GAVRIL CIUBAN - Biblioteca judeÅ£eanÄ "Petre Dulfu"
GAVRIL CIUBAN - Biblioteca judeÅ£eanÄ "Petre Dulfu"
GAVRIL CIUBAN - Biblioteca judeÅ£eanÄ "Petre Dulfu"
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Gavril Ciuban - 60<br />
modulaţiile tragice sunt strunite cu o detaşare stoică. Disciplinat, riguros,<br />
versul – minat pe alocuri de retorism – creează efecte surprinzătoare<br />
iar spaima, cântată, devine melancolie (stănesciană): „mă numără<br />
din frunze/ un fel de pom ce nu-i”. În ultima etapă, aceea a maturităţii<br />
depline, strigătul poetului se cristalizează în micro-poeme de două-trei<br />
strofe unde imaginile se distribuie conform unui principiu dialogal sau<br />
se organizează în sonore manifeste lirice; ele ne dezvăluie un Ciuban<br />
sarcastic, mult îngrijorat, pe care îl pasc viziuni funeste: „Aibi de grijă,<br />
versul tău în primejdie este!”. O prudenţă de prisos, căci eliberat, versul<br />
său promite noi şi spectaculoase evoluţii.”<br />
(Petean, Mircea. Adevărul de Cluj,1993).<br />
„Poetul Gavril Ciuban este aidoma omului cu acelaşi nume.<br />
Mai rar asemenea potrivire între o realitate contingentă şi creaţia<br />
sa artistică. Poetul îşi poartă cititorii prin labirintul (mai exact:<br />
labirinturile!) sufl etului său, apoi se strecoară în grotele realităţii<br />
cotidiene, din care se sustrage cu mare greutate. Aşa ne apare acest al<br />
doilea volum de versuri, Fântâna cu ghinturi, al lui Gavril Ciuban.<br />
Acum, „tandra dihanie” a creaţiei îl păstrează pe autor în acelaşi<br />
mister al unei suprarealităţi oarecum ostile omului ultrasensibil la<br />
tot ce îl înconjoară: „Nu mai e nici o linişte înăuntru căreia/ să poţi<br />
hălădui”. Apartenenţa la un anume spaţiu circumscris maramureşean<br />
este mărturisită cu reticenţa uşor amară şi revoltată, atunci când<br />
constată că e „ţăranul ajuns grâu/ încă din timpul vieţii” pentru a<br />
concluziona „Eu sunt poetul cu o singură patrie/ şi trăiesc veşnicii<br />
cumsecade”. Evadarea – mai mult livrescă – se produce într-un mod<br />
surprinzător pentru un poet dedat pacifi smului: „eu mă reîntorc/<br />
sub pat la profesorul Bălin/ să ascultăm revoluţia/ în Piaţa Romană/<br />
unde o doamnă între două pământuri/ scutura de zor covoarele/ în<br />
bătaia gloanţelor”. Aşa încât, afectat, uneori chiar terorizat de tot cel<br />
înconjoară, poetul se strecoară, cu voluptate, tocmai acolo undei<br />
place mai puţin: în singurătate. („Îmi port veacul în diaspora de-<br />
86 Documentar biobibliografic aniversar