Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Publicaţie editată <strong>de</strong> DACIA REVIVAL INTERNATIONAL SOCIETY
Director fondator<br />
Dr. Napoleon Săvescu<br />
Redactor - şef<br />
Prof. Ghe<strong>org</strong>he Bucur<br />
Redactor - şef adjunct<br />
Prof. Mariana Terra<br />
Secretar <strong>de</strong> redacţie<br />
Istoric Nicolae Nicolae<br />
Tehnoredactare<br />
Ing. Ghe<strong>org</strong>he Dascălu<br />
R. Căliman<br />
Colaboratori<br />
Prof. Ghe<strong>org</strong>he D. Iscru<br />
Prof. Dr.Tereza Danciu<br />
Prof. Dr. Mărioara Go<strong>de</strong>anu<br />
Prof. dr. Zenovie Cârlugea<br />
Publicaţie editată <strong>de</strong> fundaţia<br />
DACIA REVIVAL INTERNATIONAL<br />
Revista DACIA MAGAZIN este o tribună a i<strong>de</strong>ilor istorice,<br />
<strong>de</strong>schisă oricăror păreri oneste.<br />
Întreaga responsabilitate a informaţiilor apărute, a modului <strong>de</strong><br />
redactare şi a imaginilor folosite aparţine în exclusivitate autorilor<br />
articolelor publicate.<br />
Redacţia<br />
Str. Florilor nr. 37, cod. 820035, Tulcea, jud. Tulcea<br />
Tel. 0729011003 ; 0752104184 ; 0722274551<br />
e-mail: revistadaciamagazintulcea@gmail.com<br />
www.dacia.<strong>org</strong><br />
www.karograf.ro/daciamagazin.html<br />
Tiparul executat la ARTPRINT SRL Slobozia<br />
ISSN 153-5316
Nr. 65, mai 2011<br />
editorial<br />
DATORIA DE A SPUNE ADEVĂRUL<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Prima lege a istoricului este să nu îndrăznească a<br />
<strong>spune</strong> lucruri nea<strong>de</strong>vărate, dar nici să se ferească <strong>de</strong> a<br />
<strong>spune</strong> pe cele a<strong>de</strong>vărate. De aceea, dragi cititori, dacă<br />
simţiţi că inimile voastre pulsează în artere măcar un centilitru<br />
<strong>de</strong> sânge dac şi un mililitru din sângele viteazului<br />
rege Decebal, vă rog să citiţi permanent această revistă!<br />
Eronat încă se mai învaţă – oare până când? – la lecţiile<br />
<strong>de</strong> istorie la toate nivelele <strong>de</strong> studii, conform manualelor<br />
greşit sau voit redactate <strong>de</strong> autori ignoranţi şi răuvoitori,<br />
că noi ne-am format, ca popor, după ce ne-au cucerit romanii.<br />
Dar, când romanii au venit să cucerească <strong>Dacia</strong>,<br />
<strong>Dacia</strong> era formată ca stat <strong>de</strong> sine stătător şi in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nt<br />
încă <strong>de</strong> pe vremea lui Burebista (82 – 44 î.e.n.). Greşit se<br />
cântă şi în imnul României – oare până când? - că noi<br />
avem ca tată pe Traian. Atunci Burebista, Deceneu şi Decebal<br />
ai cui taţi au fost?<br />
În vara anului 106 e.n., regele Decebal, din dinastia<br />
Deceneilor, s-a sinucis (aşa cum mândru procedase şi regele<br />
Dapix în anul 28 a.H.), după ce Regatul Daciei <strong>de</strong><br />
sub conducerea sa <strong>de</strong> 19 ani (87-106 e.n.), încărcat <strong>de</strong><br />
slavă, suportase mai multe războaie <strong>de</strong>vastatoare şi acaparatoare.<br />
În urma acestor războaie, romanii au ocupat<br />
numai 14% din teritoriul Daciei, ei neajungând niciodată<br />
la Iaşi, Vaslui, Bacău, Braşov şi nici la Chişinău sau Cernăuţi.<br />
Noi, românii, ne înţelegem ca limbă şi grai pe tot<br />
cuprinsul României, chiar şi dincolo <strong>de</strong> graniţele ei, <strong>de</strong>oarece<br />
România este o ţară înconjurată <strong>de</strong> români. În Italia,<br />
romanii nu au reuşit să creeze o limbă unitară, existând<br />
astăzi peste 150 <strong>de</strong> dialecte, locuitorii neînţelegându-se<br />
unii cu alţii <strong>de</strong>cât prin italiana studiată în şcoală. Or noi,<br />
românii, continuatorii dacilor şi geţilor, ne înţelegem folosind,<br />
<strong>de</strong> mii <strong>de</strong> ani, aceeaşi limbă pe tot teritoriul Daciei,<br />
„când mai mare când mai mic”, vorba poetului Adrian Păunescu.<br />
Trebuie ştiut faptul, istoric dovedit, că a şaptea parte<br />
din teritoriul Daciei a fost sub ocupaţie militară şi control<br />
comercial roman doar temporar, numai până în anul 271,<br />
adică 165 <strong>de</strong> ani, când, sub presiunea dacilor liberi, împăratul<br />
Aurelian di<strong>spune</strong> retragerea armatei şi administraţiei<br />
romane. Sintagma „<strong>Dacia</strong> Felix” însemna, în perioada<br />
în care a fost formulată, „<strong>Dacia</strong> cea Rodnică” şi nici<strong>de</strong>cum<br />
„<strong>Dacia</strong> cea Fericită”, cum greşit voit a tradus Petru Maior,<br />
şi, astfel, s-a lansat i<strong>de</strong>ea că noi, dacii, pe vremea romanilor,<br />
eram tare fericiţi. Dar vă întreb: sub ce cotropitor poţi<br />
să fii fericit? După ce romanii au furat (acesta-i termenul)<br />
mii <strong>de</strong> tone <strong>de</strong> aur şi <strong>de</strong> argint, plus alte bunuri, au luat şi<br />
mii <strong>de</strong> prizonieri <strong>de</strong> război. Din respect pentru cei cuceriţi<br />
şi, probabil, dintr-un sentiment <strong>de</strong> vinovăţie, Traian a dat<br />
ordin să se construiască Columna ce-i poartă numele, pe<br />
care au fost sculptate în relief scene <strong>de</strong> luptă din războaiele<br />
cu dacii şi chipuri măreţe şi frumoase <strong>de</strong> daci, iar la<br />
temelia Columnei a lăsat prin testament să fie aşezată cenuşa<br />
sa după incinerare.<br />
Aşa cum istoria lumii trebuie să fie rescrisă din timp<br />
în timp şi a noastră trebuie să fie rescrisă, <strong>de</strong>oarece au<br />
fost formulate noi puncte <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re şi au fost aduse noi<br />
argumente, legate <strong>de</strong> formarea poporului român. Oricine<br />
trebuie să fie mândru <strong>de</strong> stămoşii săi şi să fie în stare <strong>de</strong><br />
a-i urma în cele bune şi măreţe, având dreptul <strong>de</strong> a se bucura<br />
pentru faptele mari ale epocii sale şi obligaţia <strong>de</strong> a-i<br />
arăta şi plânge păcatele.<br />
Noi, românii, suntem un popor cu tradiţie. Consi<strong>de</strong>r<br />
că este meritul nostru al tuturor, acela <strong>de</strong> a rezista pe<br />
aceste pământuri în ciuda atâtor furtuni istorice. Faptele<br />
românilor nu se arată într-o capricioasă <strong>de</strong>rulare, ci într-o<br />
ne<strong>de</strong>sfăcută şi <strong>de</strong> la sine înţeleasă legătură.<br />
Istoria este un mare tribunal în care se ju<strong>de</strong>că naţiunile,<br />
popoarele şi faptele lor; să le ju<strong>de</strong>căm şi noi pe ale<br />
noastre, aşa cum au fost, nu mistificate şi acceptând orbeşte<br />
că suntem un popor <strong>de</strong> dată recentă, urmaşi ai romanilor.<br />
Susţin cu toată convingerea afirmaţia, <strong>de</strong>venită<br />
celebră, a doctorului Napoleon Săvescu: „Noi nu suntem<br />
urmaşii Romei”! Avem nobila şi onesta misiune, ca istorici<br />
şi patrioţi, <strong>de</strong> a susţine şi a argumenta stiinţific acest a<strong>de</strong>văr<br />
fundamental al istoriei naţionale privind originea poporului<br />
nostru. Avem <strong>datoria</strong> <strong>de</strong> a <strong>spune</strong> a<strong>de</strong>vărul!<br />
Profesor Ştefan I. Stăiculescu<br />
1
Nr. 65, mai 2011<br />
cercetare, analize, sinteze<br />
I<strong>de</strong>ntificarea unui popor ca grup uman unic pe<br />
pământ se poate realiza nu numai prin cunoaşterea<br />
poziţiei lui geografice şi a limbii comune pe care o foloseşte,<br />
dar şi prin dovezi ştiinţifice, <strong>de</strong> ordin genetic<br />
care, după <strong>de</strong>scoperirea ADN-ului, au <strong>de</strong>venit posibile.<br />
I<strong>de</strong>ntitatea genetică este un argument ştiinţific major<br />
în <strong>de</strong>finirea structurii biologice comune a unui popor<br />
anume şi care-l face diferit <strong>de</strong> structura biologică a<br />
altor popoare. Vom <strong>de</strong>monstra în continuare acest aspect<br />
genetic şi implicaţiile lui pentru popoarele lumii,<br />
referindu-ne prioritar la poporul daco/român.<br />
NOI, DACII<br />
Partea a II-a<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Dr. Napoleon Săvescu<br />
CĂLĂTORIE GENETICĂ<br />
Vă propunem o călătorie genetică inedită, care<br />
va <strong>de</strong>monstra – <strong>de</strong> data aceasta cu puterea <strong>de</strong> netăgăduit<br />
a ştiinţei biologice – că noi, daco/românii <strong>de</strong> pretutin<strong>de</strong>ni,<br />
suntem un neam unic, că „Noi nu suntem urmaşii Romei”<br />
şi, ca atare, avem dreptul inalienabil <strong>de</strong> a fi consi<strong>de</strong>raţi<br />
ceea ce, <strong>de</strong> fapt, suntem: urmaşi ai neamului daco-get.<br />
Astăzi, oamenii <strong>de</strong> ştiinţă pot stabili traseul parcurs<br />
<strong>de</strong> strămoşii noştri care, acum 60.000 <strong>de</strong> ani, au plecat<br />
din nucleul originar, Africa, ajungând, în timp, să<br />
colonizeze întreaga planetă.<br />
În cazul în care sunteţi curioşi să aflaţi ce drum<br />
au urmat strămoşii dumneavoastră, vă<br />
invităm să participaţi la „The Human<br />
Genome Project” (HGP), un proiect început<br />
în urmă cu 15 ani <strong>de</strong> către U.S.<br />
Department of Energy şi National Institutes<br />
of Health.<br />
Aveţi nevoie <strong>de</strong> $107 cu care<br />
vă procuraţi o trusă <strong>de</strong> recoltare <strong>de</strong> la<br />
adresa: https://www3.nationalgeographic.com/genographic/in<strong>de</strong>x.htmlml<br />
.<br />
Dacă doriţi să cunoaşteţi şi alte opinii,<br />
le puteţi afla pe internet la<br />
http://www.bradshawfoundation.<br />
com/journey/ . Acolo este prezentat<br />
traseul genetic propus <strong>de</strong> australieni;<br />
asta nu înseamnă că englezii nu sunt<br />
interesaţi <strong>de</strong> subiectul „Genom” ca, <strong>de</strong> altfel, chinezii, japonezii<br />
etc. Cercetările se fac cu o <strong>de</strong>osebită seriozitate,<br />
rezultatele fiind puse la dispoziţia oricui doreşte să le studieze.<br />
(după http://www.bradshawfoundation.com/journey/).<br />
În urmă cu câteva luni, am pornit şi eu în această fascinantă<br />
„călătorie genetică” şi vă mărturisesc că nu îmi<br />
pare rău.<br />
Fig.012 Traseul primilor oameni care, pornind din Africa,<br />
au colonizat întreaga planetă.<br />
2
Nr. 65, mai 2011<br />
La o săptămână <strong>de</strong> la trimiterea banilor la adresa<br />
indicată mai sus, am primit trusa <strong>de</strong> recoltare. Aceasta<br />
conţine două „periuţe <strong>de</strong> dinţi”, două eprubete şi un cod<br />
numeric <strong>de</strong> accesare a rezultatului pe internet.<br />
Două probe, la un interval <strong>de</strong> 12 ore, <strong>de</strong> pe mucoasa<br />
bucală, se trimit la un centru în Arizona, fără a se<br />
menţiona cine este furnizorul acestor „samples”(mostre).<br />
În 2-3 luni, se poate afla <strong>de</strong> pe internet rezultatul testului<br />
genetic.<br />
GENOMUL conţine toate informaţiile necesare<br />
construcţiei şi <strong>de</strong>zvoltării unui <strong>org</strong>anism.<br />
Aceste informaţii sunt codate într-un DNA.<br />
Fiecare om este purtătorul unui grup specific <strong>de</strong> 46 <strong>de</strong><br />
cromozomi: 23 materni şi 23 paterni. Cromozomii sunt „arhitecţii”<br />
<strong>org</strong>anismului uman formând DNA-ul specific fiecărei<br />
persoane.<br />
ADN/DNA (Acid <strong>de</strong>zoxiribonucleic) conţine întreaga<br />
informaţie necesară „construirii” unui <strong>org</strong>anism. E<br />
alcătuit din secvenţe lineare <strong>de</strong> mici molecule (nucleoti<strong>de</strong>,<br />
numite şi „cărămizile vieţii”), a căror ordine şi poziţie specifică<br />
în genom codifică informaţia cuprinsă <strong>de</strong> DNA.<br />
Fig.014 De la gene la proteine<br />
Să ne imaginăm că într-un oraş (într-un DNA)<br />
sunt 46 <strong>de</strong> biblioteci (CROMOZOMI), care conţin toate informaţiile<br />
privitoare la construcţia şi <strong>org</strong>anizarea oraşului.<br />
Sunt necesari doar 23 <strong>de</strong> arhitecţi/cromozomi pentru construcţia<br />
oraşului. În fiecare bibliotecă sunt albume cu planurile<br />
specifice unei anumite operaţiuni referitoare la acest<br />
oraş, albume numite GENE. În general, avem în fiecare<br />
bibliotecă câteva mii <strong>de</strong> astfel <strong>de</strong> albume/cărţi numite<br />
GENE. Numărul total <strong>de</strong> gene/cărţi într-un <strong>org</strong>anism uman<br />
nu e mai mare <strong>de</strong> 30.000, cu mult mai puţine <strong>de</strong>cât s-a<br />
presupus iniţial. La oameni, aceste informaţii genetice sunt<br />
DACIA<br />
magazin<br />
transmise <strong>de</strong> la părinţi la copii, fiind folosite numai cele<br />
dominante (cele care convin <strong>org</strong>anismului la un moment<br />
dat), <strong>de</strong>terminând nu numai - să <strong>spune</strong>m - culoarea ochilor,<br />
înălţimea, forma atletică a fiecărei persoane, dar şi<br />
susceptibilitatea la diferite infecţii.<br />
Fig.015 Mecanisme intracelulare<br />
Există o singură excepţie <strong>de</strong> la această regulă;<br />
excepţia este cromozomul „Y”. Acesta este trecut <strong>de</strong> la<br />
tată la fiu, neschimbat, din generaţie în generaţie. Neschimbat,<br />
în cazul în care nu a intervenit o MUTAŢIE. Mutaţia<br />
reprezintă o mică schimbare, întâmplătoare care, <strong>de</strong><br />
obicei, nu răneşte <strong>org</strong>anismul, dar care se perpetuează,<br />
fiind astfel trecută <strong>de</strong> la tată la fiu, în familia acestuia, din<br />
generaţie în generaţie, pentru mii şi mii <strong>de</strong> ani. Ei bine,<br />
când geneticienii i<strong>de</strong>ntifică un astfel <strong>de</strong> marker, îi pot urmări<br />
<strong>de</strong>plasarea geografică pe harta lumii. Fiecare marker<br />
este esenţial pentru începutul unei noi ramuri pe acest<br />
trunchi al arborelui rasei umane. Astfel, s-a putut ve<strong>de</strong>a<br />
traseul urmat <strong>de</strong> diferite triburi plecate din Africa şi împrăştiate<br />
peste tot în lume pe perioa<strong>de</strong> <strong>de</strong> milenii.<br />
HAPLOGRUPUL reprezintă un grup <strong>de</strong> ramificaţii<br />
(linii) genetice care au în comun o mutaţie sau un set <strong>de</strong><br />
mutaţii specifice indivizilor din grupul respectiv. Haplogrupurile<br />
sunt <strong>de</strong>finite prin mutaţii care se produc într-un anumit<br />
loc şi timp şi care au în mod caracteristic distribuţii geografice<br />
reprezentative pentru epoca şi amploarea migraţiilor.<br />
Lunga călătorie a acestei ramuri a fost în continuare<br />
<strong>de</strong>terminată <strong>de</strong> variaţiile climaterice ca, <strong>de</strong> exemplu,<br />
prepon<strong>de</strong>renţa gheţii în acea perioadă. Oamenii au fost<br />
nevoiţi să caute refugii spre zone mai cal<strong>de</strong>, spre sud, în<br />
Balcani, dar şi în Spania şi Italia.<br />
În momentul <strong>de</strong> faţă, este dificil pentru geneticieni<br />
3
Nr. 65, mai 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
să aprecieze numărul total <strong>de</strong> haplogrupuri existente, <strong>de</strong>oarece<br />
oamenii <strong>de</strong> ştiinţă nu au <strong>de</strong>stule informaţii <strong>de</strong>spre<br />
noi. Cu cât vor fi mai mulţi participanţi la proiectul GENOM,<br />
cu atât aceste informaţii vor fi mai complexe şi, <strong>de</strong>ci,<br />
exacte.<br />
Fig.019<br />
Fig.016 Preocupare <strong>de</strong> bază a primilor oameni:<br />
vânătoarea<br />
Introducere în istoria <strong>de</strong>scoperirilor genetice<br />
Fig.020<br />
Fig.017<br />
Haplogrupurile <strong>de</strong>vin sursă <strong>de</strong> interes pentru cei<br />
care încep să studieze cromozomul Y şi implicaţiile acestuia<br />
asupra originii noastre ancestrale.<br />
Azi ştim <strong>de</strong>spre evoluţia primatelor şi <strong>de</strong>spre faptul<br />
că, în urmă cu milioane <strong>de</strong> ani, cimpanzeii, gorilele, gibonii<br />
şi urangutanii s-au împrăştiat din arborele primatelor.<br />
Oamenii (hominoizii) au parcurs o traiectorie diferită<br />
şi, în final, din mai multe linii <strong>de</strong> evoluţie a supravieţuit<br />
numai o ramură, cea a lui sapiens sapiensis;<br />
nean<strong>de</strong>rtalezii au fost una din ramurile ultime <strong>de</strong> dispariţie.<br />
Fig.018<br />
Fig.021<br />
4
Nr. 65, mai 2011<br />
Fig.022<br />
DACIA<br />
magazin<br />
mică <strong>de</strong> oxigen).<br />
Dar ce este RNA-ul?<br />
Figurativ, el ar reprezenta o „bibliotecară” care îţi caută o<br />
carte <strong>de</strong> care ai nevoie şi chiar ţi-o copiază, oferindu-ţi<br />
copia. Uneori, mici greşeli pot apărea la copiere. Pe plan<br />
genetic, aceste modificări („greşeli”) se pot transmite din<br />
generaţie în generaţie şi se numesc mutaţii.<br />
Mutaţiile totale pe care le-a suferit un grup <strong>de</strong> persoane<br />
<strong>de</strong>-a lungul miilor <strong>de</strong> ani formează un trib numit HA-<br />
PLOGRUP.<br />
Cu acest minim <strong>de</strong> cunoştinţe genetice, să ne<br />
continuăm călătoria.<br />
Fig.023<br />
Fig.024<br />
Având originea în Africa, omul mo<strong>de</strong>rn <strong>de</strong> azi s-a<br />
răspândit peste tot în lume, adaptându-se la condiţiile climatice<br />
şi geografice. Aceste adaptări pot fi văzute prin culoarea<br />
mai <strong>de</strong>schisă sau mai închisă a pielii (datorită<br />
cantităţii mai mari sau mai mici <strong>de</strong> soare pe care o primeşte),<br />
construcţia corporală (cei din zona arctică căutând<br />
să-şi menţină temperatura corpului, alţii din zonele muntoase<br />
căutând să-şi adapteze corpul la o cantitate mai<br />
