sub tei<br />
îi pãrurã dintr-odatã aºezaþi chiar înaintea lui, privindu-l senin ºi<br />
binevoitor. ªi parcã ocniþa proscomidiarului se fãcuse fereastrã. ªi<br />
ei nici nu vorbeau, nici nu miºcau. Doar ºedeau ºi se uitau prin<br />
petecul de geam. În adierea serii ochii lor pãreau sã oglindeascã<br />
rãsãritul. „Doamne, de am aflat har înaintea Ta, nu ocoli pe robul<br />
Tãu!”- a mai apucat sã murmure. Apoi s-a lãsat aºa, ca Ananie, peo<br />
parte ºi glasu-i pieri în toropeala luminii.<br />
Aºa l-a gãsit Augustin. „Blagosloviþi!” – a zis el gâfâind, în<br />
vreme ce intra în altar scoþând din buzunar un teanc de<br />
pomelnice. Dar blagoslovenie n-a mai primit. Pe chipul<br />
Pãrintelui se tupilau nori ori poate cã se rostogoleau aureole de<br />
sfinþi. Augustin se apropie încet, îngenunche tremurând, îºi<br />
atinse buzele de mâna dreapta a duhovnicului, apoi îºi acoperi<br />
capul cu epitrahilul ºi rãmase aºa, îmbrãþiºând ceea ce mai putea<br />
fi cuprins. Ca la spovedanie. Se lãsã nãpãdit de-un plâns fãrã<br />
lacrimi, un plâns durut, straniu ºi sec, cu usturime la inimã. Din<br />
când în când doar, încerca sã îngaime o rugãciune pe care o ºtia<br />
pe dinafarã ºi pe dinãuntru, dar pe care acum nu izbutea s-o<br />
ducã nicicum pânã la capãt:.„Luminã linã a sfintei slave... a Tatãlui<br />
ceresc celui fãrã de moarte... a Sfântului, Fericitului... Iisuse Hristoase,<br />
viind la apusul soarelui... vãzând lumina cea de tainã...„ ºi aici se<br />
oprea fiindcã - nu ºtiu cum se fãcea – uita mereu sfârºitul, aºa cã<br />
o lua iarãºi de la început. „Luminã linã a sfintei slave...viind...” Dar<br />
degeaba. Afarã toþi priveau la norul ivit din senin pe bolta<br />
plictisitor de albastrã, în nãdejdea mãcar câtorva picãturi de<br />
ploaie. Numai cã norul, sau Dumnezeu ºtie ce-o fi fost, se fãcu<br />
nevãzut pe nesimþite, lin ca ºi lumina albastrã a acelei amiezi pe<br />
care nimeni n-avea s-o uite vreodatã.
152 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
În vara aceea, cu toate rugãciunile, n-a plouat neam. Pânã<br />
ºi lu’ frati-sãu Ilie i-au sângerat palmele bãtãtorite în vreme ce<br />
izbea cazmaua în þãrâna tare ca piatra. Când i-au înfipt crucea în<br />
pãmântul ars ºi crãpat de secetã, din braþul ei drept a þâºnit un<br />
bob lucitor ca o lacrimã. N-a curs ºi nici nu s-a ºters. A rãmas aºa,<br />
aninat. Pe cruce i-au scris atât: NICODIM. Era de-ajuns. Restul îl<br />
ºtia „Cel ce numãrã mulþimea stelelor ºi picãturile de rouã”, iar<br />
atât cât va mai rãmânea de-aci înainte, avea sã-l afle o lume.<br />
Oricum, semnul îl purtau toþi.<br />
De-atunci încoace nopþile, zilele, lunile, anii, se rostogolesc<br />
nestingheriþi mai departe, aºteptând venirea de-a doua. Zile de<br />
post ºi zile de dulce, împletite în liturghii ºi anotimpuri. Oamenii<br />
de prin partea locului nu se aflã prea vorbãreþi, aºa cã nu-ºi<br />
deschid cu una cu douã baierile sufletului. Dar, cine ºtie, nu zic,<br />
poate cã tu sã ai noroc, dragul tatii, ºi dupã câteva ceasuri de<br />
zãbavã alãturi de un pãhãrel cu þuicã din aia „galbinã”, unul din<br />
ei se va gãsi sã-þi spunã molcom cã, de la o vreme, aºijderi ca pe<br />
obrajii lor, ori ca în apele Crasnei din dimineþile toamnelor<br />
timpurii, dacã te uiþi mai cu luare-aminte, în lacrima îmbrobonitã<br />
pe braþul drept al crucii, licãreºte întreg schitul albastru. Cu<br />
toatã iubirea lui.<br />
„...ºi va fi ca un pom rãsãdit lângã izvoarele apelor, care<br />
rodul sãu va da la vremea sa ºi frunza lui nu va cãdea ºi toate<br />
câte va face vor spori...”<br />
Rãzvan Ionescu
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 153<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>...<br />
În ce an, în ce varã... am ajuns pentru prima datã la <strong>Crasna</strong><br />
ªi de unde am aflat, cum de am ajuns acolo. Cred cã am privit o<br />
hartã, m-a inspirat locul, numele... Sã fi fost pe la începutul<br />
anilor 80, când începuse sã se acorde câte o sâmbãtã liberã pe<br />
lunã. Într-o vineri, dupã programul scurt, m-am precipitat cu<br />
toþi ai mei la garã. Am luat un personal pânã la staþia Ploieºti -<br />
Sud, iar de acolo trenul cursa spre Mâneciu - Ungureni. Am<br />
coborât la staþia satului Homorâciu, de unde am luat cursa pânã<br />
la Schiuleºti. De acolo câþiva kilometri pe jos pânã la Mânãstire.<br />
Ca sã ajungi la ea, trebuia sã treci pe malul celãlalt, ºi trecând o<br />
râpã adâncã. Coborâtul era cum era, dar urcuºul destul de<br />
abrupt ºi de greu, mai ales pentru copii mici, care uneori<br />
trebuiau luaþi în cârcã. Noroc cu popasurile prevãzute, de buni<br />
creºtini, cu bãncile lor pe care puteai sã-þi tragi sufletul. Pe una<br />
