GAVRIL CIUBAN - Biblioteca judeÅ£eanÄ "Petre Dulfu"
GAVRIL CIUBAN - Biblioteca judeÅ£eanÄ "Petre Dulfu"
GAVRIL CIUBAN - Biblioteca judeÅ£eanÄ "Petre Dulfu"
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Gavril Ciuban - 60<br />
D. DIN REFERINŢELE CRITICE DESPRE AUTOR ŞI<br />
OPERĂ<br />
„Poate că cea mai frapantă definiţie a poeziei maramureşeanului<br />
Gavril Ciuban – aşa cum se rostuieşte în cele şasezeci şi cinci de poeme ale<br />
plachetei Cultivatorul de pietre şi tandra dihanie, Ed. Dacia, 1992 – ar fi<br />
aceea că poezia, statuie de omăt pe care lumina nu o poate topi, este rodul<br />
hieratic al trudei poetului „neluat în seamă” dar vieţuind printre semeni<br />
„cu un asfinţit subsuoară” şi strecurându-se prin viaţă „cum trece steaua<br />
cea galbenă”. Tandră figură de înger ce a părăsit raiul pentru un codru<br />
de pâine, poetul are menirea de a zgâria clipa cu un spin de purpură;<br />
vizionar, el închipuie mutaţii în genele cuvintelor „cum ghinda visează<br />
stejarul zburat din argintiile-i aripi”. Iată cum, magicianul – posesor al<br />
unei „nobilissime visi-one” (cum ar zice N. Steinhardt), poartă în el o<br />
nostalgie amară a aerului sfârtecat de zbor, slăvind imperiul frigului; el –<br />
proprietarul unui hectar de cuvinte (re)inventând curcubeul şi închipuind<br />
o posibilă antologie a cartofilor cultivaţi în poem; ori, altădată, estetul –<br />
voluntar al stărilor metaforice – tunde iarba din manuscris întrebându-se<br />
unde o fi doamna (sau Poezia), străina ce şi-a lăsat rujul pe-a orizontului<br />
buză ca pe-un pahar de cristal...<br />
Dar decorul Munţii care ies din omături; malurile târând prin ceaţă<br />
plopi născociţi de memoria arsă a toamnei; statuia de lângă înalta<br />
societate a plopilor, fântâna cu ghinturi lângă cantonul Bardău pe<br />
unde trece un izvor clandestin; şi – de ce nu – taraba unde se vând<br />
ultimii îndrăgostiţi şi unde poţi, liniştit, să reciţi: „Bună seara, domnule<br />
Bacovia, mai plouă în frigurosul tău regat”; apoi, iarna care-şi caută<br />
săniile; frigul de jeratic, alteţa serenissimă – spaima; cerul găurit<br />
peste întinderile iernii, gerul albastru; înalta lună cu priviri argintate<br />
şi, în sfârşit, odaia, odaia plină cu vrăbii – ca în Jacques Prévert<br />
– poate încă un nescris poem al – să zicem – prietenului poet Vasile<br />
78 Documentar biobibliografic aniversar