Fig.025 Europa în perioada <strong>de</strong> glaciaţie,<br />
în urmă cu 18.000 <strong>de</strong> ani<br />
În timpul Paleoliticului, respectiv în urmă cu 18.000<br />
<strong>de</strong> ani, Europa era prinsă în ghearele ultimei glaciaţiuni.<br />
Gheaţa, a cărei grosime era <strong>de</strong> 2 kilometri, acoperea<br />
cea mai mare parte a nordului Europei şi Munţii Alpi.<br />
Nivelul mărilor şi oceanelor era cu circa 150 metri mai jos<br />
<strong>de</strong>cât astăzi, coasta marină având un cu totul alt aspect.<br />
De exemplu, Britania şi Irlanda erau conectate la continent,<br />
Marea Mediterană nu comunica cu Oceanul Atlantic;<br />
Italia era şi ea legată <strong>de</strong> coasta Dalmaţiei iar Peninsula<br />
Balcanică era conectată printr-o pânză <strong>de</strong> pământ la Anatolia<br />
(Marea Tracică/ Egee neexistând încă).<br />
Toate acestea nu apar pe harta <strong>de</strong> mai sus; ceea<br />
ce ne interesează pe noi sunt cele trei grupuri <strong>de</strong> populaţii<br />
existente la sudul calotei glaciare.<br />
În urmă cu 12.000 <strong>de</strong> ani, temperatura globului<br />
creşte, gheaţa începe să se topească treptat şi pământul<br />
re<strong>de</strong>vine propice plantelor şi animalelor.<br />
Nean<strong>de</strong>rtalezii dispar în urmă cu 14.000 <strong>de</strong> ani,<br />
iar triburile noma<strong>de</strong> <strong>de</strong> Cromagnon, în căutarea hranei, îşi<br />
părăsesc cele trei locaţii:<br />
5
Nr. 65, mai 2011<br />
Fig.026 Răspândirea pe teritoriul Europei<br />
a Haplogrupurilor R1b, I şi R1a,<br />
în urmă cu 12.000 <strong>de</strong> ani<br />
- Peninsula Iberică (genomul „R1b”),<br />
- central-europenii (genomul „I” ), <strong>de</strong> la sud <strong>de</strong><br />
Carpaţi,<br />
- est-european (“R1a”) din Zona Massagetică <strong>de</strong><br />
mai târziu).<br />
Aceste trei grupări umane, în locurile lor <strong>de</strong> refugiu<br />
din perioada glaciară, au suferit mutaţii caracteristice,<br />
care se disting pe Haplogrupurile reprezentative: R1b, I<br />
şi R1a. Părăsindu-şi locurile <strong>de</strong> refugiu, ei vor popula întreaga<br />
Europă. Chiar şi azi ei reprezintă 80% din populaţia<br />
europeană.<br />
DACIA<br />
magazin<br />
<strong>de</strong> pământ ce o lega <strong>de</strong> Anatolia şi care va fi înghiţită <strong>de</strong><br />
ape în urmă cu 6.800 <strong>de</strong> ani. Noile Haplogrupuri sunt:<br />
E3b, F, J2 şi G2.<br />
Aceste Haplogrupuri Neolitice sosesc în valuri, în<br />
perioa<strong>de</strong> <strong>de</strong> timp diferite, fiind şi astăzi găsite predominant<br />
<strong>de</strong>-a lungul coastei Mării Mediterane. Ele reprezintă până<br />
în zilele noastre 20% din populaţia Europei. Este interesant<br />
<strong>de</strong> ştiut că tehnica agriculturii adusă <strong>de</strong> ei se va răspândi<br />
mult mai <strong>de</strong>parte <strong>de</strong>cât cei care au inventat-o.<br />
În urmă cu 4.500 <strong>de</strong> ani, soseşte dinspre Munţii<br />
Urali Haplogrupul N 3, cel care va da naştere limbii Finno-<br />
Ugrice.<br />
Membrii haplogrupului R1b, <strong>de</strong>finit <strong>de</strong> M 343, sunt<br />
<strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nţii direcţi ai primilor oameni mo<strong>de</strong>rni europeni,<br />
numiţi generic oamenii <strong>de</strong> Cromagnon. Aceştia au ajuns<br />
în Europa acum 35.000 <strong>de</strong> ani, într-o perioadă în care nean<strong>de</strong>rtalienii<br />
încă populau regiunea.<br />
Purtătorii markerului M 343 ţeseau haine şi construiau<br />
colibe pentru a rezista climei reci din Paleoliticul<br />
superior. Ei utilizau unelte relativ sofisticate, din piatră, os<br />
şi fil<strong>de</strong>ş. Bijuterii, obiecte cioplite şi elaborate picturi rupestre<br />
colorate stau mărturie pentru surprinzător <strong>de</strong> avansata<br />
cultură Cromagnon din timpul ultimei ere glaciare.<br />
Când clima s-a încălzit, grupuri omogene din<br />
punct <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re genetic au recolonizat Nordul, astfel încât<br />
70% dintre bărbaţii din sudul Angliei fac parte din R1b, la<br />
fel ca în anumite părţi ale Spaniei şi Italiei, un<strong>de</strong> pon<strong>de</strong>rea<br />
lor este tot <strong>de</strong> peste 70 <strong>de</strong> procente.<br />
Membrii Haplogrupului „I” au ajuns în Europa în<br />
urmă cu 60.000 <strong>de</strong> ani ca urmare a liniilor genetice: M168<br />
— M89 — M170. Astăzi, membrii acestui Haplogrup pot<br />
fi găsiţi în partea centrală şi sud-estică a Europei, ei fiind<br />
cei ce vor da naştere la 45% din populaţia Scandinaviei,<br />
dar şi, parţial, Vikingilor şi Celţilor.<br />
Fig.027 Sosirea în Europa a grupelor anatoliene<br />
E3b, F, J2 şi G2 în urmă cu 6.800 <strong>de</strong> ani, cât şi a<br />
celor Finno-Ugrice în urmă cu 4.500 <strong>de</strong> ani.<br />
În urmă cu 8.000 <strong>de</strong> ani, oamenii Neoloticului din<br />
Orientul Mijlociu, <strong>de</strong>zvoltând o nouă tehnologie a agriculturii,<br />
încep să pătrundă în Europa, prin Balcani, pe pânza<br />
Fig.028<br />
6
Nr. 65, mai 2011<br />
Acum, având cunoştinţele <strong>de</strong> bază cu privire la<br />
formarea populaţiei europene, să ne continuăm călătoria<br />
genetică.<br />
Vă rog să-mi permiteţi să vă fac cunoscute rezultatele<br />
personale din punct <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re al genomului căruia<br />
îi aparţin. Pentru mine, rezultatul a fost „I” sau, mai exact,<br />
„I 1 b”.<br />
Fig.029<br />
Istoria strămoşilor mei începe în urmă cu 60.000<br />
<strong>de</strong> ani, când unul dintre ei, markerul M 168, se aventurează<br />
în afara Africii. Nimeni nu ştie precis ce l-a <strong>de</strong>terminat<br />
la această aventură; poate căutarea unei clime mai<br />
bune, cu mai multă umiditate, poate doar spiritul <strong>de</strong> aventură,<br />
care, ca şi pe mine, zeci <strong>de</strong> mii <strong>de</strong> ani mai târziu, mă<br />
va aduce în America. Numărul total <strong>de</strong> homo sapiens la<br />
acea dată în<strong>de</strong>părtată în timp nu era mai mare <strong>de</strong> 10.000.<br />
Uneltele folosite <strong>de</strong> ei erau confecţionate din piatră, însă<br />
nu le lipsea spiritul artistic.<br />
Antropologia şi arheologia sugerează că omul<br />
Fig.030<br />
DACIA<br />
magazin<br />
mo<strong>de</strong>rn a apărut în Africa în urmă cu 200.000 <strong>de</strong> ani, iar<br />
migraţia în afara continentului a început cam cu 60.000<br />
<strong>de</strong> ani în urmă. Bărbatul care a dat naştere markerului genetic<br />
care mă caracterizează a trăit un<strong>de</strong>va în nord-estul<br />
Africii, un<strong>de</strong>va prin Rift Valley, prin Etiopia <strong>de</strong> azi sau Kenia<br />
ori Tanzania, în urmă cu 79.000 <strong>de</strong> ani. De ce acest strămoş<br />
al meu s-a aventurat afară din Africa rămâne o întrebare<br />
la care nu cred că voi avea un răspuns sigur. Probabil<br />
că fluctuaţiile climaterice au jucat un rol important în acest<br />
exod. S-a întâmplat ca, în Europa, calota glacială să înceapă<br />
să se topească, <strong>de</strong>terminând şi în Africa încălzirea<br />
temperaturii şi creşterea umidităţii locale. Părţi ale neospitalierei<br />
Sahare <strong>de</strong>vin peste noapte locuri fertile, <strong>de</strong>şertul<br />
transformându-se în savană. Animalele încep să populeze<br />
acest nou coridor <strong>de</strong> ver<strong>de</strong>aţă, <strong>de</strong>terminând şi migraţia<br />
vânătorilor.<br />
Strămoşii mei, urmărind animalele şi climatul mai<br />
bun, vor începe să se mute în aceste noi locuri. În timp,<br />
strămoşii au <strong>de</strong>zvoltat o nouă capacitate intelectuală: cea<br />
<strong>de</strong> comunicare verbală, aparent inexistentă înainte. Mulţi<br />
oameni <strong>de</strong> ştiinţă consi<strong>de</strong>ră că apariţia limbajului le-a dat<br />
un mare avantaj acestor străbuni faţă <strong>de</strong> alte specii<br />
umane. Perfecţionarea uneltelor şi a armelor, posibilitatea<br />
<strong>de</strong> a planifica şi coopera unii cu alţii, cât şi creşterea capacităţilor<br />
<strong>de</strong> explorare a resurselor, au permis oamenilor<br />
mo<strong>de</strong>rni o mai rapidă migrare spre noi teritorii, explorarea<br />
noilor resurse, dar şi înlocuirea altor omini<strong>de</strong>.<br />
Un nou pas îl reprezintă migrarea markerului M<br />
89 spre Orientul Mijlociu, marker care se găseşte într-un<br />
procent <strong>de</strong> 90-95% în populaţia neafricană.<br />
În urmă cu 40.000 <strong>de</strong> ani, clima se schimbă din<br />
nou, începând să fie mai răcoroasă şi mai secetoasă. Nordul<br />
Africii este afectat <strong>de</strong>stul <strong>de</strong> drastic şi păşunile înfloritoare<br />
ale Saharei re<strong>de</strong>vin <strong>de</strong>şert, astfel că pentru următorii<br />
20.000 <strong>de</strong> ani clima nu va mai fi<br />
propice vieţii. Având <strong>de</strong>şertul în<br />
faţa lor, strămoşilor mei nu le vor<br />
rămâne <strong>de</strong>cât două opţiuni: să rămână<br />
pe loc în Orientul Mijlociu ori<br />
să continue explorarea lumii (reîntoarcerea<br />
în Africa nefiind o opţiune).<br />
Astfel, în timp ce unii dintre<br />
<strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nţii lui M 89 rămân pe<br />
loc, cei mai mulţi pornesc după turmele<br />
<strong>de</strong> bafalo, antilope şi mamuţi<br />
spre zonele Iranului <strong>de</strong> azi, în timp<br />
ce alţii îşi vor continua migraţia<br />
spre stepele din Centrul Asiei. Un<br />
mic grup, însă, va continua să se<br />
7
Nr. 65, mai 2011<br />
<strong>de</strong>plaseze spre nord, din Orientul Mijlociu spre Anatolia<br />
şi, <strong>de</strong> acolo, pe pânza ce încă lega Peninsula Balcanică<br />
<strong>de</strong> Anatolia, spre Europa, reprezentând noul marker M 170.<br />
Astfel, îmi găsesc strămoşul M 170 ca stăpân al<br />
Balcanilor în Cultura Gravettiana din paleoliticul superior<br />
şi care se va răspândi spre nordul Europei. Cultura Gravettiana<br />
îşi ia numele <strong>de</strong> la situl arheologic La Gravette,<br />
din Franţa, un<strong>de</strong> uneltele găsite erau diferite <strong>de</strong> cele ale<br />
Culturii Auriganaciene. Cultura Gravettiana este cunoscută<br />
şi prin sculpturile <strong>de</strong> femei voluptoase, probabil zeităţi<br />
feminine. Bărbatul care aparţine markerului M 170 se<br />
naşte în urmă cu 20.000 <strong>de</strong> ani, într-una din zonele <strong>de</strong> refugiu<br />
din sudul Munţilor Carpaţi, un<strong>de</strong>va prin Balcani, când<br />
ultima glaciaţiune avea loc în Europa. Pe măsură ce calota<br />
glaciară va începe să se topească, acum 15.000 <strong>de</strong> ani,<br />
se <strong>de</strong>sprin<strong>de</strong> din M 170 markerul I 1b, care va începe săşi<br />
părăsească locurile <strong>de</strong> refugiu şi să se <strong>de</strong>plaseze spre<br />
nord, jucând un rol esenţial în repopularea nordului Europei.<br />
Vikingii, celţii - ca <strong>de</strong> altfel 45% din populaţia scandinavă<br />
- sunt parte din acest Haplogrup I 1b, <strong>de</strong> asemenea<br />
responsabil pentru formarea populaţiei centrale şi sud-est<br />
europene.<br />
Faptul că, în sens biologic, genetic, „Noi nu suntem<br />
urmaşii Romei” este astăzi dovedit cu puterea izvorâtă<br />
din ştiinţă. Ex-romanii, ca mai toată Europa <strong>de</strong><br />
DACIA<br />
magazin<br />
Vest, aparţin grupului genetic R1b, în timp ce populaţia<br />
<strong>de</strong> azi a ţării noastre aparţine majoritar Haplogrupurilor<br />
I 1b şi R1a. Acest argument genetic, esenţial<br />
<strong>de</strong>marcant pentru populaţiile din diferite zone ale lumii, ne<br />
<strong>de</strong>taşează cu claritate şi ne proiecteză, unic, în spaţiul<br />
carpato-dunărean, dintot<strong>de</strong>auna şi pentru tot<strong>de</strong>auna.<br />
În acest caz, când, după unii latinomani, suntem<br />
consi<strong>de</strong>raţi urmaşi ai soldaţilor lui Traian, cine greşeşte:<br />
lingviştii şi istoricii români sau geneticienii?<br />
Vă lăsăm pe dumneavoastră să <strong>de</strong>ci<strong>de</strong>ţi.<br />
În final, îmi vin în minte cuvintele filozofului englez<br />
Antony Hope: „A explica a<strong>de</strong>vărul oamenilor care nu<br />
sunt structuraţi mental să-l înţeleagă este similar cu a promova<br />
incultura”.<br />
Bazându-mă şi pe rezultatele ştiinţei genetice în<br />
ceea ce priveşte originea poporului nostru, daţi-mi voie să<br />
afirm cu toată responsabilitatea că unii latinomani, care<br />
neagă evi<strong>de</strong>nţele, nu dau dovadă <strong>de</strong> altceva <strong>de</strong>cât <strong>de</strong> ignoranţă<br />
şi diletantism.<br />
În plus, a nu cunoaşte istoria ţării care te-a plămădit<br />
pe tine, care i-a plămădit pe strămoşii tăi, este un<br />
afront adus celor 237.502 kilometri pătraţi în care trăieşte<br />
un popor spre care, cu veacuri în urmă, se uitau cu respect<br />
toate cancelariile Europei.<br />
- va urma -<br />
Cărţi <strong>de</strong> dacologie<br />
8
Nr. 65, mai 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Motto:<br />
„Această lege a popoarelor este stabilită <strong>de</strong> Dumnezeu şi este<br />
întărită <strong>de</strong> puterea Lui dreaptă <strong>de</strong> a fi urmată, spre binele şi liniştea<br />
comună a popoarelor şi a conducătorilor acestora; este ca un Drept<br />
natural, o lege divină înnăscută în fiinţa umană şi care porunceşte<br />
ce trebuie făcut şi, dimpotrivă, ce este interzis.”<br />
(Carolus Lundius, 1687, Upsala)<br />
„DREPTUL NAŢIUNILOR ÎNAINTEA TUTUROR”<br />
Conf. univ. dr. G. D. Iscru<br />
Să nu surprindă că un om cu pregătire şi formaţie<br />
<strong>de</strong> istoric, nu una <strong>de</strong> jurist/legist, legiuitor sau profesor<br />
în domeniu, îndrăzneşte să abor<strong>de</strong>ze o asemenea problemă.<br />
O face din convingerea că ştiinţa istorică este, cum<br />
i s-a spus <strong>de</strong>mult, şi nu dintr-un <strong>org</strong>oliu exacerbat, „regina”<br />
ştiinţelor umaniste/socio-umane. Iar profesionistul ei, istoricul,<br />
este în măsură să se pronunţe – pe linia interdisciplinarităţii<br />
– şi asupra operei <strong>de</strong> legiferare şi <strong>de</strong> aplicare<br />
a legilor în societatea umană. Căci istoria acestei societăţi<br />
este însăşi viaţa ei, reconstituită prin ştiinţa istorică în conformitate<br />
cu a<strong>de</strong>vărul istoric, viaţă care s-a <strong>de</strong>rulat şi se<br />
<strong>de</strong>rulează după legi pe care şi le dă prin specialişti în domeniu.<br />
Le acceptă sau nu în funcţie <strong>de</strong> faptul dacă au sau<br />
nu componentă morală obligatorie. Impune regândirea şi<br />
reformarea lor când este cazul. Prin componenta morală<br />
obligatorie a unei legi înţeleg calitatea care face legea acceptabilă<br />
la nivelul societăţii în ansamblu, nu doar la nivelul<br />
unor „segmente” sociale, <strong>de</strong>ci un contract social, cum<br />
s-a spus, între un regim politic <strong>de</strong> <strong>de</strong>mocraţie reală şi societate,<br />
în care părţile contractante îşi asumă drepturi şi<br />
răspun<strong>de</strong>ri în interesul general.<br />
Or, încă din etapa trecerii <strong>de</strong> la Străvechime la<br />
Antichitate, <strong>de</strong> când aleşii comunităţii/societăţii umane au<br />
început să uzurpe suveranitatea naţiunii/poporului – ca<br />
efect al polarizării sociale negative (îmbogăţirea prin ilicit) [1]<br />
– şi s-au constituit într-o clasă dominantă şi oprimatoare<br />
(cu unul sau mai multe segmente), societatea umană,<br />
treptat, a încetat să mai fie condusă în conformitate cu interesele<br />
şi aspiraţiile ei în ansamblu, adică după legi cu<br />
componentă morală obligatorie, ci, practic, a început să<br />
fie dominată şi oprimată prin regimul politic impus <strong>de</strong> respectiva<br />
clasă dominantă.<br />
Aşa a început <strong>de</strong>turnarea societăţii umane, a<br />
vieţii ei, <strong>de</strong>ci şi a istoriei sale <strong>de</strong> la o evoluţie firească, naturală,<br />
conformă cu suveranitatea poporului/suveranitatea<br />
naţională. În acest început s-au constituit şi naţiunile care<br />
şi-au format şi State naţionale. Iar aceste <strong>org</strong>anisme/formaţiuni<br />
politice, <strong>de</strong>stinate să coordoneze optim şi în interesul<br />
grupului <strong>de</strong>zvoltarea societăţii, au fost tot mai mult<br />
surclasate <strong>de</strong> regimurile politice impuse <strong>de</strong> clasele dominante,<br />
care şi-au arogat şi dreptul <strong>de</strong> clase politice, conducătoare,<br />
adică, drept înscris – în societăţile premo<strong>de</strong>rne<br />
– în legi impuse <strong>de</strong> ele, emanaţie a voinţei şi intereselor<br />
lor, în timp ce „poporul <strong>de</strong> jos”, poporul suveran/naţiunea<br />
suverană a fost tot mai mult în<strong>de</strong>părtată <strong>de</strong> la actul politic,<br />
<strong>de</strong> conducere. A rămas, fariseic şi propagandistic, cunoscuta<br />
expresie: „Vox populi – vox <strong>de</strong>i!”, pentru eventuale<br />
campanii electorale. Clasa dominantă, cuprinsă <strong>de</strong> un veritabil<br />
<strong>de</strong>lir <strong>de</strong> mărire, dar şi temătoare totuşi <strong>de</strong> reacţia<br />
firească a celor oprimaţi <strong>de</strong> ea, a început chiar să urască<br />
„poporul <strong>de</strong> jos”, în paralel perfecţionându-şi instrumentele<br />
<strong>de</strong> constrângere. Poetul Horaţiu, foarte apropiat <strong>de</strong> „sferele<br />
înalte”, redă cel mai clar mentalitatea aristocratului<br />