din aceste bãnci aveam sã-l aflãm o datã pe cãlugãrul rãtãcitor<br />
Racheru, în vremea aceea cunoscut colportor de cãrþi<br />
duhovniceºti vechi, netipãrite în vremea comunistã sau chiar<br />
interzise. Din câte ºtiam de la Mihai Urzicã, era urmãrit oarecum<br />
de Securitate, dar nu prea avea ce-i face datoritã aerului sãu de<br />
om rãtãcit. La acea întâlnire îºi trãgea sufletul ºi el, aºezat pe o<br />
bancã, tunând ºi fulgerând în faþa câtorva credincioºi împotriva<br />
podoabelor femeieºti, considerate diavoleºti. Era vehement ºi<br />
destul de convingãtor cu citarea de tot felul de canoane ale
154 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Sfinþilor Pãrinþi, normative pentru vieþuitorii Bisericii Ortodoxe.<br />
Mai pe urmã aveam sã descoperim un alt drum spre<br />
Mânãstire, pe malul Mânãstirii, mai salbatic ºi mai frumos.<br />
Coboram la gara Izvoarele, de acolo strãbãteam satul cu acest<br />
nume. Mirosul de vite ºi de grajd, vuietul orãtãniilor, ne aºezau<br />
imediat ºi seducãtor în lumea doritã a satului. Apoi mulþimea de<br />
flori. Pomii din livezi pãrãsite sau de lângã drum se lãsau<br />
gustaþi. (Acest contact cu miresmele satului, cu rãcoarea lui<br />
dupã zãbuºeala generalã a Bucureºtilor ºi cea sufocantã din<br />
personalul încins, cu fântânile ºi cu zgomotele lui anume, mi-au<br />
ramas foarte pregnante în amintire). Casele, fie ele mai noi sau<br />
mai vechi, arãtau un sat cu stare, de oameni aºezaþi ºi harnici. La<br />
ieºirea din sat, drumul trecea pe lângã o sondã, impresionantã în<br />
negreala ei ºi în miºcarea lentã a pompei, dar tulburând peisajul<br />
prin poluarea teritoriului dimprejur. Continuam pe poteci abia<br />
desluºite prin fâneþe ºi care te puteau înºela. Dupã aceea<br />
pãtrundeam în pãdure, la umbrã, unde cãrãrea era mai netã.<br />
Sfârºeam prin a cãdea spre searã la poarta din spatele Mânãstirii,<br />
lângã fântâna cu apã atât de bunã, unde beam cu nesaþ, ne<br />
spãlam puþin ºi ne puneam þinuta în rânduialã. Dar tot prin<br />
partea aceasta, aveam sã aflãm la un moment dat, ºi mai fãcea de<br />
lucru ºi ursul. De atunci eram tare atenþi, mai ales dupã ce unul<br />
dintre fraþi fusese serios rãnit de acesta.<br />
ªi cimitirul-grãdinã, cu înþelepciunea lui conþinutã, atât de<br />
paºnic, constituia un loc pe care-l cãlcam cu plãcere ºi cu folos.<br />
Dupã prima vizitã fãcutã am fost atât de încântaþi, încât am<br />
început sã ne aducem prietenii. Pentru aceasta era necesarã<br />
coordonarea sâmbetelor, care erau luate la date diferite de salariaþi,<br />
astfel încât activitatea întreprinderilor sã nu se întrerupã.<br />
Primul Pãrinte pe care l-am întâlnit acolo ºi 1-am cunoscut<br />
a fost Pãrintele <strong>Nicodim</strong>. Un chip luminos, un zâmbet primitor,<br />
cuvinte blajine, deschidere totalã.<br />
Pe atunci nu erau decât doi sau trei cãlugãri la <strong>Crasna</strong>. De<br />
fapt, oficial era un schit þinând de Mânãstirea Sinaia, dar în<br />
practicã se bucura de o realã autonomie. Nu mai ºtiu dacã a doua<br />
sau a treia oarã ne-a întâmpinat dangãt de clopote trase a mort.<br />
Murise fostul stareþ. Urma sã fie adus de undeva, unde se aflase<br />
la tratament ºi curã. Deºi sunau pentru cineva care tocmai
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 155<br />
plecase din aceastã lume, clopotele aveau, pe lângã solemnitatea<br />
cuvenitã, ceva mangâietor, ºi rezonanþa lor, întoarsã de dealurile<br />
înconjurãtoare, se aºeza protector peste Mânãstire ºi împrejurimi.<br />
Ceea ce m-a cucerit imediat la <strong>Crasna</strong> din vremea aceea era<br />
faptul cã se arãta a fi o adevãratã sihãstrie, depãrtatã de drumul<br />
mare al ºoselei naþionale, accesibilã în final numai cu piciorul. Te<br />
aflai într-un coif pierdut de lume, împrejurimile erau sãlbatice ºi<br />
curate, slujbele de o limpezime ºi o concentrare binefãcãtoare.<br />
Lumina era asiguratã pe durata unui numãr redus de ore cu<br />
ajutorul unui grup electrogen. La slujbele de searã sau de noapte<br />
din bisericã luminau numai lumânãrile ºi candelele. Tare mai<br />
iubeam noi aceste slujbe - privegheri, cu taina lor sporitã. Dar,<br />
deosebit de alte sihãstrii, <strong>Crasna</strong> era extrem de caldã, caracterul<br />
ascetic era conþinut ºi oarecum îmblânzit. Te simþeai, de îndatã<br />
ce pãºeai pragul Mânãstirii, acasã, în familie. ªi lucrul acesta se<br />
datora, neîndoios, cu precadere Pãritelui <strong>Nicodim</strong>. El era acel<br />
care te întâmpina cu zâmbetul sãu cald pe buze, care avea un<br />
cuvânt bun de întâmpinare, care îþi rânduia locul la arhondaric,<br />
