GAVRIL CIUBAN - Biblioteca judeÅ£eanÄ "Petre Dulfu"
GAVRIL CIUBAN - Biblioteca judeÅ£eanÄ "Petre Dulfu"
GAVRIL CIUBAN - Biblioteca judeÅ£eanÄ "Petre Dulfu"
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Gavril Ciuban - 60<br />
al Festivalului Internaţional de Poezie de la Sighetu Marmaţiei (1992)<br />
şi Premiul Salonului Naţional de Carte de la Cluj-Napoca (1993). Mai<br />
sunt Fântâna cu ghinturi (Ed. Jurnalul de Sighet, 1996) şi antologia de<br />
autor Poeme (ed. Limes, Cluj-Napoca, 2000). Recent mi-au parvenit alte<br />
două cărţi ale scriitorului: Versuri din proză (Ed. Proema, Baia Mare,<br />
2000) şi Est (Ed. Limes, Cluj-Napoca, 2002), volum bilingv românoitalian<br />
(versiunea italiană aparţinând Gabrielei Lungu). Despre poet,<br />
din câte am afl at, s-au exprimat elogios Laurenţiu Ulici şi, mai încoace,<br />
Ioan Flora (un „poet de excepţie”, enunţă acesta, remarcând în creaţia<br />
de ultimă oră a lui Ciuban „evitarea bine temperată a metaforei”).<br />
Regretatul critic vorbeşte despre calea de acces către sinea fi inţei,<br />
prin poezie, cu visătoria, nu doar cu rememorarea, iar Ioan Flora îi<br />
dădu dreptate: ar fi , după Gavril Ciuban, într-o proză din aproape<br />
borgesiana sa serie Personaje anterioare (vezi Versuri în proză) „un<br />
câmp mai puternic decât un pustiu”, amintirea, oare deja pustiişte Să<br />
credem totuşi aceasta: „Da, cam asta e, un drum”, rememorarea fi ind<br />
deja drumul pustiului, fi inţa închisă în anterioara ei fiinţare – ceea<br />
ce ai fost nu îngăduie viitorului tău să se mai arate, anteriorul nu<br />
permite ulteriorului să aleagă, nici un „purtător de reverii” nu va<br />
mai inventa acum „întâmplări care nu erau reale”. Ceea ce ai fost nu<br />
poate rosti cum decât atât: „Gata cu traiul din fi cţiuni” (vezi Reverii<br />
ulterioare). Poezia ca „purtător al visului” („il portatore del sogno”),<br />
poezia, iată, ca refl exie de sine, în chip ironic însă doar o „relicvă<br />
obscură” a unui scris care am fost cândva, un scris care, probabil,<br />
vom fi cândva: „purtătoarea mănuşilor albe din piele necunoscută/ a<br />
coborât dintr-o limuzină sumbră/ o seară întreagă toată viaţa a suit/<br />
treptele de marmură roşie argintie întunecată/ / Pe purtătorul pălăriei<br />
cu boruri imense/ nu l-a mai ajuns/ / Două asteriscuri mai puteai<br />
desluşi/ pe un papirus învineţit/ urme de paşi în şir indian/ relicve<br />
obscure ale unui scris/ dispărut” (Istoria poemului dispărut). Cu toată<br />
sila afi şată faţă de „poezia leneşă” – existenţa aceea necontestată,<br />
dimpotrivă cântată, slăvită fără de temoare, o aventură nesocotită –<br />
Ciuban, am impresia, resacralizează totuşi în Est, această îndeletnicire<br />
cu scriitura (un fel de „a doua venire”, cum o numeşte), meşteria<br />
96 Documentar biobibliografic aniversar