roman: „Urăsc poporul <strong>de</strong> jos şi îl ţin <strong>de</strong>parte <strong>de</strong> mine” [2] .<br />
Iar acest <strong>de</strong>lir <strong>de</strong> mărire – cu toate consecinţele sale! – s-<br />
a perpetuat şi s-a amplificat la toate clasele dominante,<br />
până azi.<br />
În acest context s-a creat „fisura”, <strong>de</strong>venită, treptat,<br />
prăpastie între Ţara reală, a tuturor, şi Ţara politică, a<br />
celor „<strong>de</strong> sus”. Şi tot în acest context, tot al polarizării sociale<br />
negative, crescând apetitul şi harpagonismul claselor<br />
dominante, cărora încep să nu le mai ajungă doar cadrul<br />
naţional, au apărut imperiile – megaformaţiuni politice clădite<br />
pe rapt şi jaf pe seama altor spaţii etno-naţionale. Iar<br />
imperiile, toate, în toate timpurile, au năzuit la „statutul”<br />
<strong>de</strong> „imperiu universal”, după mo<strong>de</strong>lul „clasic” al Antichităţii,<br />
Imperiul Roman, care şi-a transmis „urmaşilor” acest<br />
mesaj testamentar corespon<strong>de</strong>ntul <strong>de</strong> azi al acestuia fiind<br />
„Imperiul global” şi Guvernul mondial ce se preconizează.<br />
Ei bine, atunci şi din acel context, până azi,<br />
componenta morală, obligatorie a legii s-a atrofiat treptat,<br />
până la dispariţie, legea fiind tot mai mult expresia voinţei<br />
9
Nr. 65, mai 2011<br />
şi intereselor clasei dominante. Statul naţional – când şi<br />
un<strong>de</strong> s-a putut menţine – a <strong>de</strong>venit, practic, instrumentul<br />
ei <strong>de</strong> dominaţie şi oprimare iar <strong>de</strong>mocraţia un surogat,<br />
atunci când n-a lipsit cu <strong>de</strong>săvârşire. În situaţii extreme –<br />
agresiuni străine, calamităţi –, când interesele clasei dominante<br />
<strong>de</strong>veneau parte componentă a interesului general,<br />
cei „<strong>de</strong> sus” îşi aduceau aminte <strong>de</strong> cei „<strong>de</strong> jos”, apelau<br />
la ei pentru <strong>de</strong>păşirea respectivei situaţii şi erau „dispuşi”<br />
să le facă unele concesii. La astfel <strong>de</strong> concesii respectiva<br />
clasă era silită şi în cazul unor insurecţii ale celor mulţi şi<br />
oprimaţi. Dar când ţara era „pacificată”, când „câştigau<br />
ciocoii războiul lor cu Ţara” (Arghezi), cei <strong>de</strong> „sânge albastru”,<br />
sau ghiftuiţii evului mo<strong>de</strong>rn reveneau la conduita lor<br />
„tradiţională” faţă <strong>de</strong> „vulg”: sclavie, iobăgie, sclavie mo<strong>de</strong>rnă,<br />
contribuabili docili, cobai pentru diverse experimente,<br />
„carne <strong>de</strong> tun”.<br />
Iar juriştii/legiuitorii/legislatorii tru<strong>de</strong>au din greu<br />
să elaboreze legi conforme cu i<strong>de</strong>ologia şi practica regimurilor<br />
dominatoare ale clasei dominante şi politice.<br />
La rândul lor, imperiile, supravieţuitoare concurenţei<br />
şi răfuielilor dintre ele, dar şi luptei cu naţiunile care<br />
îşi revendicau suveranitatea, creându-şi câte un alibi<br />
sacru sau „convingător” pentru mase mari <strong>de</strong> neavizaţi,<br />
manipulate, îşi continuau şi îşi continuă raptul şi jaful …<br />
în numele păcii! Aşa a cunoscut istoria „pax romana”, „pax<br />
germana”, mai nou „pax sovietica”, „pax americana” … Iar<br />
în <strong>de</strong>ceniile din urmă s-a recurs la, <strong>de</strong> acum celebrele, eufemisme:<br />
„integrare”, „globalizare”, „Noua Ordine Mondială”.<br />
Ce s-a întâmplat între timp, la nivelul planetar,<br />
cu sistemele <strong>de</strong> Drept, în cadrul cărora se elaborau legi?<br />
În anul 476 a „căzut” Imperiul Roman. A murit<br />
Imperiul Roman! Trăiască Imperiul Roman! Căci papalitatea<br />
Romei imperiale – „Cetatea eternă”! – a sacralizat,<br />
nu după mult timp şi cu acelaşi nume noul mperiu: „Sfântul<br />
Imperiu Roman” … <strong>de</strong> naţiune germană. O împreunare<br />
imposibilă <strong>de</strong> cuvinte; căci cuvântul german nu <strong>de</strong>semna<br />
o naţiune, ci o calitate a locuitorilor dintr-un anumit spaţiu:<br />
fraţi între ei (german=frate bun!). Nemţii, în sinea lor şi în<br />
casa lor se consi<strong>de</strong>ră daci („ich bin <strong>de</strong>utsch!”) <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nţi<br />
din poporul primordial, arienii, iar ţara şi-o numesc „Ţara<br />
Dacilor” – Deutschland! Tot aşa cuvântul „Roman”, în expresia<br />
folosită, surclasează numita „naţiune germană”; un<br />
nume fals care s-a menţinut până azi! E ca şi cum comuniştii<br />
lui Lenin, consolidându-se, ar fi nominalizat creaţia<br />
lor nu U.R.S.S. ci „Noul imperiu rus <strong>de</strong> naţiune sovietică”!<br />
Căci numai rus n-a fost noul imperiu, comunist, iar cuvântul<br />
„sovietic” exprimă altceva <strong>de</strong>cât naţiune.<br />
Dar prin numele dat – „Sfâtul Imperiu Roman” –<br />
DACIA<br />
magazin<br />
a reînviat prin mesaj testamentar, „rădăcina” <strong>de</strong> odinioară<br />
a „tuturor relelor” – Roma imperială, cu papalitatea ei, aspirantă,<br />
şi ea, la suveranitatea mondială.<br />
Iar noul „Sfânt Imperiu Roman”, sub inspiraţie<br />
papală – <strong>de</strong>ci, o construcţie … dualistă – şi-a început expansiunea:<br />
pe <strong>de</strong> o parte imperială, pe <strong>de</strong> altă parte spirituală<br />
prin agresiune şi prozelitism împotriva<br />
„schismaticilor” ortodocşi mai întâi, cu „centrul” lor, Bizanţul;<br />
mai nou împotriva islamismului şi budismului etc.<br />
Aşadar, teritorial, militar şi … catolic, noul „Sfânt<br />
Imperiu Roman” s-a consolidat cu, inclusiv, sistemul lui <strong>de</strong><br />
Drept roman, care <strong>de</strong> aici înainte va fi pus la temelia sistemelor<br />
<strong>de</strong> Drept ale planetei. Iar <strong>de</strong> atunci, juriştii, legislatorii<br />
se întrec în a-şi etala cunoştinţele <strong>de</strong> limbă latină,<br />
subliniind importanţa „legii” elaborată <strong>de</strong> ei pe menţionata<br />
temelie, cu maxime ca acestea: „Dura lex – sed lex”; sau<br />
una chiar absurdă (în traducere): „Să piară lumea dar să<br />
rămână legea!” pe care am citit-o în amfiteatrul unei facultăţi<br />
<strong>de</strong> profil.<br />
Numai că Dreptul roman imperial, luat ca temelie<br />
a sistemelor <strong>de</strong> Drept planetar, este Dreptul unui imperiu,<br />
strâmbat, fie şi „ajustat” <strong>de</strong> juriştii imperiului! Pentru<br />
acest „Drept”, suveranitatea poporului rămăsese un ingredient<br />
foarte util al discursurilor electorale şi al manualelor<br />
<strong>de</strong> adormit … stu<strong>de</strong>nţii. Dar în acest fel Dreptul roman s-<br />
a consolidat ca temelie a sistemelor <strong>de</strong> Drept.<br />
Desigur, în Dreptul roman găsim şi reglementări<br />
<strong>de</strong> mare fineţe din etapa republicană a Romei, dar şi <strong>de</strong><br />
mai târziu, ca un ecou al acelei etape, rezultate din observaţiile<br />
atente şi din practica justiţiară, filtrate prin mintea<br />
unor jurişti cu vocaţie, pentru ca multe activităţi în societate<br />
să se <strong>de</strong>sfăşoare natural, normal, firesc. Şi astfel <strong>de</strong><br />
reglementări pot fi preluate ca benefice. Fiind însă vorba<br />
<strong>de</strong> un Drept imperial, rămâne întrebarea finală: chiar astfel<br />
<strong>de</strong> reglementări benefice – cui folosesc în ultimă instanţă?<br />
Evi<strong>de</strong>nt, imperiului, „păcii romane”, „păcii imperiale”.<br />
Numai într-un cadru <strong>de</strong> <strong>de</strong>mocraţie reală ele pot avea o<br />
altă valoare – valoarea lor reală!<br />
În etapa tranziţiei spre epoca mo<strong>de</strong>rnă a fost<br />
însă <strong>de</strong>scoperit (acesta e cuvântul!) un principu superior<br />
<strong>de</strong> Drept, bun <strong>de</strong> pus la temelia sistemelor <strong>de</strong> Drept la<br />
nivel planetar.<br />
S-a întâmplat – dar poate nu a fost o întâmplare!<br />
– ca în 1687, la Upsala, în Suedia, savantul jurist sue<strong>de</strong>z<br />
Carolus Lundius, din însărcinare regală, să publice – după<br />
ani mulţi <strong>de</strong> cercetare şi reflecţii pe măsură – cartea: Zamolxis,<br />
primul legislator al geţilor, tradusă la noi, în premieră,<br />
<strong>de</strong> doamna Maria Crişan din iniţiativa şi pe<br />
cheltuiala d-lui dr. Napoleon Săvescu, preşedintele socie-<br />
10
Nr. 65, mai 2011<br />
tăţii internaţionale „Reînvierea Daciei”, carte editată ulterior<br />
<strong>de</strong> traducătoare într-o ediţie bilingvă (română şi engleză).<br />
Încă nu avem o ediţie ştiinţifică.<br />
Reţinem mai întâi că papa Agapet al II-lea, într-o<br />
bulă din anul 954 d. Hr. îi numea daci atât pe danezi cât şi<br />
pe sue<strong>de</strong>zi, pe locuitorii acestor ţări, cât şi pe regii lor [3] . Şi<br />
Lundius porneşte <strong>de</strong> la acest dat, atunci acceptat unanim.<br />
Zalmolxe<br />
Din studiul savantului Carolus Lundius reiese că<br />
sub Domnia lui Carol al XI-lea al Suediei (1660-1697) –<br />
Carolus Optimus şi Maximus, cum îl numeşte Lundius –<br />
găsirea izvoarelor Dreptului – Dreptului german, după accepţiunea<br />
timpului (or, noi acum ştim că aşa-zişii germani<br />
îi aveau ca strămoşi pe geţi, got fiind tot una cu get), era<br />
o preocupare superioară, în atenţia regalităţii. În context,<br />
revenind în <strong>Dacia</strong> ancestrală, mai reţiem că lui Zalmoxis<br />
– rege şi zeu din epoca mitologică, din vremea lui Saturn<br />
al începutului, în unele izvoare substituit chiar lui Saturn<br />
– nu-i putem calcula vârsta, cu toate încercările <strong>de</strong> până<br />
acum. El aparţine epocii mitologice.<br />
Ei bine, după cercetările şi reflecţiile sale în<strong>de</strong>lungate,<br />
savantul sue<strong>de</strong>z ajunsese la concluzia că „filosofia<br />
cea mai veche este a lui Zalmoxis şi a neamului nostru”<br />
iar „din izvoarele ei s-au iscat şi principiile şi preceptele<br />
juridice şi tot ele s-au revărsat în for;” şi „ele sunt exemple<br />
DACIA<br />
magazin<br />
<strong>de</strong> nezdruncinat ale a<strong>de</strong>vărului” [4] . Lundius le regăseşte în<br />
Dreptul bizantin, <strong>de</strong> spiritualitate creştină, din vremea lui<br />
Justinian. Şi le enumeră, succint, în preambulul capitolului<br />
IX, apoi le <strong>de</strong>zvoltă în cele 9 subcapitole ale acestuia (op.<br />
cit., p179-195).<br />
Reţinem: „Din aceste principii supreme, exemple<br />
ale naturii şi ale a<strong>de</strong>vărului, a ieşit la iveală nu numai<br />
Dreptul Natural, ci şi cel Civil şi pe lângă acesta şi cel<br />
numit Drept al Popoarelor care este separat <strong>de</strong> cel Civil<br />
şi Natural. De aici s-a iscat acel Drept al naţiunilor înaintea<br />
tuturor”. Spre finalul subcapitolului 8, printr-un citat<br />
reţinut dintr-o lege antică (legea Manilia, după autorul ei,<br />
Manilius), trecut prin filieră creştină, Lundius sintetizează<br />
conţinutul acestei legi a popoarelor: „Această lege este<br />
stabilită <strong>de</strong> Dumnezeu şi este întărită <strong>de</strong> puterea Lui<br />
dreaptă <strong>de</strong> a fi urmată spre binele şi liniştea comună a popoarelor<br />
şi a conducătorilor acestora; este ca un drept natural,<br />
o lege divină înnăscută în fiinţa umană şi care<br />
porunceşte ce trebuie făcut şi, dimpotrivă, ce este interzis”.(op.<br />
cit., p. 192, s.n.).<br />
Conform cu această lege divină, după Platon,<br />
continuă Lundius, când, în Antichitate, „Cetatea” „Republica”,<br />
şi-a <strong>org</strong>anizat Dreptul Civil, şi l-a <strong>org</strong>anizat în aşa<br />
fel încât viaţa Republicii să fie „spre fericirea cetăţeanului”<br />
(s.n.).Pe aceste legi Cicero le-a numit „legile Republicii”<br />
(statale) (op. cit., p. 193, s.n.). Conform acestor legi, inspirate<br />
<strong>de</strong> legea divină „dacă locuitorii sunt crescuţi în moravuri<br />
bune, cetatea arată frumos, ca întărită cu ziduri”.<br />
Dimpotrivă, dacă Prefăcătoria, Şantajul şi Avariţia, Invidia,<br />
Ambiţia, Denigrarea, Sperjurul, Neglijenţa, Injuria şi cea<br />
mai rea dintre toate, Crima prin agresiune, „dacă toate<br />
acestea nu sunt în<strong>de</strong>părtate <strong>de</strong> aici, şi o sută <strong>de</strong> ziduri<br />
dacă ar avea Cetatea, încă ar fi prea puţin ca să ne apere<br />
<strong>de</strong> rele” – adaugă Carolus Lundius, citându-l pe Plaut. Şi<br />
încă notează că şi Cicero invocă „aceeaşi raţiune a naturii”,<br />
anume că „legea divină să meargă mână în mână cu<br />
legea umană, aceasta să dicteze înainte <strong>de</strong> toate”. În finalul<br />
capitolului, Lundius laudă gândirea şi practica reformatoare<br />
a regelui Carol XI-lea, care „socoteşte că înainte<br />
<strong>de</strong> toate trebuie extirpate toate relele <strong>de</strong> acest soi şi,<br />
odată evitate viciile, se vor putea <strong>de</strong>păşi greutăţile şi se<br />
va putea institui o societate bazată pe dreptate şi merit”.<br />
În urma reformelor înfătuite în conformitate cu acea lege<br />
divină, „guvernarea în ţara noastră”, apreciază Lundius, a<br />
fost „constituită pe republica lui Dumnezeu”. Astfel, au fost<br />
eradicate fără<strong>de</strong>legile <strong>de</strong> sub guvernările anterioare, când<br />
„slujitorii publici nu erau cinstiţi ci mincinoşi, uniţi printr-un<br />
zel simulat, neducând la bun sfârşit nici una dintre treburile<br />
Statului, dar se căzneau să fie lăudaţi ca şi cum aşa ar fi<br />
11
Nr. 65, mai 2011<br />
fost lucrurile, porunceau să fie confiscate bunurile celor<br />
care lipseau mai mult din cetate, ei (slujitorii publici, n.n.)<br />
fiind cei care <strong>de</strong>vastau Statul <strong>de</strong> toate bunurile şi-şi înălţau<br />
vile şi case somptuoase până la Cer şi astflel goleau vistieria<br />
ţării, clădindu-şi ei bogăţii, unele peste altele; moravurile<br />
le erau toate înclinate spre hrăpiri, fie că era un<br />
bun sacru, fie că era un bun public”.<br />
Prin reformele operate însă „s-a reinstaurat<br />
aceeaşi stăveche JUSTIŢIE, extrasă din atâtea legi suprapuse,<br />
drept chintesenţă a tot ce s-a acumulat bun până<br />
acum, drept izvor al Dreptului Public şi Privat, justiţie care<br />
azi, prin cârmuirea extrem <strong>de</strong> vigilentă şi <strong>de</strong> isteaţă a regelui<br />
nostru, Carol, se află în întreaga ei plenitudine, triumfă<br />
pretutin<strong>de</strong>ni ..., se iţesc şi înfloresc cele mai drepte<br />
Constituţii ..., se bucură <strong>de</strong> aceleaşi drepturi toate ţinuturile<br />
care se află sub oblăduirea sa (a regelui Carol, n.n.)”.<br />
„Aceste virtuţi (ale unui sistem <strong>de</strong> Drept astfel statornicit,<br />
n.n.) sunt aşezate întru lumina Sueoniei (Suediei)”. dar şi<br />
„în ochii şi urechile tuturor popoarelor şi mulţumirea Posterităţii”,<br />
regele îngrijindu-se <strong>de</strong> „fericirea ţării”, precum şi<br />
să înlăture diferenţele dintre cetăţi în privinţa şcolilor şi universităţilor<br />
şi să reducă, pe cât posibil, abuzurile <strong>de</strong> putere.<br />
În sfârşit, cititorul este în<strong>de</strong>mnat <strong>de</strong> savantul jurist<br />
să ia aminte, la cauzele, pe bună dreptate <strong>de</strong>sfiinţate,<br />
care controlau spiritele sub pretextul utilităţii; la toţi magistraţii<br />
care sunt în acest regat universal, care recurg la<br />
indicaţii oculte <strong>de</strong> încetare a proceselor, la cele mai murdare<br />
manevre <strong>de</strong> apărare (lipsind <strong>de</strong> apărare pe acuzaţi),<br />
la lătrături avocăţeşti <strong>de</strong> ridică tribunalele în picioare, la<br />
consilii ad-hoc fără trivialitate în treburi judiciare, la sentinţa<br />
ad-hoc a proceselor, la motivul ad-hoc al continuării<br />
lor şi înclinat spre toate cele bune, printr-o armonie foarte<br />
plăcută”; astfel încheie Lundius sfatul dat cititorului: „vei<br />
răsufla uşurat, căci, eliminând toate aceste neajunsuri în<br />
practica judiciară, se va obţine şi păstra însănătoşirea vieţii<br />
publice” (op. cit. p. 194-195, s.n. sesizez aici şi unele<br />
<strong>de</strong>fecţiuni <strong>de</strong> traducere).<br />
După cum s-a putut înţelege, răul încriminat <strong>de</strong><br />
Carolus Lundius, supus atunci acţiunii <strong>de</strong> eradicare prin<br />
reformele regalităţii sue<strong>de</strong>ze, se resimte şi azi, încă mai<br />
puternic, la nivel planetar şi se resimte şi la noi. Aşezarea<br />
sistemului <strong>de</strong> Drept sue<strong>de</strong>z pe temelia legii divine, încorporată<br />
în dreptul Zalmoxian, a dat satisfacţie savantului<br />
jurist, <strong>de</strong>şi el rămâne conştient că acţiunea <strong>de</strong> eradicare<br />
a vechiului sistem trebuie să continue. Şi atenţiona serios<br />
în acest sens.<br />
Numai că pe continent, iar prin extin<strong>de</strong>re, în continuare,<br />
mai ales în procesul nociv <strong>de</strong> constituire şi consolidare<br />
a imperiilor coloniale, dreptul imperial roman ca<br />
DACIA<br />
magazin<br />
izvor <strong>de</strong> Drept şi temelie juridică, a „prins” „vânt prielnic”<br />
şi a <strong>de</strong>venit dominant pentru sistemele mo<strong>de</strong>rne <strong>de</strong> Drept.<br />
Au venit apoi să se adauge şi alte sisteme <strong>de</strong> Drept imperial,<br />
inspirate din primul, care au consolidat respectiva<br />
temelie, căci polarizarea socială negativă continua să domine<br />
societatea în curs <strong>de</strong> mo<strong>de</strong>rnizare. Şi astfel, componenta<br />
morală obligatorie a legii a continuat să se<br />
atrofieze. Exemplul cel mai distrugător al acestei atrofieri<br />
l-a reprezentat practica imperiilor coloniale în teritoriile extraeuropene<br />