care te poftea la masã...<br />
M-a atras la Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi faptul cã era din pãrþile<br />
Argeºului ºi ca în copilãrie fusese legat de cãlugãrii de la<br />
Mânãstirea Râmeþi, dânsul fiind cãlugãrit în acestã lavrã<br />
ardeleneascã. Mã mira într-un fel ajungerea acestui argeºean<br />
liniºtit ºi harnic la <strong>Crasna</strong>., Pãrintele <strong>Nicodim</strong>, aveam sã constat,<br />
era extrem de iubit în zone destul de îndepãrtate de Mânãstire.<br />
Absolut specific Crasnei era faptul cã aproape nu exista<br />
duminicã fãrã ca sã vinã macar o familie de la mare depãrtare ca<br />
sã facã parastas. Erau parastase ample, pentru cã din pomana<br />
aferentã reuºeau sã ospãteze pe toþi cei prezenþi în duminica<br />
respectivã la slujbã. Cum spun, veneau de departe, din pãrþile<br />
Galaþiului ºi ale Brãilei, ale Buzãului, ale Târgoviºtei etc.<br />
Ceea ce am apreciat la Schitul <strong>Crasna</strong> (þinând în acea vreme<br />
de Mânãstirea Sinaia) era împãrþirea armonioasã a ascultãrilor<br />
între cei doi Pãrinþi: <strong>Nicodim</strong> ºi Galaction (actualul episcop de<br />
Alexandria ºi Teleorman). Cel dintâi ºi le asumase îndeosebi pe<br />
cele ale Martei, aºadar ale administraþiei si gospodãriei, cel de-al<br />
doilea rãspundea de slujirea zilnicã la bisericã. Dar seara târziu,<br />
în duminici ºi la sãrbatori, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> îmbrãca veºmintele
156 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
liturgice ºi se alãtura discret, firesc, cu toatã forþa duhului,<br />
liturghisirii comune.<br />
Dormeam într-o camerã cu priciuri, într-un capãt al odãiibãieþii,<br />
în celãlalt-fetele. Înainte de culcare, domnea o veselie<br />
tonicã, schimburi de replici de un umor curat ºi sãnãtos treceau<br />
de la un prici la altul. Copiii (ai mei, cãci alþii nu erau) se<br />
cuibãreau ºi ei printre fete, în preajma mamei. Sâmbãta, dupã<br />
liturghia de dimineaþã, era dedicatã coborârii la râu, unde<br />
culegeam fragi ºi stãteam, ca ºoplârlele, pe pietre la soare, cu<br />
picioarele în apã repede ºi rece, plimbãrilor prin fâneþe sau prin<br />
pãdure. Dupã-amiazã sau seara cãutam sã-l întâlnim pe<br />
Pãrintele Galaction pentru un cuvânt de folos. Plecam voioºi<br />
duminica, dupã slujbã, dupã ce mâncam ceva de la parastasul<br />
fãcut, dupã ce luam binecuvântare de la cei doi preoþi, care ne<br />
pofteau sã revenim. Ne lãsam pomelnicele, ºi astfel lucrurile nu<br />
operau dupã principiul plãþilor compensatorii, ci dupã acela al<br />
schimbului de daruri. Biserica rãmânea mereu cea mai<br />
generoasã. Coboram la garã, la Izvoarele, iar de acolo luam<br />
personalul pânã la Ploieºti, pentru a ne reîntoarce pe searã în<br />
Bucureºtiul torid, în aºteptarea urmãtoarei vizitãri, din luna<br />
urmãtoare.<br />
Toate aceste pelerinaje la <strong>Crasna</strong> au durat câþiva ani buni.<br />
Ele începeau primãvara, prin mai-iunie (nu o datã am cules din<br />
pomii de pe marginea drumului sau din livezi abandonate<br />
prune ºi nuci verzi pentru dulceaþã), pânã prin septembrieoctombrie<br />
(mi-aduc mereu aminte de cidrul extraordinar pe care<br />
l-am bãut într-o toamnã, fãcut din mere zdrobite între douã<br />
pietre ca de moarã). Nu îmi mai aduc aminte când ºi de ce aceste<br />
ieºiri au încetat. Cu timpul, apãruserã la Mânãstire noi cãlugãri,<br />
tineri ºi foarte râvnitori ºi misionari. Stãteau pânã noaptea târziu<br />
printre oameni, vorbindu-le de cele sfinte. Schitul devenea tot<br />
mai mult Mânãstire. κi pierdea din sãlbãticie ºi sihãstrie...<br />
Aveam sã regãsesc la Muzeul Þãranului Român (unde<br />
lucrez din 1991), aduse ºi astfel salvate de Horia Bernea,<br />
întâmplãtor trecând pe la Mânãstire la momentul potrivit,<br />
vechile strane de la <strong>Crasna</strong>, în care mã rezemasem odinioarã...<br />
Cãci aºa se închide uneori cercul... Acum ele dau consistenþã<br />
unei sãli numitã în chip semnificativ „reculegere”. Coborâte de la
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 157<br />
munte, vorbesc smerit atâtora, de aici ºi de pretutindeni, despre<br />
simplitatea ºi forþa vieþii cãlugãreºti.<br />
Am revenit la <strong>Crasna</strong> dupã mai mulþi ani, de data aceasta<br />
cu maºina. Aproape n-am mai recunoscut locul. Multe s-au<br />
primenit, multe s-au adãugat: stãreþia, biblioteca, arhondaricul...<br />
Gospodãria luase o amploare nebãnuitã. Cãlugãrii erau<br />
numeroºi. <strong>Crasna</strong> era de acum o Mânãstire mare, de sine<br />
stãtãtoare. De altfel, între timp, devenise ºi un soi de pepinierã<br />
de arhierei... Numai chipul de bunic tânãr al Pãrintelui <strong>Nicodim</strong><br />