cucerite, practică în cursul căreia se poate<br />
vorbi, <strong>de</strong> fapt, nu <strong>de</strong> „lege dură, dar lege”, ci, pur şi simplu,<br />
<strong>de</strong> fără<strong>de</strong>lege, agravată în plus prin concursul confesional<br />
al Occi<strong>de</strong>ntului, provocând, împreună, mari tragedii şi jafuri<br />
pe seama naţiunilor intrate sub dominaţia imperiilor<br />
coloniale. Dar şi pe „bătrânul continent” a continuat atrofierea<br />
componentei morale obligatorii a legii. Căci în confruntarea<br />
cu Dreptul strâmb imperial, Dreptul Zalmoxian,<br />
„Dreptul naţiunilor înaintea tututor”, a rămas invocat întro<br />
carte, a fost aplicat local, în Suedia – care va ajunge, în<br />
timp, la un înalt nivel <strong>de</strong> civilizaţie, sau, poate, nici acolo<br />
cu consecvenţă. Oricum, experimentul sue<strong>de</strong>z este <strong>de</strong><br />
studiat. De asemenea, în ceea priveşte ţările noastre, dacice,<br />
moştenitoare directe şi principale ale Dreptului Zalmoxian,<br />
cuprinse între imperii, ele îşi menţineau cu greu<br />
statalitatea şi însăşi fiinţa naţională. Dreptul străvechi persista,<br />
e a<strong>de</strong>vărat, prin acel Drept al obştei săteşti şi al „frăţiilor”<br />
<strong>de</strong> meşteşugari în unele oraşe şi târguri. Dar şi pe<br />
acest teren începuse şi aici ofensiva clasei dominante şi<br />
politice <strong>de</strong> aservire a obştilor săteşti, cu accentuarea servajului<br />
şi <strong>de</strong> aservire a vetrei târgurilor şi oraşelor apărute<br />
pe domeniile boierilor şi mânăstirilor. În aceste condiţii,<br />
când şi teza „romanizării” îşi făcea tot mai mult loc în sferele<br />
cărturăreşti şi politice, o codificare oficială a Dreptului<br />
obştii nu era <strong>de</strong> conceput sau se opera prin selecţiuni interesate.<br />
Constatăm, documentar, aplicarea dreptului străvechi<br />
în plan local în obştile care, chiar aservite, reuşeau<br />
să-şi menţină autonomia. Aşa se va ajunge ca în Ar<strong>de</strong>al<br />
să <strong>de</strong>a lege nemeşii maghiari – ce-i mai crunţi oprimatori<br />
la nivel european! – iar în Principatele Dunărene să <strong>de</strong>a<br />
lege sultanul – acea „canun name” din 1792 şi hatişeriful<br />
din 1802; ori, în plin secol al XIX-lea, „secolul naţiunilor”,<br />
să impună lege – „Regulamentul <strong>org</strong>anic”, pentru trei <strong>de</strong>cenii,<br />
imperiul ţarist.<br />
Şi azi, în facultăţile <strong>de</strong> profil, Dreptul roman se<br />
studiază ca principal izvor al Dreptului şi temelie a sistemului<br />
<strong>de</strong> Drept. Iar Dreptul naţiunilor/popoarelor, Drept <strong>de</strong><br />
s<strong>org</strong>inte zalmoxiană, numit „Drept internaţional”, practic a<br />
<strong>de</strong>venit minge <strong>de</strong> ping-pong în jocul <strong>de</strong> interese al „centrelor<br />
<strong>de</strong> putere”, cum s-au rebotezat imperiile sub acope-<br />
12
Nr. 65, mai 2011<br />
rire şi care tind tot mai mult a se înţelege între ele spre a<br />
ajunge la un consens în cadrul Conspiraţiei neoimperialiste<br />
mondiale împotriva naţiunlor lumii şi a Statelor lor naţionale,<br />
pentru constituirea unui imperiu global, condus <strong>de</strong><br />
un guvern mondial, sub o aşa-zisă „Nouă Ordine Mondială”<br />
– „Ordinea” bolnavilor <strong>de</strong> avere, <strong>de</strong> putere şi <strong>de</strong> dominaţie<br />
din „era” capitalismului sălbatic al <strong>de</strong>zastrelor [5] .<br />
După constituirea naţiunilor – în tranziţia <strong>de</strong> la<br />
Străvechime la Antichitate –, în epocile premo<strong>de</strong>rne care<br />
au urmat, continuând şi în epoca mo<strong>de</strong>rnă, aceste principale<br />
permanenţe ale istoriei au dus o luptă necurmată atât<br />
cu imperiile, pentru apărarea sau recucerirea suveranităţii<br />
externe, cât şi, în cazul Statelor naţionale proprii, pentru<br />
recucerirea suveranităţii în plan intern, suveranitate uzurpată<br />
<strong>de</strong> clasa dominantă şi <strong>de</strong> reprezentanţii acesteia în<br />
conducerea politică sub regimuri politice absolutiste, dicatoriale,<br />
tiranice şi chiar sub un fariseiem „<strong>de</strong>mocratic”<br />
care surclasaseră Statul naţional.<br />
În plan intern, marea Revoluţie Franceză a readus<br />
„la lumina zilei” principiul suveranităţii naţiunii/poporului<br />
şi aceasta a dinamizat lupta naţiunilor în continuare,<br />
secolul care a urmat, al XIX-lea, <strong>de</strong>venind – cum i s-a spus<br />
– „secolul naţiunilor”, tocmai datorită efortului renascentist-revoluţionar<br />
al acestora, marcat <strong>de</strong> victoriile lor, obţinute,<br />
chiar dacă insurecţiile <strong>de</strong>clanşate au fost a<strong>de</strong>sea<br />
învinse, reprimate. Au căzut tronuri regale şi s-au instaurat<br />
regimuri republicane. Şi, chiar dacă au rămas ori au revenit<br />
monarhii, s-au adoptat constituţii mo<strong>de</strong>rne, ca expresie<br />
a voinţei naţionale, monarhii fiind şefi ai Statului nu doar<br />
din „graţie divină”, ci şi din voinţa naţională.<br />
În plan extern, după secole <strong>de</strong> efort continuu,<br />
naţiunile au adus imperiile în criza generală <strong>de</strong> sistem imperial,<br />
iar la începutul secolului XX, după erodarea suferită<br />
în primul război mondial, în care acestea s-au bătut între<br />
ele pentru dominaţia lumii, au căzut imperii, în timp ce<br />
principiul suveranităţii naţiunilor a fost recunoscut la<br />
Forum–ul internaţional al Conferinţei <strong>de</strong> pace (1919 -<br />
1920). S-au constituit ori s-au reconstituit State naţionale<br />
suverane iar, în perspectivă, s-a pus problema că<strong>de</strong>rii imperiilor<br />
coloniale. Se anunţa astfel un nou „secol al naţiunilor”.<br />
N-a fost să fie!<br />
Căci vicleniile, escrocheriile şi constrângerile<br />
promovate <strong>de</strong> clasele dominante, chiar dacă <strong>de</strong> drept nu<br />
se mai puteau numi şi clase politice, au menţinut şi chiar<br />
au consolidat la loc <strong>de</strong> frunte polarizarea socială negativă,<br />
astfel că marele principiu al suveranităţii naţiunii/poporului<br />
a fost tot mai mult atacat şi subminat. Popoare proclamate<br />
suverane prin constituţii au re<strong>de</strong>venit captive în propriile<br />
State naţionale – exemplul luminatei Franţe este elocvent<br />
DACIA<br />
magazin<br />
în acest sens –, State care au slăbit, în perspectiva unei<br />
noi agresiuni majore pregătită <strong>de</strong> Conspiraţia neoimperialistă<br />
mondială împotriva lor, conspiraţie consolidată prin<br />
experţii imperiului mondial invizibil, imperiul capitalului,<br />
ajuns la comanda acestei cârdăşii cu un şi mai mare apetit<br />
al dominaţiei.<br />
De asemenea, li<strong>de</strong>ri neautentici ai unor naţiuni/State<br />
naţionale, ajunşi „sus” prin „mijloace specifice”,<br />
atraşi în mrejele amintitei Conspiraţii – bine selecţionaţi,<br />
întreţinuţi şi „motivaţi”, astfel cointeresaţi – au cedat tentaţiilor,<br />
punându-şi Statele la dispoziţia harpagonismului<br />
neoimperialist, intrat acum în faza iresponsabilităţii faţă <strong>de</strong><br />
soarta lumii şi a planetei înseşi.<br />
Aceasta este primejdia cea mare la ordinea zilei!<br />
Aşadar, aşezarea sistemelor <strong>de</strong> Drept, la nivel<br />
planetar, pe temelia Dreptului roman imperial, la care s-<br />
au adăugat şi alte influenţe imperiale prin „sugestie”/„recomandare”<br />
sau presiune, a fost, pur şi simplu, o<br />
calamitate şi continuă să fie până azi!<br />
Iată <strong>de</strong> ce este imperios necesar un efort general,<br />
concertat la nivel planetar, întrunind efortul şi forţa tuturor<br />
naţiunilor, ca printr-o acţiune politică <strong>de</strong> anvergură<br />
să readucă în prim plan suveranitatea naţiunilor/popoarelor,<br />
pe temeiul juridic ancestral al Dreptului naţiunilor înaintea<br />
tuturor, <strong>de</strong> s<strong>org</strong>inte Zalmoxiană, Drept izvorând din<br />
prima şi cea mai importantă lege naturală, lege divină, a<br />
iubirii <strong>de</strong> sine şi a iubirii semenilor, lege – cum cita Lundius<br />
– „înnăscută (imprimată, n.n.), în fiinţa umană”, lege dată<br />
poporului primordial la „începutul începuturilor”. Numai pe<br />
această temelie se poate ajunge în plan intern la mult visata<br />
armonie socială ca premisă esenţială pentru implementarea<br />
unor regimuri <strong>de</strong> <strong>de</strong>mocraţie reală în Statele<br />
naţionale. Iar în plan extern, numai astfel se va ajunge la<br />
dispariţia imperiilor agresoare, dominatoare şi oprimatoare<br />
şi la convieţuirea cu a<strong>de</strong>vărat frăţească între toate naţiunile<br />
lumii, surori între ele, la a<strong>de</strong>văratul drept internaţional<br />
– dreptul naţiunilor înaintea tuturor.<br />
-----------------------<br />
1. G.D.Iscru. O nouă introducere în epoca mo<strong>de</strong>rnă a României cu<br />
privire specială la istoria naţională. Ed. Proema, Baia Mare, 2010, p.<br />
47-56.<br />
2. Gabriel Ghe<strong>org</strong>he, Studii <strong>de</strong> cultură şi civilizaţie românească, I, Ed.<br />
Gândirea, Bucureşti, 2001, p. 16.<br />
3. Ge<strong>org</strong>e Pantecan, Provincia medievală <strong>Dacia</strong> din Europa nordică.<br />
Ed. Daco-Română, Bucureşti, 2010, p. 282-285.<br />
4. Carolus Lundius, Zamolxis, primul legislator al geţilor, Cuvânt înainte<br />
<strong>de</strong> dr. Napoleon Săvescu. Traducere şi note <strong>de</strong> Maria Crişan.<br />
Ed. Axa, Botoşani, 2002, p.179-180.<br />
5. Naomi Klein, Doctrina şocului. Naşterea capitalismului <strong>de</strong>zastrelor.<br />
Ed. Vallant, Bucureşti, 2008<br />
13
Nr. 65, mai 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
HAŢEG - ADEVĂRATA SARMIZEGETUSĂ (I)<br />
I. MĂRTURISIRE<br />
Gligor HAŞA<br />
Două întâmplări, la distanţă <strong>de</strong> aproape 40 <strong>de</strong> ani,<br />
au fost motivul <strong>de</strong>terminării <strong>de</strong> a lumina o i<strong>de</strong>e, <strong>de</strong> a<br />
dovedi că a<strong>de</strong>vărata capitală a regilor daci nu a fost nici<br />
Ulpia Traiană, nici Sarmisegetusa Grădişte, ci <strong>de</strong>alul cu<br />
cote între 300 şi 600 <strong>de</strong> metri <strong>de</strong> la confluenţa Streiului cu<br />
Râul Mare şi Galbena, numit SUBCETATE. Mai explicit,<br />
mamelonul care schimbă <strong>de</strong> către vest spre nord cursul<br />
Sargeţiei şi care, în incinta fortificată, inclu<strong>de</strong> 370 <strong>de</strong><br />
hectare, cu acces la 6 porţi: 3 pe latura nord-vest, 2 spre<br />
sud-vest şi 1 către sud-est.<br />
Aşadar, revenim la întâmplări. În 1969 îi<br />
cunoşteam la Haţeg, apoi la Subcetate, pe învăţătorul Florescu<br />
şi pe tânărul, <strong>de</strong> odinioană, care îl însoţise la<br />
cercetări, pentru bagaje şi măsurători, pe colonelul Constantin<br />
Zagoriţ, autorul cărţii „Sarmisegetusa”, însoţită <strong>de</strong><br />
patru hărţi, apărută la Tipografia „Concurenţa” din Ploieşti.<br />
Întâiul amintit avea vii în memorie întâlnirile cu istoricul<br />
Teodorescu şi cu Constantin Daicoviciu, aici, la Subcetate.<br />
Profesorul Teodorescu înclina să creadă că mai multe şi<br />
mai soli<strong>de</strong> erau argumentele pentru localizarea capitalei<br />
politico - administrative aici, la confluenţa unor importante<br />
ape şi drumuri (dinspre nord şi Mureş, în sus, pe Strei,<br />
dinspre sud-vest, pe la Porţile <strong>de</strong> Fier, dinspre est, prin<br />
pasul Vulcan- Merişor şi în sus pe Strei, dinspre nord-est<br />
şi Grădişte, pe platoul Luncanilor, urmând plaiul Vârful lui<br />
Pătru, Şureanu, Dealul Negru), în vreme ce Daicoviciu<br />
susţinea i<strong>de</strong>ea „<strong>de</strong> ne<strong>de</strong>zminţit” (în urma propriilor săpături<br />
şi <strong>de</strong>scoperiri spectaculoase în munţii Orăştiei). Disputele<br />
lor au <strong>de</strong>generat în ură mocnită. Profesorul - şi parte din<br />
cercetările sale - au intrat în uitare, după moartea<br />
suspectă a acestuia. Prins oarecum la mijloc se găsea<br />
profesorul Octavian Floca, directorul Muzeului din Deva<br />
şi a<strong>de</strong>ptul localizării capitalei eroice pe locul actualei Ulpia<br />
Traiana Augusta, dar care nu îndrăznea să iasă din poruncile<br />
lui Daicoviciu, ins cu mare trecere la conducătorii <strong>de</strong><br />
atunci, ca şi la cei <strong>de</strong> mai târziu (a fost mulţi ani<br />
vicepreşedintele Consiliului <strong>de</strong> Stat).<br />
A doua întâmplare a făcut să prezint la un simpozion<br />
naţional, ţinut la Haţeg, o comunicare cu titlul: „În<br />
actualitate marile comori din vadul Streiului şi a<strong>de</strong>vărata<br />
Sarmisegetusa dacică”. Comunicarea a stârnit interes.<br />
Aşa se face că din resturile bibliotecii unui cărturar<br />
haţegan am primit cartea „SARMISEGETUSA”, editată în<br />
1937, precum şi exemplare din presa vremii, cu atitudini<br />
polemice la subiect, polemici întrerupte <strong>de</strong> evenimentele<br />
dramatice ce anunţau războiul. Colonelul Constantin<br />
Zagoriţ era topograf în subordinea generalului Dănilă<br />
Paap, comandant al diviziei a 18-a, împreună cu care, şi<br />
cu mai mulţi ofiţeri, a făcut o recunoatere tacticotopografică<br />
a terenului din jurul Haţegului „mergând <strong>de</strong><br />
la cota 395, <strong>de</strong> pe şoseaua Haţegului, spre vârful cota<br />
519 şi spre liniile turnului medieval <strong>de</strong> observaţie,<br />
adică pe linia <strong>de</strong> <strong>de</strong>spărţire a apelor...”.<br />
„Ajungând în vârful <strong>de</strong> la nord <strong>de</strong> litera V (vezi<br />
harta), din toponimicul Varalia, am <strong>de</strong>scoperit colţul<br />
<strong>de</strong> nord-est al cetăţii; şi <strong>de</strong> acolo am continuat drumul<br />
<strong>de</strong>-a lungul laturii <strong>de</strong> est, reprezentând latura unei<br />
cetăţi”.<br />
Scopul cercetării fiind înainte <strong>de</strong> toate strategic,<br />
colonelul revine pe cont propriu în 1922, iar mai apoi în<br />
1936 şi 1937. Ce aflăm mai <strong>de</strong>parte din studiul <strong>de</strong>venit<br />
14
Nr. 65, mai 2011<br />
carte (uitată, din păcate, <strong>de</strong>şi, dacă nu<br />
venea războiul şi dictatura comunistă<br />
ar fi putut schimba multe pagini<br />
măsluite ori greşite din istoria Daciei):<br />
- Având alte însărcinări, nu a<br />
putut cerceta întreg perimetrul cetăţii,<br />
împreună cu ceilalţi, ci ruina turnului <strong>de</strong><br />
pe vârful Orlea, trecând apa Barandului<br />
şi conturând pe la răsărit vârful cu<br />
cota 519;<br />
- Acestea se petreceau în anul<br />
1920; în anul 1922 revine aici şi, la<br />
Deva, are o convorbire cu Octavian<br />
Floca, directorul muzeului, în legătură<br />
cu urmele cetăţii Sarmisegetusa în masivul<br />
<strong>de</strong>luros triunghiular <strong>de</strong> la Est <strong>de</strong><br />
Haţeg. Aşa cum Daicoviciu găsise<br />
„Sarmisegetusa lui” în munţii Orăştiei,<br />
Floca o avea pe a sa, în două variante:<br />
ori la Grădiştea (Varghegy), adică la<br />
Ulpia Traiana-Augusta, un<strong>de</strong> se <strong>de</strong>s -<br />
coperise <strong>de</strong>ja arena, ori pe Dealul<br />
Uroiului (Arany), la vărsarea râului<br />
Strei în Mureş. În primul caz, Zagoriţ constatase încă din<br />
1920 că Ulpia Traiana nu putea fi Sarmisegetusa Dacică,<br />
terenul ruinelor fiind unul <strong>de</strong> şes, <strong>de</strong>schis, iar acolo nu se<br />
găsise niciun ciob <strong>de</strong> ceramică dacică.<br />
Dintre zecile <strong>de</strong> argumente cu care Zagoriţ<br />
ple<strong>de</strong>ază împotriva situării capitalei lui Decebal la<br />
Sarmisegetusa <strong>de</strong> lângă Tape, amintim câteva, din perspectiva<br />
strategiei militare:<br />
- Colonia Ulpia, fost cadastru roman după primul<br />
război dacic, e zidită la mare <strong>de</strong>părtare <strong>de</strong> ieşirea din <strong>de</strong>fileul<br />
Porţilor <strong>de</strong> Fier;<br />
- dacii nu construiau cetăţi la locuri <strong>de</strong>schise,<br />
adică în câmp liber şi pe fundul văilor, după cum obişnuiau<br />
romanii să-şi construiască casele şi oraşele;<br />
- dacii, care aveau un pronunţat simţ al folosirii<br />
terenului pentru apărare şi ambusca<strong>de</strong>, nu ar fi făcut<br />
greşeala <strong>de</strong> a ridica cetate într-un punct care că<strong>de</strong>a <strong>de</strong> la<br />
sine după că<strong>de</strong>rea apărării din Defileu, ea fiind vulnerabilă<br />
şi dinspre Est şi Vest;<br />
- multe argumente care ţin <strong>de</strong> strategia militară a<br />
dacilor şi a romanilor ple<strong>de</strong>ază în favoarea a<strong>de</strong>vărului că<br />
„Colonia Dacica”, <strong>de</strong>venită Ulpia Traiana Sarmisegetusa,<br />
nu se afla aici, pe temelii dacice, ci un<strong>de</strong>va în apropiere.<br />
Împotriva localizării Sarmisegetusei la Grădiştea<br />
Muncelului ori la Costeşti argumentele sunt şi mai soli<strong>de</strong>:<br />
- toate fortificaţiile din munţii Orăştiei au un<br />
DACIA<br />
magazin<br />
perimetru restrâns şi ele nu ar fi putut adăposti o armată,<br />
d-apoi o capitală politico-administrativă;<br />
- ele sunt prea retrase şi prea inaccesibile pe timp<br />
<strong>de</strong> pace;<br />
- toate sunt cam <strong>de</strong> aceeaşi mărime, cu poziţii la<br />
fel <strong>de</strong> retrase faţă <strong>de</strong> văile şi arterele <strong>de</strong> viaţă şi serveau<br />
numai <strong>de</strong> refugiu;<br />
- este greşită afirmaţia îmbrăţişată <strong>de</strong> curentul<br />
daicovicist că aceste cetăţi şi cetăţui închi<strong>de</strong>au trecerile<br />
către Sarmisegetusa; că într-una din ele s-a retras Decebal,<br />
adică Regia (numită aşa convenţional), izvoarele<br />
scrise şi Columna împrăştie orice îndoială.<br />
Să ve<strong>de</strong>m care sunt argumentele strategului<br />
topometrist Constantin Zagoriţ în favoarea „Sarmisegetusei<br />
<strong>de</strong> la Subcetate”:<br />
- „Sarmisegetusa <strong>de</strong> la Subcetate” ocupă o poziţie<br />
intermediară între cetăţile şi cetăţuile din munţii Orăştiei<br />
şi Sarmisegetusa Ulpia Traiana;<br />
- acest masiv <strong>de</strong>luros, sub formă <strong>de</strong> triunghi, este<br />
aşezat la răscrucea a trei drumuri mari care vin: din Banat<br />
prin Porţile <strong>de</strong> Fier, din Oltenia prin pasurile din Valea Jiului<br />
şi Streiul Superior, dinspre Câmpia Tisei şi valea<br />
Mureşului, pe Valea Streiului Inferior. Toate ajung, inclusiv<br />
drumul <strong>de</strong> plai Vârful lui Pătru, Şureanu, Dealul Negru,<br />
Platoul Luncanilor, la strâmtul <strong>de</strong>fileu Subcetate - Bucium.<br />
Tot către acest punct se îndreaptă alte drumuri şi poteci<br />
care coboară din Munţii Poiana Ruscăi, Munţii Sebeşului<br />
15
Nr. 65, mai 2011<br />
şi Munţii Ţarcului;<br />
- localizarea făcută <strong>de</strong> Constantin Zagoriţ rezumă<br />
funcţia strategică a întregii regiuni care cuprin<strong>de</strong> Munţii<br />
Sebeşului, Munţii Apuseni, Munţii Ruscăi şi Munţii Haţeg-<br />
Vulcan, funcţie <strong>de</strong>spre care eminentul geograf militar, generalul<br />
Ianescu se exprima cu entuziasm în lucrarea<br />
„Geografia militară a Olteniei şi Banatului”.<br />
- Constantin Zagoriţ a ataşat cărţii sale patru hărţi,<br />
dintre care nouă ne-a parvenit doar cea realizată la scara<br />
1/10.000, în care masivul <strong>de</strong>luros triunghiular e împărţit în<br />
patru compartimente (vezi harta); fiecare dintre acestea<br />
se pot apăra separat după că<strong>de</strong>rea celorlalte trei; fiecare<br />
reprezintă un punct <strong>de</strong> sprijin pentru apărarea întregului<br />
masiv; primele trei apără compartimentul al patrulea, adică<br />
inima întregului; relieful e brăzdat <strong>de</strong> vâlcele şi văi, dintrecare<br />
două (Valea Barandului şi Valea Pleşiţiei) au izvoare<br />
care nu seacă; dinspre Nord-Sud şi Vest-Est curg două<br />
ape - Streiul şi Fărcădinul (Galbena), dintre care una poate<br />
fi căutata Sargeţie.<br />
- Constrânşi <strong>de</strong> spaţiul alocat argumentaţiei, trecem<br />
peste alte consi<strong>de</strong>rente strategice, dintre care multe<br />
ţin <strong>de</strong> <strong>de</strong>scrierea cetăţii. Din păcate, nu avem celelalte<br />
hărţi, care pot fi găsite, probabil, la arhivele din Ploieşti.<br />
Ele <strong>de</strong>scriu cele 5 porţiuni, şanţul, zidul, lucrările speciale<br />
<strong>de</strong> apărare şi asediu, valul <strong>de</strong> pământ, Vinele, Falxuri,<br />
locuri pentru „Aries” (berbece) şi „agere” <strong>de</strong> atac.<br />
Cu ocazia cvercetărilor pe teren, în aprilie 1937,<br />
s-au găsit la Gura Vâlcelelor, Baradului şi Pleşiţei temelia<br />
unui zid (o presupusă garnizoană romană), olane şi ţigle<br />
romane; pe terenul arabil dinspre nord, multă ceramică<br />
neolitică şi dacică. Asupra consi<strong>de</strong>raţiilor privitoare la<br />
cetăţile <strong>de</strong> la Costeşti, Blidaru, Grădişte, Luncani, Cugir,<br />
a altor fortificaţii, care nu ple<strong>de</strong>ază pentru „Regia” drept<br />
capitală, vom reveni după ce vom intra în posesia unor fotografii<br />
ce urmează a fi făcute din avion.<br />
De asemenea, vom supune <strong>de</strong>zbaterii câteva articole<br />
din presa vremii. Constantin Zagoriţ îşi încheie<br />
cartea incitant, pe măsura întregii sale întreprin<strong>de</strong>ri:<br />
„În caz când se va confirma aşezarea<br />
Sarmisegetusei în locul arătat, va căpăta o explicaţie<br />
mai aproape <strong>de</strong> a<strong>de</strong>văr ascun<strong>de</strong>rea <strong>de</strong> către Decebal<br />
a averilor sale în albia râului Sargeţia, care în cazul <strong>de</strong><br />
faţă ar fi i<strong>de</strong>ntificat prin râurile Strei sau Fărcadin care<br />
curg prin imediata apropiere.”<br />
S-ar putea, dacă cercetările incipiente ale<br />
colonelului Zagoriţ se vor bucura <strong>de</strong> atenţia istoricilor (şi<br />
care nu vor avea trista soartă a „tăbliţelor <strong>de</strong> la Sinaia”),<br />
să ne aştepte o mare surpriză.<br />
- va urma -<br />
DACIA<br />
magazin<br />
MIHAI VITEAZUL<br />
(continuare din nr. 64)<br />
Partea a II-a<br />
Marin Cristian<br />
O altă problemă controversată, neelucidată pe<br />
<strong>de</strong>plin pe plan istoriografic, o constituie modalitatea prin<br />
care marele ban al Craiovei, Mihai, a obţinut scaunul domnesc<br />
al Valahiei. Cronicile scrise <strong>de</strong> contemporani sau alţi<br />
autori care au trăit mai târziu nu sunt suficient <strong>de</strong> clare şi<br />
suprapun unele evenimente care s-au <strong>de</strong>sfăşurat succesiv.<br />
Cronicarul maghiar István Szamosközy este convins<br />
că pentru obţinerea domniei Mihai a fost ajutat <strong>de</strong> o<br />
rudă, <strong>de</strong> Iane Cantacuzino, reprezentantul celor două valahii<br />
dunărene la Constantinopol [1] .<br />
Baltasar Walther scrie şi el, la rândul lui, că Mihai<br />
a fost ajutat să urce în scaunul domnesc <strong>de</strong> „…unchiul<br />
său după mamă , adică fratele<br />
mamei, grec <strong>de</strong> origine, care ţinuse şi el mai înainte<br />
16
Nr. 65, mai 2011<br />
dregătoria <strong>de</strong> ban şi care se bucura <strong>de</strong> o trecere renumită<br />
la Poartă sau la palat îl ajută la cheltuielile şi răsplăţile<br />
care nu erau dintre cele obişnuite.” [2]<br />
Vornicul Radu Popescu, fiind convins că ştirile redate<br />
în cronica lui nu sunt din cele mai sigure, şi-a luat o<br />
marjă <strong>de</strong> neîncre<strong>de</strong>re, folosind expresii cum sunt: „<strong>de</strong>n<br />
auz unul <strong>de</strong> la altul” sau „cum zic alţii”. El <strong>de</strong>scrie evenimentele<br />
astfel: „Dentru care nevoe scăpând şi speriindu-se au fugit la Poartă<br />
şi găsind pe tată-său acolo, fiind om mare al Porţii, i-au<br />
scos domniea în ţară, sau cum zic alţii, că fiind capuchehaia<br />
un Iane , care au fost ruda lui, având<br />
voe <strong>de</strong> la Poartă, i-au scos domniea. Ci, ori în ce chip<br />
au fost domniea o au luat. Şi luând domniea, mari vrednicii<br />
au făcut, mai vârtos cu vitejiile, <strong>de</strong> au spus, turcii, ungurii<br />
şi moldovenii <strong>de</strong> era şi iaste mirare, precum istoria mai<br />
înainte va arăta” [3] . Deşi cronica vornicului Radu Popescu<br />
a fost consi<strong>de</strong>rată „…foarte bine informată asupra carierei<br />
lui Mihai” [4] totuşi unii istorici se îndoiesc <strong>de</strong> veridicitatea<br />
faptelor prezentate [5] .<br />
Pentru a lămuri lucrurile vom zăbovi asupra acestui<br />
subiect. Unele documente folosesc următoarele expresii:<br />
„s-a făcut Mihai rudă cu Iane banu” [6]v ; sau „Iar Mihai<br />
Vodă, el s-a făcut rudă cu Jupân Iane mare ban”; sau<br />
„Mihai vodă s’a făcut rudă cu Iane Banul...” [7]vi .<br />
Printr-un hrisov emis <strong>de</strong> calcelaria domnească din<br />
Târgovişte, la 6 septembrie 1598, Mihai Vodă îşi întăreşte<br />
stăpânirea peste 23 <strong>de</strong> sate din ju<strong>de</strong>ţul Romanaţi. Voievodul<br />
menţionează că aceste sate şi ocine au fost cumpărate<br />
„din truda şi din slujba pe care am slujit-o domnia<br />
mea din averile domniei mele, din dajdia satelor şi ţiganilor”,<br />
„în zilele lui Mihnea voievod şi în zilele lui Ştefan <br />
voievod, când am fost domnia mea mare stolnic,<br />
mare postelnic şi mare agă şi mare ban al Craiovei...” [8]vi .<br />
Este ştiut că Mihai a <strong>de</strong>ţinut dregătoria <strong>de</strong> mare stolnic începând<br />
<strong>de</strong> la 12 <strong>de</strong>cembrie 1588 i [9]<br />
până la sfârşitul domniei<br />
lui Mihnea Turcitul, 19 mai 1591. Odată cu domnia lui<br />
Ştefan Surdul, Mihai apare în Divanul valah ca mare postelnic.<br />
Ultima apariţie în această dregătorie datează din<br />
18 <strong>de</strong>cembrie 1591 [10]x . După această dată Mihai <strong>de</strong>vine<br />
mare agă, iar peste câteva luni „locţiitor” al marelui ban al<br />
Craiovei al cărui titular era Iane Cantacuzino. Printr-un hrisov<br />
din 4 august 1599, Mihai Vodă dăruieşte lui Stoichiţă<br />
Rîioşanu din Strâmba, pentru credinciosă slujbă prin ţări<br />
străine, mai multe ocine printre care şi satul Borăşti. Voievodul<br />
aminteşte că a cumpărat acest sat, cu 23.000 <strong>de</strong><br />
aspri şi alte daruri şi milostenii, <strong>de</strong> la Maria şi Dumitra, fiicele<br />
lui Dumitru paharnicul, „dinaintea lui Ştefan voievod,<br />
când am fost domnia mea ban al Craiovei” [11]x . Aceasta<br />
DACIA<br />
magazin<br />
înseamnă că Mihai a <strong>de</strong>venit „locţiitor” al <strong>de</strong>gătoriei <strong>de</strong><br />
mare ban al Craiovei încă din timpul lui Ştefan Surdul şi<br />
va <strong>de</strong>ţine această funcţie şi la începutul domniei lui Alexandru<br />
cel Rău.<br />
Un document ce ni s-a păstrat din data <strong>de</strong> 6 august<br />
1592 a fost scris <strong>de</strong> „Stanciu logofătul sluga banului<br />
Mihai”. Aceasta înseamnă că Mihai „era <strong>de</strong> fapt dacă nu<br />
<strong>de</strong> drept, ban al Craiovei” [12]x i<br />
. Între marele ban al Craiovei,<br />
Mihai, şi domnul Alexandru cel Rău s-au ivit „gâlcevi”.<br />
Mihai a mers în toamna lui 1592 la Constantinopol, un<strong>de</strong><br />
s-a întâlnit cu tatăl său Iane Cantacuzino şi au făurit<br />
împreună un plan pentru preluarea domniei Valahiei. Mai<br />
mult ca sigur că Iane Cantacuzino, atunci, a recunoscut<br />
public faptul că Mihai era fiul său şi a făcut <strong>de</strong>mersuri la<br />
Poartă pentru a obţine domnia Ţării Româneşti pentru el.<br />
Din punct <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re oficial Mihai s-a „consi<strong>de</strong>rat” fiul domnitorului<br />
Pătraşcu cel Bun şi al Teodorei [13]x i<br />
. Iane Cantacuzino<br />
nu a ieşit din scenă şi a „<strong>de</strong>venit” fratele Teodorei<br />
şi <strong>de</strong>ci unchiul lui Mihai. Din această cauză i-au ieşit<br />
„vorbe” auzite până la domnie, că Mihai este „fecior <strong>de</strong> os<br />
domnesc” – cum, <strong>de</strong> altfel relatează „izvodul” lui Teodosie<br />
din Ruda, preluat <strong>de</strong> Baltasar Walther – şi că doreşte să<br />
revendice tronul Valahiei. În <strong>de</strong>cembrie 1592 Iane Cantacuzino<br />
a murit [14]xi . În locul lui a fost instalat în funcţia <strong>de</strong><br />
mare ban al Craiovei nepotul său Andronic Cantacuzino<br />
– fiul lui Mihai Cantacuzino Şaitanoglu. Din această cauză<br />
Alexandru cel Rău a avut curajul să-l cheme pe Mihai,<br />
căruia îi ieşise vorbe că este fecior <strong>de</strong> os domnesc, în<br />
primăvara lui 1593 să <strong>de</strong>pună mărturie în Divanul Valahiei.<br />
Este <strong>de</strong> la sine înţeles că atunci când a fost chemat la<br />
Divan lui Mihai i se revocase dreptul <strong>de</strong> „locţiitor” al marelui<br />
ban al Craiovei, fiind înlocuit, mai târziu, cu Nicolae<br />
Coci care va interima această dregătorie x [15]<br />
.<br />
În vara anului 1593, la 9 iunie, bailul Veneţiei la<br />
Constantinopol – Matteo Zane – scria în raportul său:<br />
„Toate zilele acestea au venit mulţi oameni <br />
săracii din Valahia să se vaite <strong>de</strong> multele pagube<br />
şi să strige în numele tuturor provinciilor că nu mai pot suferi<br />
tiraniile voievodului şi grozavele<br />
datorii” xv [16]<br />
. Printre boierii nemulţumiţi care se tânguiau la<br />
Poartă erau: Nicolae “Românul” – stolnicul domnitorului<br />
Petru Şchiopul [17]xv , Andrei Hatmanul – confi<strong>de</strong>ntul aceluiaşi<br />
domn [18]xvi , Policrat Kamerinos, Nicolae Hrisoverghi – naşul<br />
lui Nicolae, fiul lui Mihai – şi Andronic Cantacuzino – „Ban<br />
şi făcător <strong>de</strong> domni” [19]xi . Grupul <strong>de</strong> boieri a intrat în<br />
audienţă la Sinan paşa, un susţinător constant al<br />
Mirceştilor, un<strong>de</strong> au expus motivele necesităţii schimbării<br />
lui Alexandru cel Rău. În urma discuţiilor s-a hotărât să-l<br />
cheme pe fostul domn al Moldovei Petru Şchiopul, – aflat<br />
17
Nr. 65, mai 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
la Bozen în Tirol – să-l ierte şi să-l ungă domn al Ţării<br />
Româneşti [20]x . Dar, aşteptându-l în zadar pe Petru<br />
Şchiopul, boierii aflaţi la Constantinopol şi-au schimbat<br />
obiectivul şi au hotărât să-l pună domn, în locul lui Alexandru<br />
cel Rău, pe banul Mihai [21]xx . Acesta tocmai ajunsese<br />
în capitala Imperiului Otoman, în luna iunie 1593,<br />
însoţit <strong>de</strong> Stroe Buzescu, Radu Florescu şi Stoichiţă<br />
(Stoica) din Strâmba [22]xx . O condică din cancelaria <strong>de</strong> numiri<br />
şi transferuri a Marelui Vizir inserează o poruncă,<br />
datată din prima <strong>de</strong>cadă a lunii spetembrie 1593, care se<br />
adresează „Banului Mihai”: „în a 4-a zi a Zilhicce<br />
cea sfântă, anul 1001 ţe-am<br />
acordat şi dăruit domnia Ţării Româneşti [23]xxi . Ambasadorul<br />
Veneţiei la Constantinopol făcea cunoscut la 6<br />
septembrie 1593, printr-un raport amănunţit situaţia din<br />
Ţara Românească şi Moldova un<strong>de</strong> „popoarele erau atât<br />
<strong>de</strong> stoarse”. În continuare, Matteo Zane nota că Alexandru<br />
cel Rău a fost scos din domnia Ţării Româneşti „Căci au<br />
pus în locul lui un fiu al banului, agent al acestui voievod<br />
îmbogăţit aici pe cheltuiala lor … care a fost primit cu condiţia ca şi Sinan<br />
generalul să fie învoit cu alegerea” [24] .<br />
Răspunzând unei scrisori primite <strong>de</strong> la Petru<br />
Şchiopul la 13 noiembrie 1593 Andronic Cantacuzino<br />
scrie acestuia la 14 noiembrie 1594: „…Dumnezeu ştie că<br />
eu <strong>de</strong> la început nu am vrut să mă amestec în frământările<br />
acestea din Vlaho-Bogdania, însă… Dumnezeu m-a în<strong>de</strong>mnat<br />
să merg la Constantinopol şi… să mă amestec în<br />
această chestiune… . Până acum am păstrat Ţara<br />
Românească pentru Domnia Ta, însă văzând cerinţele<br />
vremii şi zăbavă din partea domniei Tale şi văzând firea<br />
cea rea şi ticăloasă a lui Alexandru Voievod şi intrigile lui,<br />
pe care nu le-am mai putut suporta, m-am încumetat şi<br />
eu şi l-am făcut domn al Ţării Româneşti pe banul Mihai;<br />
l-am preferat, că el este mai bun <strong>de</strong>cat ceilalţi<br />
boieri vicleni care nu arată să fi moştenit ceva <strong>de</strong>osebit<br />
<strong>de</strong> la părinţii lor, căci toţi sunt vicleni şi mincinoşi din fire,<br />
nişte intriganţi şi cu totul nepricepuţi la treburile ţării. Însă<br />
în ceea ce-l priveşte pe banul Mihai, sărmana ţară este<br />
mulţumită şi au înălţat rugăciuni la Dumnezeu pentru că<br />
i-a învrednicit şi le-a dat astfel <strong>de</strong> păstor bun, creştin, cu<br />
milă pentru cei săraci şi cu frică <strong>de</strong> Dumnezeu şi i-au fericit<br />
şi pe răposaţii mei părinţi pentru că eu… m-am zbătut şi<br />
l-am făcut domn, lucru <strong>de</strong> care sunt foarte mulţumit. Este<br />
vrednic să păstorească un popor, el, mai bine <strong>de</strong>cât<br />
alţii” [25] .<br />
Analizând textul scrisorii lui Andronic Cantacuzino<br />
– <strong>de</strong>venit după moartea lui Iane, mare ban al Craiovei şi<br />
capuchehaie la Constantinopol – ne conturăm o i<strong>de</strong>e veridică<br />
asupra modului cum se obţinea în acea vreme,<br />
scaunul domnesc în Valahia şi Moldova [26] . Autorul Andronic<br />
Cantacuzino, sigur pe el, îi comunica fostului domn al<br />
Moldovei, Petru Şchiopul, că: „am păstrat Ţara Românească<br />
pentru Domnia Ta” [27] . Referindu-se la înscăunarea<br />
lui Mihai, notează: „…m-am încumetat şi eu şi l-am facut<br />
domn al Ţării Româneşti pe banul Mihai; l-am preferat…<br />
”, lucru care lasă să se înţeleagă că alegerea lui era în<br />
afara oricarei virtuţi rezultată dintr-o filiaţie domnească.<br />
Mai <strong>de</strong>parte arată că ceilalţi rivali nu au arătat „…să fi moştenit<br />
ceva <strong>de</strong>osebit <strong>de</strong> la părinţii lor”, evitând, totodată, să<br />
spună dacă Mihai era <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>ntul unei familii domnitoare.<br />
Expresia „i-am fericit pe răposaţii mei părinţi pentru<br />
că eu… m-am zbătut şi l-am făcut domn” tră<strong>de</strong>ază un anumit<br />
grad <strong>de</strong> ru<strong>de</strong>nie între înaintaşii lui Andronic şi Mihai.<br />
Primele discuţii privitoare la numirea lui Mihai în<br />
scaunul domnesc al Ţării Româneşti le-a avut Iane Cantacuzino<br />
în toamna anului 1592, cu marele vizir cu care<br />
era cunoscut şi prieten şi la care intra la orice oră din zi şi<br />
din noapte. Un document confirmă faptul că Iane mergea<br />
la „marele vizir Sinan în fiecare noapte” [28] . Cu siguranţă<br />
că la Constantinopol se cunoştea, mai ales în lumea diplomatică,<br />
faptul că Mihai era fiul banului Iane Cantacuzino,<br />
odată ce bailul Matteo Zane transmitea la Veneţia<br />
această informaţie sigură. După moartea lui Iane – <strong>de</strong>cembrie<br />
1592 – Mihai a fost ajutat să ia domnia Ţării Româneşti<br />
<strong>de</strong> vărul său Andronic Cantacuzino fiul lui Mihai<br />
Cantacuzino Şaitanoglu [29] .<br />