a ramas acelaºi, acelaºi surâs ºãgalnic în lumina ochilor, aceeaºi<br />
întâmpinare binefecãtoare, prin disponibilitatea ei la jertfã.<br />
Probabil cã Pãrintele <strong>Nicodim</strong> este din aceia care se sfinþesc ca<br />
primitori de strãini, dintre aceia care te fac sã-þi uiþi strãinãtatea<br />
ºi sã te apropii de casa pãrinteascã. Vederea Pãrintelui te umple<br />
instantaneu de nãdejde ºi de o bucurie purã ºi simplã, cu parfum<br />
paradisiac.<br />
Costion Nicolescu
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>,<br />
ucenicul Pãrintelui Arsenie<br />
De câte ori o ajungeau necazurile, mama cerea ajutorul<br />
Pãrintelui Arsenie Praja, iar roadele rugãciunilor pustnicului din<br />
Cheile Râmeþului nu se lãsau prea mult aºteptate. Dupã moartea<br />
lui, mama a început o corespondenþã cu stareþul Mânãstirii<br />
<strong>Crasna</strong>, loc în care se aflã mormântul Pãrintelui Arsenie. Nu ºtiu<br />
dacã s-au întâlnit vreodatã ºi altfel decât prin scrisori, dar aºa am<br />
aflat eu despre vrednicul Pãrinte <strong>Nicodim</strong> Dimulescu, ucenicul<br />
Pãrintelui Arsenie.<br />
Mai târziu am avut bucuria de a urca la Mânãstirea <strong>Crasna</strong><br />
ºi de a-l cunoaºte pe Pãrintele stareþ <strong>Nicodim</strong> Dimulescu. Pe<br />
lângã frumuseþea de negrãit a locului – nici nu se putea un nume<br />
mai potrivit pentru raiul acela, „crasnâi” însemnând „frumuseþe”<br />
în ruseºte – douã lucruri mi-au rãmas cu pregnanþã în amintire:<br />
mãrinimia neprefãcutã cu care m-a primit Pãrintele ºi marea sa<br />
discreþie. L-am rugat sã-mi spunã câte ceva despre perioada în<br />
care a fost arestat, deoarece în primele ediþii ale volumului Preoþi<br />
ortodocºi în închisorile comuniste aveam doar câteva rânduri<br />
despre Sfinþia Sa ºi doream sã adaug mãrturia Pãrintelui, dar<br />
dânsul mi-a spus cã este de ajuns ce scrie acolo. Ulterior am<br />
ajuns în posesia unui raport din vremea prigoanei comuniste,
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 159<br />
mai precis din anul 1955, privitor la fraþii de mânãstire, cum erau<br />
atunci, Arsenie Praja ºi <strong>Nicodim</strong> Dimulescu, raport semnat de<br />
protos. Gherman Baciu, la acea vreme stareþ al Mânãstirii Râmeþ.<br />
Iatã ce scria acolo preotul Gherman Baciu: „Am observat pentru<br />
aceºti fraþi cã poporul þine la ei, îi iubeºte, îi compãtimeºte ºi îi<br />
ajutã, considerându-i ca pe niºte urgisiþi de soartã ºi nedreptãþiþi.<br />
(...) M-am purtat ºi eu cu ei cu toatã blândeþea, ca sã nu-mi atrag<br />
ura poporului ºi ei sã nu aibã motiv a se plânge de aceasta cuiva,<br />
cum cã am venit aici ca sã îi scoatem pe ei cu forþa. (...) Însã dupã<br />
toate constatãrile noastre nu este potrivit cu nici un chip sã mai<br />
rãmânã nici o clipã aici. (...) ba încã Praja Arsenie (...) mereu are<br />
cuvinte de nemulþumire în noua orânduire”.<br />
Dar pentru mine Pãrintele <strong>Nicodim</strong> Dimulescu rãmâne,<br />
întâi de toate, ucenicul Pãrintelui Arsenie Praja, ucenicul înspre<br />
care pustnicul sfânt s-a îndreptat atunci „când a venit porunca de<br />
sus” ºi a plecat din lumea aceasta. Iar cartea sa despre pustnicul<br />
din Cheile Râmeþului reprezintã o mãrturie capitalã pentru<br />
creºtinii din vremea noastrã: este dovada cã sfinþenia la care ne<br />
cheamã Hristos este ºi astãzi, la fel ca ºi în Biserica primarã, nu<br />
doar accesibilã omului, dar ea reprezintã chiar starea sa<br />
normalã. Scrisã în cuvinte simple, cartea aceasta este o mãrturie<br />
plinã de dragoste ºi de frumuseþe. Voi exemplifica doar printrun<br />
scurt fragment: „Îl priveam pentru prima oarã – scrie<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> –, cu admiraþia ºi dragostea sincerã de copil,<br />
dar datoritã cãldurii sufleteºti cu care mã primise, mã uitam la<br />
dânsul nu ca la un om pe care abia l-am cunoscut, ci ca la cineva<br />
foarte apropiat, ca la cineva din familie, pe care nu-l mai<br />
întâlnisem de multã vreme. Mã câºtigase din primele momente,<br />
cu vocea lui blajinã, cu bogãþia ºi dãruirea lui sufleteascã, ºi-mi<br />
venea sã-mi exprim starea sufleteascã, aºa cum fac toþi copiii,<br />
strângându-l în braþe, dar n-am îndrãznit din pricina timiditãþii.<br />
(...) Îl priveam cu mirare pe acest om care avea o îmbrãcãminte<br />
cu totul neobiºnuitã, cum nu mai vãzusem pânã atunci, ºi pe<br />
vremea aceea nu-mi dãdeam seama de ce, dar simþeam cã, în<br />
ciuda acelei þinute ºi dincolo de ea, cãlugãrul acesta avea un duh<br />
aparte, cãci simpla lui prezenþã parcã radia ceva ce-mi procura o<br />
fericire la culme, nemaiîntâlnitã”.