Iată <strong>de</strong>ci că vornicul Radu Popescu cunoştea<br />
bine „din auz unul <strong>de</strong> la altul”, unele informaţii <strong>de</strong>spre<br />
modul cum a reuşit Mihai banul sa obţină tronul Valahiei,<br />
dar uneori suprapunea evenimentele.<br />
Despre mama lui Mihai Viteazul avem relativ<br />
puţine date. Până acum ştim că se numea Tudora, Teodora<br />
şi că vin<strong>de</strong>a băuturi la un han în Târgul <strong>de</strong> Floci, la<br />
vărsarea râului Ialomiţa în Dunăre. Cronicarul Radu Popescu<br />
scrie că Mihai „nu a<strong>de</strong>verează din cine iaste”,<br />
dar după cum a auzit este convins că „…mumă-sa au fost<br />
<strong>de</strong> la oraş <strong>de</strong> la Floci, care fiind vaduvă şi frumoasă” [30] .<br />
Baltasar Walther îl consi<strong>de</strong>ra pe Mihai „…fiul<br />
domnului creştin Petru …” şi aminteşte<br />
<strong>de</strong> „…unchiul lui după mamă, adică fratele mamei [31] … care ţinuse şi el mai înainte dregătoria<br />
<strong>de</strong> ban…” [32] .<br />
István Szamosközy consi<strong>de</strong>ra, referindu-se la<br />
aceeaşi chestiune, că „Mama sa era vânzătoare <strong>de</strong> rachiu…”<br />
[33] . În altă parte menţionează că „mumă-sa <br />
româncă” [34] .<br />
În urma cercetării documentelor, până la această<br />
18
Nr. 65, mai 2011<br />
dată, nu s-a <strong>de</strong>scoperit nici un hrisov care să consemneze<br />
că Teodora a fost doamna lui Pătraşcu cel Bun. Totuşi<br />
există mai multe documente, pe care le vom prezenta, ce<br />
amintesc numele mamei lui Mihai. În hrisovul din 27 septembrie<br />
1597 domnitorul Mihai vodă dăruia „cinstitei şi din<br />
inimă prea iubitei mame a domniei mele, doamna Teodora”<br />
satele Studina Mesteacanului, Studina Barbului,<br />
Cruşovul, Frăsinetul <strong>de</strong> Câmpie şi Studina Hameiului din<br />
Ju<strong>de</strong>ţul Romanaţi 35 . Peste doi ani – în 1599 – Teodora s-<br />
a călugărit, la Mănăstirea Cozia luându-şi numele monahic<br />
<strong>de</strong> Teofana. Printr-un act din 8 noiembrie 1602 „…<br />
călugriţa Teofana, muma răposatului Mihai<br />
voevoda <strong>de</strong> în Ţara Romnească” dăruieşte<br />
mânăstirii Cozia „doao sate din Romanaţi, Frăsinetul şi<br />
Studina, pentru sufletul răposatului Mihai vod…” 36 . În<br />
anul 1603 Teodora, mama marelui domn, a murit la<br />
mănăstirea un<strong>de</strong> s-a călugărit şi s-a rugat în ultimii ani ai<br />
vieţii. A fost înmormântată la Mănăstirea Cozia. Pe piatra<br />
<strong>de</strong> mormânt pusă <strong>de</strong> cei doi nepoţi, Nicolae şi Florica, în<br />
anul 7114 <strong>de</strong> la facerea lumii – 1605-1606 – scrie:<br />
„Călugăriţa Teofana, mama răposatului Mihail voievod” [37] .<br />
În divanul domnitorului Alexandru Iliaş s-a ju<strong>de</strong>cat<br />
la 23 <strong>de</strong>cembrie 1616 „pâra” doamnei Marula, care „…<br />
zicea că este fiică a raposatului Mihai voevod facută<br />
cu mama ei Tudora”, din Târgşor pentru „nişte moşii”. Marula<br />
a prezentat „o carte” <strong>de</strong> la părintele său prin care cele<br />
cinci sate, amintite mai sus, să fie stăpânite <strong>de</strong> „doamna<br />
Teodora”, mama domniei sale, „până la moartea ei, iar<br />
după moartea ei să fie toate aceste sate mai sus spuse la<br />
mîna ei ”. Divanul a consi<strong>de</strong>rat ca „făcută<br />
această carte cu amăgire şi cu pecete rea” şi a dat câştig<br />
<strong>de</strong> cauză celeilalte fiice, legitime, a lui Mihai, Florica. În<br />
document se menţionează „doamna Teodora, numita Teofana,<br />
călugăriţa care a stat la sfânta mănăstire Nucet, care<br />
este sub muntele Cozia…” [38] .<br />
Domnitorul Matei Basarab arată într-o hotărâre<br />
din anul 1635 că după ce Mihai „s-a săvârşit în Ţara Ungurească,<br />
dar maică-sa, Doamna Tudora, ea a rămas la<br />
sfânta mănăstire a Coziei, luând asupra sa chip monahicesc<br />
şi prenumindu-se Teofana monahia” [39] .<br />
Se poate observa cu claritate că, în nici unul din<br />
documentele citate, Teodora nu apare ca doamnă vaduvă<br />
a lui Pătraşcu cel Bun. In hrisoavele din 1597, 1602, 1616<br />
şi 1635 apare cu numele <strong>de</strong> „doamna Teodora” pentru că<br />
era mama marelui domn Mihai şi nu că ar fi fost prima<br />
doamnă a Ţării Româneşti, adică soţia lui Pătraşcu cel<br />
Bun. Majoritatea istoricilor susţin, după cum am spus mai<br />
sus, că Mihai este rezultatul unei idile <strong>de</strong> dragoste dintre<br />
Pătraşcu cel Bun şi Teodora.<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Să nu scăpăm din ve<strong>de</strong>re că marele vornic Radu<br />
Popescu scria că mama lui Mihai era din oraş, <strong>de</strong> la Floci<br />
„…care fiind văduvă şi frumoasă şi nimerind un gelep, om<br />
mare şi bogat <strong>de</strong> la Poarta împărătească şi în casa ei<br />
zăbovindu-se câtăva vreme…” [40] . István Szamosközy a<br />
susţinut la început că Mihai este feciorul lui Pătraşcu cel<br />
Bun iar mai târziu scrie „…tatăl său grec, mama sa<br />
româncă” [41] . Baltasar Walther ne aminteşte <strong>de</strong>spre o<br />
„rudă” a marelui voievod „unchiul său după mamă, adică<br />
fratele mamei … care se bucura <strong>de</strong><br />
o trecere renumită la Poartă sau la palat” [42] .<br />
Pentru a elucida această problemă este necesar<br />
să privim arborele genealogic al familiei Cantacuzino, care<br />
are o vechime <strong>de</strong> aproape <strong>de</strong> o mie <strong>de</strong> ani. O analiză,<br />
chiar sumară, scoate la iveală fapul că Dimitrie Cantacuzino<br />
– mort la Pisa în 1536 – a avut patru copii şi anume:<br />
Constantin, duce <strong>de</strong> Naxos, Mihai Cantacuzino Şaitanoglu<br />
(1515-1578), o fiică, al cărei nume nu este cunoscut,<br />
căsătorită cu Muselim Paleologu şi Iane (Ioan) Cantacuzino<br />
[43] . După cum se ve<strong>de</strong>, Teodora, mama lui Mihai Viteazul<br />
nu apare în această genealogie şi <strong>de</strong>ci nu era soră<br />
cu Iane Cantacuzino, cum scrie Baltasar Walther, care a<br />
păstrat şi răspândit explicaţia oficială a domnitorului Mihai<br />
Viteazul. În acest caz <strong>de</strong>ducem, fără teamă <strong>de</strong> a greşi, că<br />
Iane Cantacuzino – căsătorit oficial cu Marina Basarab-,<br />
care l-a ajutat atât <strong>de</strong> mult pe marele nostru voievod, nu<br />
este unchiul, ci tatăl a<strong>de</strong>vărat al lui Mihai.<br />
Lăsând la o parte izvoarele care amintesc faptul<br />
că Mihai era fiul lui Pătraşcu cel Bun, ne propunem să<br />
aducem în atenţie sursele care susţin contrariul. Radu Popescu,<br />
după cum am mai amintit, consi<strong>de</strong>ra că tatăl lui<br />
Mihai a fost „…un gelep, om mare şi bogat <strong>de</strong> la Poarta<br />
împărătească” [44] . Mai <strong>de</strong>parte relevând întâmplarea că<br />
Mihai a fost găsit nevinovat, în urma ju<strong>de</strong>căţii din Divan,<br />
<strong>de</strong> Alexandru cel Rău – pentru că nu era fecior <strong>de</strong> domn<br />
– arată că acesta „…au fugit la Poartă şi găsind acolo pe<br />
tată-sau, …fiind capichehaia, un Iane …,<br />
i-au scos domniea” [45] .<br />
Ambasadorul Veneţiei la Constantinopol Matteo<br />
Zane, ştia, după cum s-a arătat mai sus, la 6 septembrie<br />
1593: „Căci au pus în locul lui un fiu al banului ”<br />
[46] .<br />
Polonii din jurul cancelarului Jan Zamoyski erau<br />
convinşi că Mihai era fiul lui Iane Cantacuzino. Un cronicar<br />
rămas anonim îl numeşte pe Mihai „Epirotae Ianii filius” [47] ,<br />
iar secretarul regal din Polonia, Hei<strong>de</strong>nstein, aminteşte în<br />
cronica lui <strong>de</strong> „Bauscius (probabil cuvânt <strong>de</strong>rivat <strong>de</strong> la ban)<br />
Iani filius” [48] . Această opinie este cunoscută şi la Vatican<br />
dar şi la Viena. Nunţiul apostolic trimis în Transilvania,<br />
19
Nr. 65, mai 2011<br />
Germanico Malaspina, care l-a cunoscut personal pe<br />
Mihai cu puţin înainte <strong>de</strong> bătălia <strong>de</strong> la Şelimbăr, scrie întrun<br />
raport al său, la sfârşitul anului 1599 sau la începutul<br />
anului 1600: „În orice caz nu trebuie scăpat din ve<strong>de</strong>re…<br />
faptul că este ortodox şi fiu <strong>de</strong> grec…”. Mai <strong>de</strong>parte<br />
acelaşi raport îl consi<strong>de</strong>ra pe marele voievod “…om<br />
ortodox… fiu <strong>de</strong> grec...”. Mai <strong>de</strong>parte acelaşi raport îl<br />
consi<strong>de</strong>ră pe marele voievod „...om ortodox... fiu <strong>de</strong> grec,<br />
duşman ereditar… al numelui <strong>de</strong> latin” [49] .<br />
Mai multe ştiri care apăreau în diverse oraşe europene<br />
inserau faptul că Mihai Viteazul era <strong>de</strong> origine<br />
greacă. „Victoriile lui Mihai dau nă<strong>de</strong>j<strong>de</strong> grecilor că vor<br />
putea scutura jugul tiraniei otomane... în virtutea unui<br />
clişeu care-i atribuia domnitorului o origine grecească” [50] .<br />
Se consi<strong>de</strong>ra că „zisul domn Mihai are, în scurtă vreme a<br />
se face stăpân peste Constantinopol şi grec fiind şi lăudat<br />
şi urmat cu <strong>de</strong>osebire <strong>de</strong> greci” [51] . O relatare din Roma,<br />
din anul 1598 referitoare la biruinţele voievodului valah<br />
împotriva turcilor făcea cunoscut că: Este acest senior<br />
Mihai Vodă <strong>de</strong> neam grec [52] .<br />
La începutul anului 1600 o solie trimisă <strong>de</strong> Ieremia<br />
Movilă în Polonia se ruga <strong>de</strong> regele Sigismund al IIIlea<br />
<strong>de</strong> Vasa să nu retragă bună voinţa şi apărarea pentru<br />
domnul şi locuitorii Moldovei. „Despre Mihai voievod, precum<br />
şi mai înainte domnul a dat <strong>de</strong> ştire... că<br />
nu şi-a părăsit intenţia, dar prin diferite intrigi se sforţează<br />
ca să facă ţării Moldovei aşa cum a făcut şi Ar<strong>de</strong>alului... .<br />
Pe <strong>de</strong> altă parte şi cu Ar<strong>de</strong>alul şi cu Valahia se supune<br />
împăratului turcesc şi cere steag şi pentru ţara Moldovei<br />
pentru un grec rudă a lui” [53] .<br />
O relatare anonimă a evenimentelor din Ar<strong>de</strong>al<br />
<strong>de</strong> la sfârşitul secolului al XVI-lea şi începutul secolului al<br />
XVII-lea, datată din anul 1611, reliefează: „În anul următor<br />
Mihai se făcu stăpân şi în Moldova şi se gân<strong>de</strong>a<br />
<strong>de</strong>ja la coroana Poloniei, un<strong>de</strong> îl pofteau mulţi baroni din<br />
Rusia, care sunt din neamul său grec...” [54] .<br />
La 27 august 1599 mai mulţi dregători valahi au<br />
trimis o scrisoare boierilor Dan Danilovici vistier, Vintilă<br />
clucer, Ioan aga, Preda postelnic, Stanciu logofăt, Jipa<br />
portar şi Mihai logofăt, care pribegeau în Moldova şi Polonia.<br />
Prin aceasta le aduceau la cunoştinţă situaţia <strong>de</strong>osebit<br />
<strong>de</strong> grea în care i-a adus Mihai Viteazul. Totodată, le<br />
cereau să intervină pe lângă Ieremia Movilă şi regele Poloniei,<br />
Sigismund al III-lea Vasa să binevoiască să-i scape<br />
<strong>de</strong> Mihai Vodă şi să pună în locul lui pe Simion Movilă,<br />
fratele domnului din Moldova. Având în ve<strong>de</strong>re diplomaţia<br />
lui Mihai Viteazul şi dregătorii care semnează – Dumitru<br />
vornic, Teodosie logofăt, Radu lucer, Stroe stolnic, Preda<br />
postelnic, Calotă banul, Sava armaş, Radu comis, Udrea<br />
DACIA<br />
magazin<br />
banul, Radu Otetileşanu – cre<strong>de</strong>m că scrisoarea a fost<br />
ticluită şi trimisă intenţionat cu ştirea voievodului. Totuşi,<br />
nu este lipsit <strong>de</strong> interes un pasaj pe care îl redăm spre<br />
luare aminte: „Cu aceia ne rugăm şi noi să facă mare<br />
pomeană cu noi ca să ne scoaţă şi pre noi cumu au scosu<br />
şi Moldova şi într-cel chipu să fimu şi noi plecaţi şi să<br />
fimu suptu arepile luminatului măriii craiului leşescu cumu<br />
e şi domnul Erimie voievoda cu ţeara Moldovei, căce că<br />
suntemu toţi <strong>de</strong> o lege şi <strong>de</strong> o limbă şi suntu domni <strong>de</strong><br />
rudă bună, că <strong>de</strong> greci şi <strong>de</strong> frânci şi <strong>de</strong> alţi hoţi ci ne-a<br />
venit <strong>de</strong> ne-am fost domni, ne-am săturatu cum suntem<br />
sătuli şi <strong>de</strong> cesta, <strong>de</strong> Mihaiu vodă” [55] .<br />
Putem conchi<strong>de</strong> că în perioada respectivă – <strong>de</strong><br />
sfârşit <strong>de</strong> secol al XVI-lea – era cunoscut atât în mediul<br />
diplomatic, dar şi în afara lui, faptul că Mihai vodă era fiul<br />
lui Iane Cantacuzino şi al Teodorei [56] .<br />
Amintim că în tinereţe Iane Cantacuzino a avut<br />
posibilităţi materiale mo<strong>de</strong>ste. A fost gelep, beilikciu,<br />
strângător <strong>de</strong> animale pentru capitala Imperiului Otoman<br />
şi pentru tainul ienicerilor, negustor <strong>de</strong> vite. În Valahia şi<br />
Moldova era obiceiul ca astfel <strong>de</strong> negustori să achite la<br />
domnie o anumită sumă <strong>de</strong> bani în schimbul căreia aveau<br />
dreptul să strângă animale pentru bir dintr-o anumită zonă<br />
geografică. Negustorii erau însoţiţi în teritoriu <strong>de</strong> ieniceri<br />
şi <strong>de</strong> reprezentanţii domniei. S-a dovedit că meseria <strong>de</strong><br />
gelep a fost <strong>de</strong>osebit <strong>de</strong> avantajoasă. Cu banii câştigaţi<br />
din această afacere Iane Cantacuzino a cumpărat moşii<br />
şi a urcat pe treptele dregătoriilor cum, <strong>de</strong> altfel, va proceda<br />
şi Mihai la timpul lui. Adunând sume mari <strong>de</strong> bani,<br />
Iane Cantacuzino banul sau Iane Epirotul a <strong>de</strong>venit unul<br />
dintre cei mai bogaţi creştini din Imperiul Otoman cum fusese<br />
şi fratele său mai mare Mihai Şaitanoglu (Fiul dracului).<br />
Reuşind să-i obţină domnia lui Petru Şchiopul, în<br />
Moldova, în anul 1574 a fost recompensat cu dregătoria<br />
<strong>de</strong> mare vistier pe care o va <strong>de</strong>ţine fără întrerupere, până<br />
în anul 1591 când acesta va părăsi tronul [57] . Pe <strong>de</strong> alta<br />
parte, Mihnea vodă, domnul Valahiei, l-a numit pe Iane,<br />
în anul 1586 în funcţia <strong>de</strong> mare ban al Craiovei. Se<br />
înţelege că Iane Cantacuzino a <strong>de</strong>ţinut această dregătorie<br />
până la sfârşitul vieţii. Mai mult, în august 1587 Iane a <strong>de</strong>venit<br />
capuchehaie, reprezentant al celor două ţări dacice,<br />
Valahia şi Moldova la Constantinopol [58] .<br />
Izvoarele, atât cele interne cât şi cele externe,<br />
sunt unanime în a consemna că Iane Cantacuzino l-a protejat<br />
permanent şi constant pe Mihai. Dintre istoricii români<br />
doar P.P. Panaitescu aminteşte în treacăt că numele <strong>de</strong><br />
Mihai „nu mai fusese în familia domnitoare <strong>de</strong> la fiul <strong>de</strong><br />
mult uitat al lui Mircea cel Bătrân” [59] . Este cunoscut că în<br />
toate familiile domnitoare, <strong>de</strong> viţă nobilă, exista obiceiul,<br />
20
Nr. 65, mai 2011<br />
în toată Europa, ca noul născut să poarte numele bunicului<br />
sau al unui înaintaş marcant. În familia domnitorului<br />
Pătraşcu cel Bun nu a existat nici un nume <strong>de</strong> Mihai. În<br />
această situaţie trebuie să căutam acest nume în familia<br />
Cantacuzino. De la începutul dinastiei, ale cărei baze lea<br />
pus Ioan Cantacuzino în secolul al XII-lea şi până la<br />
sfârşitul secolului al XVI-lea, când a trăit Iane Cantacuzino,<br />
au existat 16 <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nţi [60] . Merită să fie remarcaţi<br />
Ioan Cantacuzino împărat bizantin între anii 1347-1358 şi<br />
Matei Cantacuzino coîmpărat bizantin, 1355-1357. Din cei<br />
16 urmaşi ai familiei Cantacuzino cinci poartă numele <strong>de</strong><br />
Mihai, patru <strong>de</strong> Ioan, trei <strong>de</strong> Dimitrie şi câte unul <strong>de</strong> Manuel,<br />
Matei, Ge<strong>org</strong>e şi Constantin [61] . Este <strong>de</strong> reţinut că<br />
bunicul lui Iane şi fratele cel mare, Şaitanoglu, au purtat<br />
numele <strong>de</strong> Mihai [62] . De aceea, susţinem cu certitudine că<br />
Iane Cantacuzino a dat numele <strong>de</strong> Mihai noului născut <strong>de</strong><br />
Teodora. În tot timpul, Iane Cantacuzino, care din căsnicia<br />
oficială cu Marina Basarab nu a avut copii, s-a purtat cu<br />
Mihai ca un a<strong>de</strong>vărat părinte şi l-a înconjurat cu protecţie<br />
şi dragoste. [63]<br />
—————————<br />
1. Cronicarul Szamosközy notează: „că acest Mihai a avut o rudă pe<br />
Iane vistierul care a fost ban al Craiovei, om înţelept şi priceput” (I.<br />
Crăciun, Cronicarul Szamosközy, p. 99, 101, 129, 144).<br />
2. Dan Simonescu, op. cit., loc. cit., p. 62, s.n.<br />
3. Radu Popescu, op. cit., p. 70, s.n.<br />
4. P.P. Panaitescu, op. cit., p. 16, s.n.<br />
5. De pildă N. I<strong>org</strong>a consi<strong>de</strong>ra afirmaţiile făcute <strong>de</strong> cronicar nişte „fabule<br />
neroa<strong>de</strong>”, iar Stoica Nicolaescu le etichetează drept „legen<strong>de</strong>”.<br />
(N. I<strong>org</strong>a, Istoria…, p. 91). În alt loc I<strong>org</strong>a susţine că „Legenda originii<br />
lui Mihai n-are nici o valoare”. (I<strong>de</strong>m, Studii şi documente, III, p. 55,<br />
83, nota 1). Editorii „Magazinului Istoric” adăugau la vremea lor că<br />
„Este dovedit că această fabulă s-a sconit <strong>de</strong> boieri atunci ca să scape<br />
<strong>de</strong> Mihaiu pe urgia lui Alexandru vodă”. Cf. Ion Sîrbu, op. cit., p. 30,<br />
nota 69. La rândul său, Stoica Nicolaescu scria că „Legenda se<br />
înlătură prin documente. Hrisovul lui Radu Vodă din 24 mai<br />
1603, reprodus <strong>de</strong> d-l profesor N. I<strong>org</strong>a în Studii şi documente, V, p.<br />
292, glăsuieşte că Mihai voievod în domnia sa s-au făcut neam Jupânului<br />
Iane banul cât au stătut domn Ţării Româneşti <br />
iar nu mai nainte cum <strong>spune</strong> legenda”. Revista „Călugărenii lui Mihai<br />
Viteazul”, nr. 9, 2004, p. 4. S-a văzut mai sus că Iane a murit în <strong>de</strong>cembrie<br />
1592 (Ion Mihai Cantacuzino, op. cit.; Ştefan Andreescu,<br />
Mihai Viteazul…, loc. cit., p. 188. Alţi autori pun „incorectitudinea”<br />
informaţiilor date <strong>de</strong> Radu Popescu pe tendinţa lui<br />
anticantacuzinească. Totodată, „arătând pe Mihai ca fiind <strong>de</strong> origine<br />
umilă”, Radu Popescu ar fi dorit să creeze un prece<strong>de</strong>nt pentru protectorii<br />
familiei sale, Ghiculeştii şi Ghe<strong>org</strong>he Duca” (Ge<strong>org</strong>e D. Florescu,<br />
Dan Pleşia, op. cit, loc. cit, p. 137). Cronicarul la care face<br />
referire nu are reţineri <strong>de</strong> a remarca totuşi „mai vârtos cu vitejiile” lui<br />
Mihai care au uimit popoarele din jurul Ţării Româneşti (Radu Popescu,<br />
op. cit., p. 70).<br />
6. Documentul a fost redat incomplet <strong>de</strong> Grigore Tocilescu în lucrarea<br />
Doamna Stanca soţia lui Mihai Viteazul, Bucureşti, 1877, p. 21, nota<br />
DACIA<br />
magazin<br />
33. Cf. Ion Sîrbu, op. cit., p. 18, nota 16.<br />
7. D.I.R., veacul al XVII-lea, B, Ţara Românească, vol. I, p. 94; N.<br />
I<strong>org</strong>a, Studii şi documente, vol V, p. 305.<br />
8. D.R.H., XI, p. 428, s.n.<br />
9. D.I.R., XVI, vol. V, p. 385.<br />
10. Ibi<strong>de</strong>m, vol. VI, p. 26.<br />
11. D.R.H., XI, p. 472.<br />
l<br />
12. Ge<strong>org</strong>e D. Florescu, Dan Pleşia, op. cit., loc. cit., p. 159. Într-un<br />
hrisov din 20 februarie 1594 Mihai certifică acest fapt: „Când am fost<br />
domnia mea mare ban în Craiova” (D.I.R., veacul al XVI-lea, vol. VI,<br />
p. 102). La 6 septembrie 1598 marele voievod scria: „am fost domnia<br />
mea mare stolnic, mare postelnic, mare agă şi mare ban al Craiovei”.<br />
(Ibi<strong>de</strong>m, p. 366). Domnitorul Gavriil Moghilă întăreşte unor moşneni<br />
în martie1619 – satul Gruiu care a fost vândut „în vremea când a fost<br />
Mihail voevod mare ban al Craiovei”. Ibi<strong>de</strong>m, veacul XVII, vol. III,<br />
p. 326.<br />
13. De fapt, <strong>de</strong> ce avea Mihai nevoie <strong>de</strong> o astfel <strong>de</strong> genealogie? Este<br />
cunoscut că Mihai avea calităţi <strong>de</strong>osebite: era un om ager, bun <strong>org</strong>anizator,<br />
excelent strateg, diplomat impecabil, vorbitor <strong>de</strong> limbă turcă,<br />
greacă şi tătară, cunoscător al nevoilor oamenilor din mijlocul cărora<br />
s-a ridicat. Dar aceste calităţi trebuiau susţinute <strong>de</strong> o <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nţă<br />
domnească. Domnul trebuia să fie din „vechiul sânge al moştenitorilor<br />
ţării” pentru a se bucura <strong>de</strong> respectul supuşilor care îl consi<strong>de</strong>rau trimisul<br />
lui Dumnezeu pe pământ. La rândul lor, turcii aveau interesul<br />
să strângă tributul şi datoriile domnilor prece<strong>de</strong>nţi care erau asumate<br />
<strong>de</strong> noul domn. Ori dacă „sângele domnesc” era risipit şi nu curgea<br />
prin venele lui, respectivul domn nu era respectat <strong>de</strong> boieri şi <strong>de</strong> popor<br />
şi sultanul nu reuşea să-şi adune tributul. Deci, o <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nţă<br />
domnească, chiar dacă nu exista în realitate, dă<strong>de</strong>a bine şi pentru<br />
turci.<br />
14. Ion Mihai Cantacuzino, op. cit. Cf. M. Guboglu, Mihai Viteazul în<br />
documentele turceşti, în Revista Arhivelor, an LII, vol. XXXVII, nr. 2,<br />
p. 146, 148.<br />
15. D.I.R., XVI, vol. III, p. 75.<br />
16. Hurmuzaky, III, 1, p. 457.<br />
17. Petru Şchiopul a domnit în Moldova în perioada 3 iunie 1574-23<br />
noiembrie 1577 – alungat <strong>de</strong> Ioan Potcoavă – 1 ianuarie 1578-21<br />
noiembrie 1579, septmebrie 1582-19 august 1591. A plecat <strong>de</strong> bună<br />
voie din domnie invocând sumele mari <strong>de</strong> bani pe care le avea Moldova<br />
<strong>de</strong> plată către turci (Istoria României în date, p. 458).<br />
18. Andrei Hatmanul va fi numit logofăt în primul Divan al lui Mihai<br />
(N. I<strong>org</strong>a, Istoria…, p. 105).<br />
19. Ibi<strong>de</strong>m, p. 98. Andronic era fiul lui Mihai Cantacuzino-Şaitanoglu<br />
care la rândul lui era frate cu Iane.<br />
20. Constantin Barbuţă, Petru Şchiopul – un voievod cu înfăţişare<br />
frumoasă şi <strong>de</strong>stoinic în lume, în Revista “Sud”, nr. 1-2, anul 12, 2009,<br />
p. 8.<br />
21. M.V.C.E., vol. I, p. 66; Victor Atanasiu, Concepţia militară a lui<br />
Mihai Viteazul, în Mihai Viteazul..., p. 114.<br />
22. Ge<strong>org</strong>e D. Florescu, Dan Pleşia, op. cit., loc. cit., p. 161, nota 132.<br />
23. Mihai Maxim, op. cit., p. 232.<br />
24. Alexandru cel Rău a fost mazilit la 8 septembrie 1593. Bailul<br />
Veneţiei la Constantinopol, bine informat, ştia cu două zile mai <strong>de</strong>vreme<br />
că Mihai va fi numit Domn în locul lui (Hurmuzaky, III, 1, p.<br />
457). Vezi Ion Sîrbu, op. cit., p. 16. Ge<strong>org</strong>e D. Florescu şi Dan Pleşia<br />
consi<strong>de</strong>rau că „afirmaţiile bailului veneţian Matteo Zane, din 6 septembrie<br />
1593, că Mihai era fiul lui Iane banul, nu sunt atât <strong>de</strong> sigure<br />
pe cât s-a pretins” (Ge<strong>org</strong>e D. Florescu, Dan Pleşia, op. cit., loc. cit,<br />
p. 137).<br />
25. M.V.C.E., vol. I, p. 66, 67, s.n.<br />
l<br />
26. Pentru a întregi acest tablou redăm gândurile doamnei Elisabeta,<br />
soţia lui Alexandru Mircea Vodă, mama lui Mihnea: „…această ţară<br />
nu e moştenirea noastră; azi suntem şi mâine nu suntem, după voia<br />
lui Dumnezeu şi ne aflăm în mâna turcului şi nici noi nu ştim un<strong>de</strong><br />
21
Nr. 65, mai 2011<br />
vom fi până la capăt”. La rândul lui, Pascal Marini Polli nota că domnitorii<br />
români au „frică <strong>de</strong> turci care stau zilnic cu gura cascată<br />
ameninţând cu schimbarea” (N. I<strong>org</strong>a, Contribuţii la istoria Munteniei,<br />
Bucureşti, 1896, p. 77. Cf. Ge<strong>org</strong>e Lăzărescu, Nicolae Stoicescu, op.<br />
cit., p. 109).<br />
l<br />
27. Andronic îi mai scrie lui Petru Şchiopul „Iar la întrebarea aceasta<br />
a ta, dacă am mai păstrat Bogdania pentru Domnia Ta până acum,<br />
<strong>de</strong>oarece la viaţa mea am avut multe neplăceri pe suflet din cauza<br />
multor preten<strong>de</strong>nţi, că în cele din urmă împăratul<br />
împăraţilor… a poruncit să vii Domnia Ta la Constantinopol; <strong>de</strong> aceea<br />
dacă Domnia Ta doreşte din tot sufletul şi din toată inima… atunci cu<br />
siguranţă Bogdania va fi a Domniei Tale. Şi cu a<strong>de</strong>varat să nu<br />
zăboveşti nici un pic… <strong>de</strong>oarece ştii că nu pot s-o păstrez mult timp<br />
din pricina vrăjmaşilor şi dacă ne-o vor lua, care va mai fi folosul?<br />
(M.V.C.E., vol. I, p. 67).<br />
28. Hurmuzaky, XI, p. 740. Cf. Ion Sîrbu, op. cit., p. 19.<br />
29. În scrisoarea din 14 noiembrie 1593, Andronic Cantacuzino, care<br />
era văr bun cu Mihai scrie că faptul că l-a numit pe Mihai domn „…au<br />
binecuvantat şi pe părinţii mei răposaţi…”. La rândul lui, Mihai,<br />
recunoaşte că este rudă cu Andronic. Într-un document din 7 octombrie<br />
1595, prin care întărea „…prea cinstitului dregător şi mai ales din<br />
casa domniei mele jupân Andronic vistier, satul Grosani”. (Cf. Ge<strong>org</strong>e<br />
D. Florescu, Dan Pleşia, op. cit., loc. cit., p. 153, s.n.<br />
30. Radu Popescu, op. cit, p. 69, s.n.<br />
31. I<strong>org</strong>a susţine că „…o asemenea înrudire se pare că este cu<br />
neputinţă” (N. I<strong>org</strong>a, Istoria…, p. 31.<br />
32. Dan Simonescu, op. cit., loc. cit., p. 61.<br />
33. I. Crăciun, Cronicarul Szamosközy, p. 20-35.<br />
34. Ibi<strong>de</strong>m, p. 41, 159. Cf. Ştefan Andreescu, Familia…, loc. cit., p.<br />
226, 227; Ge<strong>org</strong>e D. Florescu, Dan Pleşia, op. cit., loc. cit., p. 136,<br />
137.<br />
35. Cronicarul Szamosközy notează: „că acest Mihai a avut o rudă<br />
pe Iane vistierul care a fost ban al Craiovei, om înţelept şi priceput”<br />
(I. Crăciun, Cronicarul Szamosközy, p. 99, 101, 129, 144).<br />
36. D.R.H., XI, p. 346.<br />
37. D.I.R., XVII, vol. I, p. 65, 66.<br />
38. N. I<strong>org</strong>a, Istoria…, p. 25.<br />
39. D.I.R., XVII, vol. II, p. 71-73. La acelaşi document – pe care îl<br />
datează din 1615 când Alexandru Iliaş nu era domn – se referă şi N.<br />
I<strong>org</strong>a (Istoria…, p. 24). Vezi mai pe larg comentariile făcute pe marginea<br />
acestui hrisov <strong>de</strong> Ştefan Andreescu, Familia…, loc. cit., p. 237-<br />
239.<br />
40. Cf. N. I<strong>org</strong>a, Istoria…, p. 25.<br />
41. Radu Popescu, op. cit., p. 69, s.n. P.P. Panaitescu arată că anonimul<br />
care a scris Cronica Bălenilor, a introdus „...o povestire provenită<br />
din tradiţia orală <strong>de</strong>spre originea lui Mihai <strong>de</strong> la Oraşul <strong>de</strong> Floci, dintro<br />
femeie <strong>de</strong> acolo şi un gelep (negustor) mare şi bogat <strong>de</strong><br />
la Poarta otomană (aluzie la Iane banul)”. (P.P. Panaitescu, Începuturile<br />
istoriografiei în Ţara Românească, „Studii si materiale <strong>de</strong> istorie<br />
medie”, vol. V, 1962, Ed. Acad. R.S.R., p. 222), s.n.<br />
42. Privitor la originea lui Mihai mai găsim şi alte referiri cum sunt:<br />
„Mihai nu putea fi <strong>de</strong>cât fiul din flori al lui Pătraşcu…”; „mamă-sa era<br />
vânzătoare <strong>de</strong> rachiu”; „Tot la Floci mamă-sa fierbea rachiu, din asta<br />
trăia”, I. Craciun, Cronicarul Szamosközy, p. 55, 66, 99, 101, 129,<br />
144, s.n.<br />
43. Dan Simonescu, op. cit., loc. cit., p. 62.<br />
44. Ioan, Mihai Cantacuzino, op. cit.<br />
45. Radu Popescu, op. cit, p. 69.<br />
46. Ibi<strong>de</strong>m, p. 70. Baltasar Walther confirmă parţial informaţia ştiind<br />
că „unchiul după mamă” al lui Mihai, „ţinuse mai înainte dregătoria <strong>de</strong><br />
ban” şi se bucura <strong>de</strong> mare trecere la Constantinopol (Dan Simonescu,<br />
op. cit., loc. cit., p. 61).<br />
47. Hurmuzaky, III, 1, 457.<br />
48. P.P. Panaitescu., op. cit., p. 18, s.n.<br />
DACIA<br />
magazin<br />
49. Ibi<strong>de</strong>m, p. 20. Referindu-se la silezianul Hei<strong>de</strong>nstein, N. I<strong>org</strong>a nota<br />
că este „…un scriitor foarte distins” (N. I<strong>org</strong>a, Istoria românilor prin<br />
călătorii, Ed. Eminescu, Bucureşti, MCMLXXXI, p. 196).<br />
50. M.V.C.E., vol. I, p. 345, 346, s.n. I<strong>de</strong>ea că Mihai era fiu <strong>de</strong> grec<br />
era prezentă şi în scrierile a doi istorici care au trăit în secolul al XIXlea.<br />
Astfel, Ivan Ignatievici Malîşevski este convins că „Mihai <br />
fiul lui Pătraşcu. O legendă valahă îi atribuie o origine greacă şi o<br />
educaţie primită <strong>de</strong> la grecii din Ţarigrad”. Caracterizându-l pe marele<br />
domn al Valahiei, Malîşevski scrie că era „...cutezător, până la<br />
sălbăticie ca un hatman cazac, şiret ca un bizantin...”. Un alt istoric,<br />
Willibald Ştefan Teutschlaen<strong>de</strong>r, <strong>de</strong>şi nu cunoştea bine originea lui<br />
Mihai aminteşte, totuşi, fără să fie <strong>de</strong> acord cu „presupunerea” că<br />
„...tatăl său ar fi fost un grec iar mama o româncă...”. În vara anului<br />
1594, în timp ce se afla în faţa cetăţii Vesprem din Ungaria, Sinan<br />
paşa s-a mâniat tare pe Mihai pentru că nu trimisese la timp un anumit<br />
număr <strong>de</strong> cai pentru transportul tunurilor turceşti. Enervat, serdarul a<br />
jurat că va ataca anul următor Valahia şi a exclamat: „De ce trebuie<br />
ca ţara padişahului – Valahia şi Moldova – să fie dată unor ghiauri<br />
nepăsători şi fără <strong>de</strong> lege”. I<strong>de</strong>m, vol. II, p. 204; vol. III, p. 231, 235,<br />
s.n.<br />
51. M.V.C.E., vol. V, Mărturii, Ed. Acad., Bucureşti, 1990, p. 467, s.n.<br />
52. Ibi<strong>de</strong>m.<br />
53. M.V.C.E., vol. IV, Relatări şi presă, Ed. Acad. Bucureşti, 1986, p.<br />
145. Szamosközy scria în 1600 că Mihai „fost-a hibrid, tatăl său grec,<br />
mama sa româncă”, I. Crăciun, Cronicarul Szamosközy, p. 99. În<br />
acelaşi sens ple<strong>de</strong>ază şi tradiţia <strong>de</strong> la Zagori, Epir (vezi Ştefan Andreescu,<br />
Familia…, loc cit., p. 228, s.n.<br />
54. Iancu Moţu, op. cit., p. 181, s.n.<br />
55. M.V.C.E., vol. IV, p. 385.<br />
56. D.R.H., XI, p. 486.<br />
57. La început marele istoric N. I<strong>org</strong>a, a susţinut că Iane este cantacuzin<br />
(I<strong>org</strong>a, N., Hurmuzaky, XI, XV, indicele. I<strong>de</strong>m, Documente noi<br />
<strong>de</strong>spre Petre Şchiopul şi Mihai Viteazul, în Analele Aca<strong>de</strong>miei<br />
Române, secţia istorică, seria II, tom XX, p. 2, 5; I<strong>de</strong>m, Contribuţii, p.<br />
81). Dar în monografia <strong>de</strong>dicată lui Mihai Viteazul, N. I<strong>org</strong>a susţine<br />
că „Iane nu poate fi un Cantacuzino”. (N. I<strong>org</strong>a, Istoria…, p. 30). De<br />
asemenea, Demostene Russo, referindu-se la Iane, notează: „El trebuie<br />
să fie vreun gelep ajuns dintr-o familie joasă la influenţă şi prestigiu”<br />
(Russo, D., Studii istorice greco-romane, t. 1, Ed. Constantin<br />
Giurescu, Bucureşti, 1939, p. 48). Chesarie Daponte este convins <strong>de</strong><br />
apartenenţa lui Iane la familia Cantacuzino (C. Erbiceanu, Cronicari<br />
greci, Bucureşti, 1888, p. 168.<br />
58. Consi<strong>de</strong>răm că Iane Cantacuzino nu este acelaşi Iane care i-a<br />
fost postelnic lui Pătraşcu cel Bun.<br />
59. Iane Cantacuzino „<strong>de</strong> fapt era pe atunci stăpânul ambelor ţări”<br />
româneşti. (Apud Ştefan Andreescu, Mihai Viteazul şi cantacuzinii,<br />
loc. cit., p. 188.<br />
60. P.P. Panaitescu, op. cit., p. 13.<br />
61. Iată care sunt cei 16 <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nţi până la Iane Cantacuzino, inclusiv:<br />
Ioan, general bizantin, Ioan, Mihai, Manuel, Mihai, Mihai guvernator<br />
în Pelopones, Ioan împărat bizantin 1347-1358, Matei<br />
coîmparat bizantin 1355-1357, Dimitrie, Mihai, Dimitrie tatăl lui Iane,<br />
Mihai Şaitanoglu, Constantin şi Iane. După Iane Cantacuzino mai sunt<br />
15 <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nţi care poartă numele <strong>de</strong> Mihai. (Vezi Ion Mihai Cantacuzino,<br />
op. cit.).<br />
62. Ibi<strong>de</strong>m.<br />
63. Să fie numele <strong>de</strong> Mihai „inelul” oferit <strong>de</strong> Iane, <strong>de</strong>spre care<br />
relatează cronicarul Radu Popescu? Este <strong>de</strong> reţinut că doi dintre<br />
nepoţii lui Mihai Viteazul, unul din partea lui Nicolae, Mihai Pătraşcu<br />
şi unul din partea doamnei Florica poartă numele <strong>de</strong> Mihai (cf. Ştefan<br />
Andreescu, Familia…, loc. cit. passim).<br />
22
Nr. 65, mai 2011<br />
personalităţi ale dacologiei<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Mihail Kogălniceanu, dacolog<br />
(6 septembrie 1817 – 21 iunie 1891)<br />
Profesor Maria Ionescu<br />
Personalitate proeminentă a secolului al<br />
XIX-lea, Mihail Kogălniceanu a marcat întregul<br />
veac cu prezenţa sa: om politic, istoric, scriitor, publicist,<br />
profesor <strong>de</strong> istorie naţională la Aca<strong>de</strong>mia Mihăileană,<br />
aca<strong>de</strong>mician.<br />
Se impune prin elaborarea programului revoluţiei<br />
<strong>de</strong> la 1848 în Moldova 1 , în lupta pentru Unirea<br />
Principatelor, în reformele sub domnia lui Cuza,<br />
în dobândirea in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nţei naţionale, în eforturile<br />
pentru recunoaşterea statutului internaţional al României.<br />
Marele om politic a fost mai întâi istoric şi<br />
făuritor <strong>de</strong> istorie. Precocupat <strong>de</strong> istoria naţională, a<br />
întocmit Histoire <strong>de</strong> la Valachie, <strong>de</strong> la Moldavie et<br />
<strong>de</strong>s Valaques transdanubiens. Tome premier Histoire<br />
<strong>de</strong> la Dacie, <strong>de</strong>s Valaques transdanubiens et <strong>de</strong><br />
la Valachie. După Hronica românilor şi a mai multor<br />
neamuri a lui Şincai, el era primul cărturar care<br />
concepea în spirit mo<strong>de</strong>rn o istorie a tuturor românilor.<br />
Prima parte a tomului întâi Histoire <strong>de</strong> la<br />
Dacie, cuprin<strong>de</strong>, în prima carte, „Din cele mai vechi<br />
timpuri până la cucerirea Daciei <strong>de</strong> către Traian”,<br />
greşeala făcută <strong>de</strong> mulţi, căci vatra Daciei era mult<br />
mai întinsă <strong>de</strong>cât teritoriul cucerit. O foarte mare<br />
parte a Daciei nord-dunărene şi nord-pontice rămânea<br />
liberă.<br />
În secolul I după Hristos, scrie autorul, „un<br />
stat mare şi puternic, <strong>de</strong>şi barbar, făcea să tremure<br />
Roma civilizată, un stat in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nt exista aici un<strong>de</strong><br />
azi se află Transilvania, Valahia, Banatul Timişoarei<br />
şi Moldova. Acest stat era <strong>Dacia</strong>: ea se întin<strong>de</strong>a <strong>de</strong><br />
la Tisa şi Carpaţi până la Dunăre şi Marea<br />
Neagră”. 2 Are o viziune incompletă asupra spaţiului<br />
Daciei.<br />
Locuitorii acestei ţări erau dacii, poporul cel<br />
mai razboinic, cel mai curajos şi cel mai in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nt,<br />