160 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
De o asemenea întâlnire s-a învrednicit Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
Dimulescu ºi, cu siguranþã, Pãrintele Arsenie – care ºtia ºi<br />
gândul omului ºi toate cele ce urmau sã se întâmple – ºtia bine<br />
de ce l-a ales tocmai pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi i s-a încredinþat<br />
atunci când „a venit porunca de sus” ºi a plecat la Domnul.<br />
Vasile Manea<br />
Directorul Editurii Patmos
Un gând la o deosebitã aniversare –<br />
Pãrintele nostru <strong>Nicodim</strong> Arhimandritul...<br />
Cuprins fiind de emoþie, respect, recunoºtinþã ºi veneraþie<br />
m-am tot gândit, preþ de mai multe zile cum sã-mi pot exprima,<br />
cât mai bine, în câteva rânduri, aceste stãri ºi sentimente faþã de<br />
Pãrintele Arhimandrit <strong>Nicodim</strong> Dimulescu acum, la împlinirea<br />
a patruzeci de ani de viaþã cãlugãreascã autenticã în una ºi<br />
aceeaºi Mânãstire – <strong>Crasna</strong>, judeþul Prahova!<br />
Constat, cu oarecare strângere de inimã, cã nu este uºor sã<br />
faci un asemenea lucru mai ales pentru unul ca mine care îl cunosc<br />
de, relativ, puþinã vreme adicã de, doar, nouã ani, acolo – la<br />
Mânãstirea care de atunci, „din cauza” acestui stareþ al ei, a devenit<br />
lãcaºul meu de suflet ºi de reculegere spiritualã deosebitã!...<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> se contureazã ºi se identificã, cel puþin în<br />
mintea ºi în inima mea, prin câteva trãsãturi ºi calitãþi distincte: - în<br />
primul rând caracterul, onoarea ºi demnitatea Pãrintelui apoi vocea<br />
sa inconfundabilã – acel timbru baritonal de neegalat; dupã aceea<br />
cultura teologicã ºi nu numai cu care este înzestrat datoritã muncii<br />
ºi tenacitãþii Prea Cuvioºiei Sale – care este un autodidact înnãscut<br />
ºi foarte perseverent; luciditatea ºi spiritul sãu critic însoþit de foarte<br />
multã înþelegere ºi condescendenþã; pe urmã spiritul de diºciplinã,<br />
în primul rând cu el însuºi, de rigoare doctrinarã, liturgicã ºi<br />
canonicã revelatã cu fiecare slujire a sa ori cu fiecare predicã sau<br />
cuvântare, susþinute într-un mod foarte coerent ºi elevat în diferite
162 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
împrejurãri sau cu diferite ocazii; comportamentul, felul sãu de a fi<br />
ºi de a se raporta la semenii sãi, la fiecare în parte într-un mod<br />
deosebit ºi unic fiind foarte respectuos, accesibil ºi deschis toate<br />
acestea descoperind în persoana sa o generozitate ºi o eticã a<br />
bunului simþ pe care le-a cultivat de-a lungul întregii sale vieþi ºi pe<br />
care astãzi le întâlneºti tot mai rar!... Pãrintele <strong>Nicodim</strong> mai are ºi<br />
calitatea de a fi un om de o sinceritate, discreþie ºi modestie ieºite<br />
din comun care îþi inspirã foarte multã încredere, confort sufletesc<br />
ºi dragoste faþã de valorile perene ale spiritualitãþii noastre<br />
monastice, ºi ale culturii noastre autentice!<br />
Citindu-i datele sale biografice, mã uit cu multã admiraþie<br />
la data ºi locul naºterii sale (11 mai 1935 în localitatea Cãrpeniº,<br />
judeþul Argeº), la viaþa cãlugãreascã în care a intrat din fragedã<br />
copilãrie (la vârsta de treisprezece ani ºi jumãtate la mânãstirea<br />
Râmeþi-Alba, unde l-a cunoscut pe Pãrintele duhovnic Dometie<br />
Manolache ºi a legat o prietenie sincerã ºi durabilã cu fostul ei<br />
duhovnic, Pãrintele Ioachim Popa; apoi a vieþuit în mânãstirea<br />
Slãnic-Argeº alãturi de o serie de pãrinþi duhovniceºti înscriºi în<br />
Patericul românesc, urmând ca mai târziu prin ascultarea ce îi<br />
era datã de vrednicul de pomenire, Prea Fericitul Pãrinte<br />
Patriarh Iustinian sã îºi îndrepte paºii spre Mânãstirea <strong>Crasna</strong>),<br />
la anii de prigoanã comunistã (care nu l-au ocolit ºi nu l-au scutit<br />
nici pe Sfinþia Sa de ºicane, ispite, piedici ºi necazuri), ºi la<br />
oamenii pe care i-a cunoscut ºi cu care a colaborat (Patriarhii<br />
Iustinian, Iustin ºi mai ales Teoctist care îl evocã de multe ori<br />
deoarece îl apreciazã foarte mult).<br />
Nu în ultimul rând, trebuie menþionat aici numãrul foarte<br />
mare de monahi ºi tineri pe care i-a format cu atâta dragoste ºi<br />
înþelegere, pe care i-a ajutat, ºi are încã foarte mulþi pe care îi<br />
susþine, în vestitele ºcoli teologice din þarã ºi strãinãtate ºi care au<br />
devenit slujitori de marcã ai bisericii noastre, atât în rândul cinului<br />
monahal cât ºi în rândul clerului de mir aºa încât ºase dintre ei<br />
sunt astãzi ierarhi de vazã ºi membri marcanþi ai Sfântului Sinod<br />
al Bisericii Ortodoxe Române, iar alþii sunt stareþi vestiþi sau preoþi<br />
parohi renumiþi – realizãri pentru care Pãrintele <strong>Nicodim</strong> este o<br />
persoanã cam singularã ºi unicã în zilele noastre, motiv pentru<br />
care a ajuns sã fie foarte apreciat ºi preþuit de cãtre mulþi dintre<br />
cunoscuþii sãi dar ºi invidiat de cãtre unii care, probabil, sunt<br />
stãpâniþi de vreun complex! Mã mai gândesc, în aceste momente,
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 163<br />
la intâlnirile ºi discuþiile ziditoare, din punct de vedere<br />
duhovnicesc, pe care le-am avut cu Pãrintele ºi care, toate au fost<br />
prilej de mare înãlþare sufleteascã pentru mine!... Tot aici ºi acum<br />
mã gândesc la faptul cã Pãrintele <strong>Nicodim</strong> are o foarte mare<br />
dragoste ºi recunoºtinþã faþã de înaintaºii vieþuitori ai sfintei<br />
Mânãstiri <strong>Crasna</strong> pe care îi evocã cu foarte mare emoþie,<br />
referindu-mã, aici, de pildã, la Pãrintele Arsenie Praja – în<br />
memoria cãruia a scris o carte în care prezintã viaþa, faptele ºi<br />
învãþãtura vestitului duhovnic crãsnean! De asemenea, tot acum<br />
mã gândesc la dragostea Pãrintelui pentru calitatea autenticã în<br />
toate, având în mintea mea felul în care aratã Mânãstirea, cãci îl<br />
ºtim pe Pãrintele cã este un foarte mare iubitor al florilor aºa încât<br />
curtea Mânãstirii cea foarte îngrijitã, aratã permanent, ca un colþ<br />
de rai, ca un paradis ceresc coborât pe pãmânt! ªtiind, din propria<br />
experienþã, cã fiecare întâlnire cu Pãrintele <strong>Nicodim</strong> este un prilej<br />
de mare înãlþare sufleteascã ºi de sãrbãtoare, asemeni întâlnirilor<br />
învãþãceilor cu marii filozofi ai vremii antice precum: Platon,<br />
Plotin, Socrate, Aristotel, fiindu-ne pildã demnã de urmat, de<br />
înþelepciune, abnegaþie ºi dãruiere, mã gândesc ce repede îi uitãm<br />
noi pe aceºti oameni, pe aceºti slujitori ai vieþii noastre bisericeºti<br />
ºi ai spiritualitãþii noastre duhovniceºti, fiindu-le prea puþin<br />
recunoscãtori pentru toate câte ne-au fãcut ºi ne-au dãruit ei<br />
nouã!... De aceea, cartea aceasta apare ca un omagiu ºi prinos de<br />
recunoºtinþã adus Pãrintelui nostru Stareþ ºi se doreºte a fi un pas<br />
spre revenirea la normalitatea cinstirii înaintaºilor noºtri aºa cum<br />
se cuvine, aducându-ne, astfel, aminte „de mai marii noºtri”!.<br />
Eu, personal, mã simt foarte onorat pentru faptul cã am avut<br />
fericitul prilej ºi marea ºansã de a-l întâlni ºi cunoaºte pe Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong> Dimulescu – mare personalitate a spiritualitãþii monahale<br />
româneºti contemporane ºi, nu în ultimul rând, de a avea<br />
posibilitatea sã-mi exprim, în scris, recunoºtinþa ºi omagiul meu la<br />
acest ceas aniversar, când îi doresc sã aibã parte, în continuare, de<br />
multã sãnãtate, de mult spor ºi de multe împliniri duhovniceºti!<br />
Un sincer ºi cãlduros „La Mulþi ºi Fericiþi Ani!”, Prea<br />
Cuvioase Pãrinte Stareþ <strong>Nicodim</strong>!<br />
Cu multã preþuire ºi recunoºtinþã,<br />
Stelian Gomboº
Un „Nume Bun”<br />
Despre monahismul românesc s-a spus cã are specificitatea<br />
lui. Mânãstirile noastre sunt deschise poporului. Oricât de<br />
inaccesibile ar fi, oricât de departe, românii le cautã ºi astfel le<br />
gãsesc. Vin sã se spovedeascã, sã lase pomelnice, sã participe la<br />
slujbe sau sã aducã daruri, mici jertfe pentru Dumnezeu.<br />
O astfel de mânãstire, îndrãgitã îndeosebi de prahoveni ºi<br />
de braºoveni, e Mânãstirea <strong>Crasna</strong>: o splendidã grãdinã ascunsã<br />
între pãduri.<br />
Azi nu poþi separa <strong>Crasna</strong> de Pãrintele <strong>Nicodim</strong>! Discret ºi<br />
ospitalier totodatã, serios în chivernisirea Mânãstirii, însã mereu<br />
senin ºi zâmbitor, gospodar desãvârºit ºi iubitor al florilor,<br />
niciodatã grãbit, Pãrintele Stareþ este acelaºi pentru toþi cei ce<br />
calcã pragul vechiului schit de la vlãdicã la opincã.<br />
Aºa l-a mai dãruit Dumnezeu cu un dar: darul de avea ucenici.<br />
Ucenici buni pe care i-a pornit pe drumul monahismului Unii dintre ei,<br />
astãzi, s-au învrednicit de plinãtatea harului arhieriei.<br />
Fericit omul care îºi va umple casa de copii, fericit bãtrânul<br />
care a îndrumat mulþimi de ucenici.<br />
Mulþi ani iubite Pãrinte <strong>Nicodim</strong>!<br />
Silviu Andrei Vlãdãreanu
Omagiu Prea Cuviosului Pãrinte Stareþ,<br />
Arhimandrit <strong>Nicodim</strong> Dimulescu<br />
la împlinarea a 40 de ani ca stareþ al Mânãstirii <strong>Crasna</strong><br />
Când se vorbeºte de Mânãstirea <strong>Crasna</strong>, nu se poate vorbi<br />
decât de Pãrintele Arhimandrit <strong>Nicodim</strong> Dimulescu. Eram în<br />
perioada facultãþii de istorie când am cunoscut Mânãstirea<br />
<strong>Crasna</strong>, pe atunci era Schit, dar ca activitate era mult mai mult.<br />
Am ajuns la Mânãstirea <strong>Crasna</strong> dupã parcurgerea anevoiosului<br />
drum de la garã, din Homorâciu, un drum care te face sã þi se<br />
mãreascã dorinþa de a ajunge în acestã „sihãstrie” a Crasnei.<br />
La <strong>Crasna</strong> primul lucru pe care l-am fãcut dupã ce m-am<br />
închinat în bisericã a fost de a citi istoricul Mânãstirii din<br />
pridvorul bisericii mari (mai ales cã aveam dorinþa de a afla ceva<br />
din punct de vedere istoric despre Mânãstire). ªtiam cã stareþul<br />
Crasnei este Pãrintele Galaction (actualul episcop al Alexandriei<br />
ºi Teleormanului), dar am vãzut trecut pe primul plan ca stareþ<br />
pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong> – ca cel ce reînvie viaþa monahalã în<br />
<strong>Crasna</strong>. M-am gândit cã Pãrintele <strong>Nicodim</strong> este deja trecut la<br />
cele veºnice – dar apoi mi-am dat seama cã m-am înºelat. Dupã<br />
ce am fost cazat în arhondaricul Mânãstirii, aveam sã-l cunosc pe<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi astfel mi-am dat seama de notarea din<br />
istoric (ca de altfel ºi Mihai Vlasie noteazã tot aºa în “Drumuri<br />
spre Mânãstiri”).
166 Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar<br />
Pot sã spun cã în timpul facultãþii începusem sã vin mereu<br />
la Mânãstire, fiind pentru mine un loc de retragere, o adevãratã<br />
vatrã monahalã, mai ales cã aveam duhovnic în acea vreme în<br />
Mânãstire. Îmi plãceau serile pe care le petreceam la masã în<br />
preajma Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> ºi a obºtei ºi mai ales la întâmplãrile<br />
povestite de Pãrintele <strong>Nicodim</strong> pe care le petrecuse de-a lungul<br />
vieþii sale monahale, care pot sã spun cã mã acaparau mereu<br />
fãcându-mã sã trãiesc acele clipe.<br />
Venind tot mai des la <strong>Crasna</strong> mi-am dat seama cã<br />
Patriarhul Justinian a ºtiut când l-a trimis la <strong>Crasna</strong> pe Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong>, este omul care a sfinþit ºi sfinþeºte locul. Putem spune<br />
ºi de realizãrile pe care le-a fãcut Pãrintele în <strong>Crasna</strong>, numai<br />
renovarea bisericii mari (pe interior ºi exterior) este o mare<br />
realizare, ca sã nu vorbim de toate celelalte realizãri din<br />
Mânãstire pe care nu le putem atribui decât Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>,<br />
dar pe care Pãrintele nu ºi le atribuie niciodatã.<br />
Nu ºtiu cum se întâmplã dar, în mijlocul Pãrintelui<br />
<strong>Nicodim</strong> s-au strâns foarte mulþi oameni înþelepþi, oameni care<br />
fac parte din ierarhia bisericii noastre ºi-i putem numi<br />
„sinodul” Crasnei: ÎPS. Teofan Arhiepiscop al Craiovei ºi<br />
Mitropolitul Olteniei, ÎPS. Teodosie Arhiepiscopul Tomisului,<br />
P.S. Galaction Episcopul Alexandriei ºi Teleormanului, P.S.<br />
Ambrozie Episcopul Giurgiului, P.S. Ciprian Episcop-vicar<br />
patriarhal ºi P.S. Sebastian - Episcop vicar al Sfintei<br />
Arhiepiscopii a Bucureºtilor. Pe toþi aceºti ierarhi i-am<br />
cunoscut ºi pot spune cã se cunoaºte faptul cã au stat la <strong>Crasna</strong><br />
alãturi de Pãrintele <strong>Nicodim</strong>. Într-o predicã a Prea Fericitului<br />
Pãrinte Teoctist la sãrbãtoarea Sfântului Dimitrie Basarabov i-a<br />
numit „proptelele mele,... sunt de la <strong>Crasna</strong>, <strong>Nicodim</strong> mi i-a dat”,<br />
toate datorându-se acestui Pãrinte. Numai câte persoane scriu<br />
în acest omagiu, oameni care l-au cunoscut ºi astfel ne dãm<br />
seama de felul acestui Pãrinte. Numai dacã ne gândim cât ar fi<br />
fost de cunoscut dacã Pãrintele <strong>Nicodim</strong> era stareþ undeva<br />
aproape de Bucureºti.<br />
Consider cã pentru orice teolog cel mai bun loc de formare<br />
pentru aceastã viaþã o reprezintã Mânãstirea <strong>Crasna</strong> a cãrui<br />
stareþ este Pãrintele <strong>Nicodim</strong>.
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ºi Mânãstirea <strong>Crasna</strong>... la ceas aniversar 167<br />
Sunt mândru cã pot scrie în acest volum omagial al<br />
Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>, pentru mine fiind unul din cei mai mari<br />
stareþi ai Bisericii Ortodoxe Române, având respect pentru<br />
munca pe care a depus-o Sfinþia Sa în folosul Bisericii mai ales<br />
cã a trecut prin anii de prigonire a comuniºtilor. Îi urez<br />
Pãrintelui Stareþ <strong>Nicodim</strong> Dimulescu întru mulþi ani ca stareþ al<br />
Mânãstirii <strong>Crasna</strong>.<br />
Adrian Nicolae Petcu<br />
C.N.S.A.S.
CUPRINS<br />
Schitul cel din vechime ºi<br />
Mânãstirea zilelor noastre CRASNA ..3<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> de la <strong>Crasna</strong> ..............6<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> septuagenar...........10<br />
Interviu realizat cu<br />
Înalt Prea Sfinþitul Teodosie,<br />
Arhiepiscopul Tomisului în 2006......13<br />
O minunatã lucrare a lui Dumnezeu ...18<br />
Însemnãri despre un slujitor<br />
ºi Pãrinte al Bisericii ............................21<br />
Pãrintele nostu<br />
stareþ <strong>Nicodim</strong> Dimulescu .................23<br />
Gânduri despre Pãrintele <strong>Nicodim</strong>! .....26<br />
„Omul sfinþeºte locul“ ............................29<br />
Dragostea primitoare<br />
a Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> ..........................36<br />
Sfintele amintiri<br />
ce mã leagã de Pãrintele <strong>Nicodim</strong>! ...38<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
cel din mijlocul florilor .......................41<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ...................................44<br />
Clipe de bucurie lângã Pãrintele<br />
<strong>Nicodim</strong>….............................................46<br />
„Dragostea zideºte” ...............................49<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
cel grabnic ascultãtor! .........................52<br />
Pãrintele Stareþ <strong>Nicodim</strong>,<br />
„rectitorul” Mânãstirii <strong>Crasna</strong>...........55<br />
Un Stareþ nãscut sã fie Stareþ.................58<br />
Lucrarea Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> .................60<br />
Copilãria mea, sub semnul<br />
Pãrinþilor <strong>Nicodim</strong> ºi Gavriil de la<br />
Mânãstirea Slãnic….............................61<br />
Dragostea faþã de Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ...63<br />
Alt Înger lângã mine:<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> al Crasnei.............65<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong><br />
un ctitor al Mânãstirii <strong>Crasna</strong><br />
ºi modelator de suflete ºi flori ..........67<br />
Mãrturisiri despre<br />
Pãrintele Arhim. <strong>Nicodim</strong> Dimulescu,<br />
Stareþul Mânãstirii <strong>Crasna</strong>..................71<br />
Recunoºtinþã Pãrintelui <strong>Nicodim</strong>,<br />
ctitorul Crasnei.....................................77<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> duhovnicul ºi<br />
îndrumãtorul de la <strong>Crasna</strong>.................79<br />
Lumina faptei din lumina cuvântului...82<br />
Pãrintele Arhim. <strong>Nicodim</strong> Dimulescu,<br />
fratele meu cel mai mare ....................85<br />
Pãrintele Arhim. <strong>Nicodim</strong>,<br />
omul care a sfinþit locul ......................88<br />
O oazã de Luminã ...................................90<br />
L-am întâlnit... pe Pãrintele <strong>Nicodim</strong>....93<br />
Un nume, o garanþie ...............................96<br />
Unchiul meu, Pãrintele <strong>Nicodim</strong> ........100<br />
La <strong>Crasna</strong>. Dinspre iad spre rai .........102<br />
Amintiri din Grãdina Raiului..............109<br />
Gând de drag Pãrintelui <strong>Nicodim</strong> ......112<br />
Pãrintele Arhim. <strong>Nicodim</strong> Dimulescu<br />
de la Mânãstirea <strong>Crasna</strong> ...................116<br />
„Sã luãm aminte” ..................................119<br />
O imagine luminoasã,<br />
în ciuda realitãþii înconjurãtoare .....123<br />
Omagiu Pãrintelui<br />
<strong>Nicodim</strong> Dimulescu .........................127<br />
Gânduri simple<br />
în jurul unui monah profund! .........129<br />
Un rãgaz dedicat<br />
Pãrintelui Stareþ <strong>Nicodim</strong> ................131<br />
Sã vã ajungã omagiul meu<br />
respectuos ºi firesc ............................134<br />
Primirea frumoasã de la Mânãstirea<br />
<strong>Crasna</strong> ºi dragostea<br />
Pãrintelui Stareþ <strong>Nicodim</strong>.................136<br />
Omul sfinþeºte locul,<br />
iar Dumnezeu pe oameni .................138<br />
Portret din Trei Atingeri .....................142<br />
Lacrima Schitului Albastru .................143<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong> .................................153<br />
Pãrintele <strong>Nicodim</strong>,<br />
ucenicul Pãrintelui Arsenie..............158<br />
Un gând la o deosebitã aniversare –<br />
Pãrintele nostru <strong>Nicodim</strong><br />
Arhimandritul ....................................161<br />
Un „Nume Bun”....................................164<br />
Omagiu Prea Cuviosului Pãrinte Stareþ,<br />
Arhimandrit <strong>Nicodim</strong> Dimulescu<br />
la împlinarea a 40 de ani<br />
ca stareþ al Mânãstirii <strong>Crasna</strong> ..........165