în timp ce Roma era „sclava lui Augustus”. Ei<br />
erau bravi, drepţi, sobri, riguroşi şi <strong>de</strong>mni a purta numele<br />
<strong>de</strong> Dani sau Daci, sinonim războinicilor. Ei<br />
preferau moartea unei dominaţii străine şi erau mult<br />
diferiţi <strong>de</strong> moldovenii şi vlahii timpurilor mo<strong>de</strong>rne. 3<br />
Elogiază pe daci pentru calităţile lor, dar consi<strong>de</strong>ră<br />
în mod eronat că dacii şi geţii nu aveau nici oraşe,<br />
nici sate, nici locuinţe, că erau un popor nomad.<br />
„Ei sunt cunoscuţi în istorie sub numele <strong>de</strong><br />
Sciti, Daci şi Geţi. Zamolxis a fost legislatorul lor,<br />
iar mai târziu Dumnezeul lor. Herodot şi Strabon<br />
spun că a fost elevul lui Pythagora. După moartea<br />
sa, dacii s-au divizat în 4 clase – familia regală,<br />
preoţii, bătrânii naţiunii şi poporul.”<br />
Înfocaţi prieteni ai libertăţii, ei au susţinut<br />
multe războaie contra celor ce voiau să le-o răpească.<br />
Primul menţionat în izvoare este Darius, cu<br />
23
Nr. 65, mai 2011<br />
expediţia contra sciţilor şi dacilor (anul 514 î.Hr.).<br />
„Se ştie că marele rege, după ce a trecut Dunărea,<br />
fu atras în interiorul ţării şi înconjurat <strong>de</strong> sciţi”. Expediţia<br />
pier<strong>de</strong>a o mare parte din armată şi după mari<br />
dificultăţi reuşi să revină în Asia. Următorul menţionat<br />
este Alexandru cel Mare (anul 335 î.Hr.) care,<br />
după unele succese, încheia pace şi părăsea <strong>Dacia</strong>.<br />
Lysimah, regele Traciei, <strong>org</strong>aniza o expediţie<br />
la nordul Dunării împotriva lui Dromichete. Regele<br />
dacilor îl atrase spre interiorul ţării, un<strong>de</strong> armata<br />
lui Lysimah, era pe punctul <strong>de</strong> a pieri, acesta <strong>de</strong>venind<br />
prizonier cu trupele sale. Dromichete i-a redat<br />
libertatea, iar Lysimah, recunoscător, i-a dat pe fiica<br />
sa <strong>de</strong> soţie. Din episoa<strong>de</strong>le relatate <strong>de</strong>curge admiraţia<br />
autorului pentru daci, pentru vitejia, curajul şi diplomaţia<br />
lor.<br />
În secolul I î.Hr. Burebista (82 – 44 î.Hr.)<br />
„fu numit şef al naţiunii sale”. 4 Găsi o ţară slăbită <strong>de</strong><br />
necontenite războaie, dar, ajutat <strong>de</strong> sfaturile filozofului<br />
Deceneu, i-a restabilit puterea. El îşi întin<strong>de</strong><br />
dominaţia <strong>de</strong> la Marea Neagră până în Bavaria, dar<br />
autorul confundă pe Cezar cu Augustus, care se pregătea<br />
să-l atace pe Burebista. După moartea lui Burebista,<br />
trei şefi au partajat <strong>Dacia</strong>.<br />
În continuare, redă conflictul lui Rholes cu<br />
Dapyx. Dacii, retraşi în munţi, aleg şef pe Cotyson,<br />
„om <strong>de</strong> mare merit” 5 („homme d’un grand mérite”).<br />
Acest rege, prin incursiunile în provinciile romane,<br />
se arăta teribil încât Augustus, pentru a şi-l face aliat,<br />
vru să se căsătorească cu fiica sa. Apoi redă conflictul<br />
lui Cn. Lentulus cu dacii, „care se uniră cu sarmaţii<br />
şi-i alungară pe romani din ţara lor”.<br />
În acest timp, Ovidiu, exilat din Roma <strong>de</strong><br />
Augustus, este trimis la Tomis. Tradiţia <strong>spune</strong> că a<br />
învăţat limba geţilor şi a compus poezii în această<br />
limbă, care îl făcură îndrăgit <strong>de</strong> „barbari”. Ţăranii<br />
spun că Ovidiu era un om extraordinar, „avea blân<strong>de</strong>ţea<br />
unui copil şi bunătatea unui tată; suspina neîncetat<br />
şi vorbea uneori singur, dar când se adrea<br />
cuiva, <strong>de</strong> pe buzele lui curgea miere”. 6<br />
Este redat apoi conflictul lui Domiţian (81 –<br />
96) cu dacii, insistând asupra vitejiei şi combativităţii<br />
lor. Dacii, conduşi <strong>de</strong> Duras, au trecut Dunărea<br />
şi au spulberat armata romană comandată <strong>de</strong> Oppius<br />
Sabinus. Duras a abdicat în favoarea lui Decebal (87<br />
– 106), „capabil să conceapă planuri, să le execute,<br />
să atace şi să reziste”. Urcat pe tron, Decebal reuneşte<br />
diferitele părţi ale Daciei şi se pregăteşte pentru<br />
marea confruntare. Dovedind calităţi <strong>de</strong><br />
diplomat, face o alianţă cu Pacorus, prinţul parţilor,<br />
DACIA<br />
magazin<br />
cu sarmaţii şi „les Cattes”, obţinând victoria împotriva<br />
lui Cornelius Fuscus. Este amintită campania<br />
lui Tettius Iulianus, dar, <strong>de</strong> această victorie, nu au<br />
profitat romanii, căci Domiţian, învins <strong>de</strong> marcomani,<br />
se angajează într-o pace favorabilă dacilor.<br />
În anul 70 d.Hr. împăratul Titus a distrus Ierusalimul.<br />
Majoritatea evreilor sunt luaţi prozonieri<br />
şi vânduţi. Se cre<strong>de</strong> că Decebal a primit în statele<br />
sale pe cei care scăpaseră <strong>de</strong> sclavaj şi le-a dat ca reşedinţă<br />
localitatea Thalmus (Tălmaciu), lângă Turnu<br />
Roşu, nu <strong>de</strong>parte <strong>de</strong> Hermannstadt (Sibiu). 7<br />
Conform păcii anterioare, dacii continuă să<br />
primească tribut până la venirea lui Traian pe tron,<br />
dar, în urma războiului din 101 – 102, au fost obligaţi<br />
să pre<strong>de</strong>a armele. „Dar un om ca Decebal nu<br />
putea sta liniştit sub jugul străin”, scrie autorul. Începe<br />
al doilea război şi Traian, ajungând în faţa Sarmizegetusei,<br />
<strong>de</strong>scoperă pe ziduri, spânzurat,<br />
cadavrul lui Longinus, „officier ennenu”. „Dacă<br />
Traian n-ar fi ajuns la conducerea imperiului, Roma<br />
ar fi văzut fluturând pe zidurile Capitoliului drapelele<br />
lui Decebal” 8 , aprecia Kogălniceanu.<br />
Despre obiceiurile dacilor privind alegerea<br />
şefului/regelui dac, autorul afirmă că „fiul nu-i putea<br />
succe<strong>de</strong> tatălui la tron <strong>de</strong>cât dacă era ales <strong>de</strong> naţiune”<br />
(„on eté nommés roi par le peuple”), afirmând<br />
că Zamolxis, Burebista, Cotyson au fost numiţi regi<br />
<strong>de</strong> către popor; că Zamolxis le-a fost legislator şi i-<br />
a învăţat doctrina lui Phytagora. Dacii cre<strong>de</strong>au în nemurire,<br />
erau politeişti; ca parte a naţiunii sciţilor,<br />
aveau aceiaşi zei şi aminteşte pe Baba Dochia, situată<br />
pe Ceahlău. Se ştie puţin <strong>de</strong>spre limba dacilor:<br />
„se cre<strong>de</strong> că era un dialect al tracilor, amestecat cu<br />
cuvinte sarmate”. 9<br />
În cartea a II-a (Livre second) tratează evenimentele<br />
„De la Traian până la sosirea bulgarilor”.<br />
Autorul afirmă: „Traian, după ce a cucerit toată<br />
<strong>Dacia</strong>, a <strong>de</strong>clarat-o provincie romană, s-a întors la<br />
Roma un<strong>de</strong> Senatul l-a primit cu mari onoruri şi i-a<br />
ridicat Columna”. Nu toată <strong>Dacia</strong> a fost cucerită <strong>de</strong><br />
romani, zone întregi nu au fost ocupate, fiind locuite<br />
<strong>de</strong> dacii liberi.<br />
Preluând informaţia lui Eutropius, autorul<br />
scria: „cum cea mai mare parte a dacilor a fost nimicită,<br />
(été extirpés), el (Traian) a trimis în ţara lor<br />
un mare număr <strong>de</strong> coloni romani din întreg imperiul”.<br />
Deşi romanii ar fi dorit nimicirea dacilor care<br />
le creau probleme, nu s-a reuşit, iar aducerea coloniştilor<br />
romani era o practică a timpului. Acestea<br />
erau informaţiile <strong>de</strong> care di<strong>spune</strong>a şi era conştient <strong>de</strong><br />
24
Nr. 65, mai 2011<br />
unele lacune. Mihail Kogălniceanu explică etnogeneza<br />
noastră pornind <strong>de</strong> la autohtoni, nu <strong>de</strong> la romani,<br />
ca Şcoala Ar<strong>de</strong>leană, dar, apoi, intră în<br />
confuzia tezei romanizării, confuzia epocii.<br />
La 23 noiembrie 1843, Mihail Kogălniceanu<br />
rosteşte celebrul „Cuvânt pentru <strong>de</strong>schi<strong>de</strong>rea cursului<br />
<strong>de</strong> istorie naţională”. În prima parte face elogiul<br />
istoriei şi motivează necesitatea cunoaşterii ei:<br />
„Dacă istoria neamului omenesc este atât <strong>de</strong> interesantă,<br />
cu atât mai mult trebuie să fie istoria patriei”.<br />
Ea ne impulsionează efortul pentru „păstrarea naţionalităţii”,<br />
căci „ne arată ce am fost, <strong>de</strong> un<strong>de</strong> am<br />
venit, ce suntem,…ne <strong>de</strong>scopere ce avem să fim”. 10<br />
Patria noastră „a fost menită din cea mai bătrână<br />
vechime să fie teatrul năvălirilor şi războaielor<br />
străinilor”. Atâţia străini i-au atacat pe daci al<br />
căror pământ l-am moştenit noi. O sută <strong>de</strong> ani după<br />
Hristos întâlnim pe Decebal, „cel mai însemnat rigă<br />
barbar… mai vrednic <strong>de</strong> a fi pe tronul Romei <strong>de</strong>cât<br />
mişeii urmaşi ai lui August”. 11 „Este barbar, zice<br />
Saint-Marc Girardin, acela care, sub Domiţian, biruitor<br />
legiunilor romane, cerea ca împăratul, în loc<br />
<strong>de</strong> bir, să-i trimită meşteri şi lucrători în artele războiului”?<br />
12<br />
Kogălniceanu îşi asumă sarcina <strong>de</strong> a <strong>spune</strong><br />
a<strong>de</strong>vărul, caracteristica principală a istoriei. „În<br />
mine veţi găsi un român, însă niciodată până acolo<br />
ca să contribuiez la sporirea romanomaniei…o patimă<br />
care domneşte în Transilvania şi la unii scriitori<br />
din Valahia”. Referindu-se la lucrarea lui Petru<br />
Maior „Despre începutul românilor în <strong>Dacia</strong>”, care<br />
a <strong>de</strong>şteptat duhul naţional şi impulsul patriotic în<br />
„tustrelele provincii ale vechii Dacii; dar a produs<br />
o şcoală socotind că îşi atrag respectul lumii strigând<br />
că se trag din romani”, susţine „ să ne ferim<br />
<strong>de</strong> aceste manifestări”.<br />
Kogălniceanu, dacolog, combate romanomania,<br />
<strong>de</strong>limitându-se <strong>de</strong> Şcoala Ar<strong>de</strong>leană, apoi se<br />
contrazice, apreciind că „legile, obiceiurile, limba,<br />
începutul nostru se trag din romani…; dacă voiţi să<br />
fiţi cunoscuţi <strong>de</strong> a<strong>de</strong>văraţii fii ai romanilor… faceţi<br />
ceva care să se poată sămălui cu isprăvile poporului<br />
<strong>de</strong> lume domnitor”.<br />
„Eu privesc ca patria mea, toată acea întin<strong>de</strong>re<br />
<strong>de</strong> loc un<strong>de</strong> se vorbeşte româneşte şi ca istoria<br />
naţională, istoria Moldovei înainte <strong>de</strong> sfâşierea ei,<br />
a Valahiei şi a fraţilor din Transilvania”. El susţine<br />
că păstrarea „duhului naţional este vectorul forţă al<br />
istoriei noastre”. 13<br />
Îşi pusese speranţa „<strong>de</strong>şteptării” (trezirii<br />
DACIA<br />
magazin<br />
conştiinţei naţionale) în cursul <strong>de</strong> istorie <strong>de</strong> la Aca<strong>de</strong>mia<br />
Mihăileană, dar cursul a fost interzis, i<strong>de</strong>ile<br />
profesate <strong>de</strong> autor cuprin<strong>de</strong>au mesajul naţional către<br />
compatrioţi şi aspiraţiile unei generaţii. Inconsecvenţele<br />
sale ca dacolog sunt <strong>de</strong>terminate <strong>de</strong> vecinătatea<br />
marilor imperii (ţarist, otoman, habsburgic), ce<br />
se opuneau (temeau) <strong>de</strong>şteptării „duhului naţional”<br />
la români.<br />
Cu mijloacele şi limitele epocii, Mihail Kogălniceanu<br />
a conceput, în spiritul şcolii romantice,<br />
întâia sinteză a istoriei naţionale, a scris prima revistă<br />
<strong>de</strong> istorie şi a tipărit un valoros corpus narativ.<br />
Pentru activitatea sa, el este apreciat <strong>de</strong> conferenţiarul<br />
universitar dr. G.D. Iscru 14 ca „un titan al gândirii<br />
istorice şi al construcţiei statului mo<strong>de</strong>rn”, iar<br />
Nicolae I<strong>org</strong>a îl consi<strong>de</strong>ră „cel mai mare conducător<br />
cultural şi politic pe care l-au avut românii în epoca<br />
mo<strong>de</strong>rnă”.<br />
--------------------<br />
1<br />
În luna august 1848, la Cernăuţi, redactează „Dorinţele Parti<strong>de</strong>i<br />
Naţionale în Moldova”.<br />
2<br />
Mihail Kogălniceanu, Opere – Scrieri istorice, Ed. Aca<strong>de</strong>miei,<br />
Bucureşti; 1976, p. 51<br />
3<br />
Mihail Kogălniceanu, Op. cit., p. 51<br />
4<br />
Ibi<strong>de</strong>m, p. 52<br />
5<br />
Ibi<strong>de</strong>m, p. 53<br />
6<br />
Ibi<strong>de</strong>m<br />
7<br />
Mihail Kogălniceanu, Op. cit., p. 54<br />
8<br />
Ibi<strong>de</strong>m, p. 56<br />
9<br />
Ibi<strong>de</strong>m, p. 57<br />
10<br />
Mihail Kogălniceanu, Op. cit., p. 386 - 387<br />
11<br />
Ibi<strong>de</strong>m, p. 391 - 393<br />
12<br />
Ibi<strong>de</strong>m<br />
13<br />
Mihail Kogălniceanu, Op. cit., p. 395<br />
14<br />
G. D. Iscru, „Strămoşii noştri reali, Geţii-Dacii-Tracii-Ilirii”,<br />
Casa <strong>de</strong> editură şi librărie „Nicolae Bălcescu” şi Ed.<br />
Mica Valahie, Bucureşti, 2010.<br />
Bibliografie<br />
* Dumitru Bălaşa, Marele atentat al Apusului papal împotriva<br />
in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nţei daco-romanilor, Ed. Cuget Românesc,<br />
Bârda, 2007<br />
* Maria Crişan, Publius Ovidius Naso, Ed. Verus, Bucureşti,<br />
2008<br />
* G.D. Iscru, Strămoşii noştri reali Geţii-Dacii-Tracii-Ilirii,<br />
Casa <strong>de</strong> editură şi librărie „Nicolae Bălcescu” şi Ed. Mica Valahie,<br />
Bucureşti, 2010<br />
* G.D. Iscru, Traco-geto-dacii, naţiunea matcă, Ed. Nicolae<br />
Bălcescu, Bucureşti, 2005<br />
* Mihail Kogălniceanu, Opere – Scrieri istorice, Ed. Aca<strong>de</strong>miei,<br />
Bucureşti, 1976<br />
25
Nr. 65, mai 2011<br />
datini, tradiţii, obiceiuri<br />
DACIA<br />
magazin<br />
PLANTELE SACRE ÎN RITUALURILE VEDIC ŞI BRAHMANIC<br />
ŞI REFLEXIILE LOR ÎN OBICEIURILE POPULARE ROMÂNEŞTI<br />
Eugeniu Lăzărescu<br />
CAP. I Utilizarea plantelor sacre<br />
în ritualurile religioase. Cazul particular<br />
al plantei Sōma. Mitologia vedicobrahmanică<br />
<strong>de</strong>spre planta Sōma<br />
Incă din perioa<strong>de</strong>le arhaice, ritualurile<br />
religioase care aveau un caracter<br />
şamanic utilizau diverse plante care aveau<br />
anumite caracteristici, plante care, administrate<br />
fiinţei umane, îi provocau stări halucinogene<br />
prin acţiunile lor neuroleptice.<br />
Oportunitatea tratării subiectului<br />
privind planta Sōma, menţionată <strong>de</strong> către<br />
mitologia vedico-brahmanică, a fost<br />
<strong>de</strong>terminată <strong>de</strong> faptul că ea conferea indirect<br />
corelarea unei serii <strong>de</strong> date între formele<br />
religioase ale epocii, elementele<br />
lingvistice şi etnografice specifice arealului<br />
carpato-dunărean <strong>de</strong> un<strong>de</strong> provin şi care<br />
există până în prezent.<br />
Utilizarea acestor plante, prin efectele<br />
lor, permiteau oficiantului ritualului, conform credinţei<br />
sale, abordarea şi a altor planuri existenţiale în afara celui<br />
fizic.<br />
De-a lungul timpului istoric, plantele <strong>de</strong> acest gen<br />
au fost utilizate şi <strong>de</strong> cultele <strong>org</strong>anizate care au urmat<br />
şamanismului propriu-zis, <strong>de</strong>şi este dificil a se face o <strong>de</strong>limitare<br />
strictă între acestea, ele, mai <strong>de</strong>grabă, suprapunându-se.<br />
După opiniile unor cercetători, aceste proceduri<br />
preexistă şi astăzi în multe culturi <strong>de</strong> tip arhaic, chiar şi în<br />
culturile contemporane. In diverse culturi arhaice ele au<br />
fost numite „Hrana zeilor” sau „hrană spirituală” (12).<br />
Planta Soma este cunoscută în arealul carpatodunărean<br />
sub <strong>de</strong>numirea <strong>de</strong> „Pălăria Şarpelui”(Amanita<br />
Muscaria) cu sinonimele în alte culturi <strong>de</strong> Asumer, Pong,<br />
Bank şi Amrita.(12). Cuvântul Amrita (9-pg28) este apropiat<br />
<strong>de</strong> cuvântul Amrut, cuvânt care, în mitologia greacă,<br />
înseamnă „Băutura Zeilor”.<br />
Această plantă creşte numai în zonele<br />
submontane (800-1000m altitudine).<br />
Tot în arealul carpato-dunărean<br />
există şi planta numită Tilişca (Virtilica) mai<br />
numită şi „Iarba Vrăjitoarelor” (Oenotheraceae<br />
alpina lutesiana), semnalată încă din<br />
perioada dacică, plantă prezentă în zona<br />
Grădiştei, Orăştiei, Sarmisegetuzei, plantă<br />
care produce aceleaşi efecte halucinogene.<br />
Pentru efectele ei, romanii au numit-o Circae,<br />
după numele vrăjitoarei din epopea<br />
„Odiseea” lui Homer.(2) (Dr.O.Bojor). Cuvântul<br />
„tilişcă”[Virtilica-(6)] are corespon<strong>de</strong>nt în<br />
limba sanskrită:-rădăcina <strong>de</strong> cuvânt „til-<br />
6”înseamnă „susan oriental” (Sesamum indicum)<br />
(4-pg.293). Cuvântul sanskrit „tila” se<br />
referă la „o însemnare făcută într-un loc ce<br />
seamănă cu un grăunte <strong>de</strong> susan (în formă<br />
<strong>de</strong> picatură) (4-pg.293) (10-pg.104). Cuvântul<br />
sanskrit „tilaka”se referă la semnul distinctiv,<br />
sectar, care se face pe frunte la brahmani, ca un<br />
semn <strong>de</strong> nobleţe, <strong>de</strong> distincţie. (4-pg.93). In obiceiurile populare<br />
româneşti, după creştinare, semnul s-a transformat<br />
într-o cruce iar în ritualul religios creştin ortodox, prin miruire,<br />
se face tot o cruce. Se menţionează că, conform<br />
doctrinei brahmanice, în zona frunţii se afla centrul energetic<br />
(chakra) Agñya, care are ca simbol tot crucea, simbol<br />
al răspântiei, al alegerii <strong>de</strong> către fiinţa umană a căii pe care<br />
aceasta să o urmeze în viaţă: a raţionalului, a<br />
emoţionalului sau a evoluţiei spirituale.<br />
Sōma a fost dusă în India arhaică în jurul anului<br />
2000-1800 î. H. Planta este menţionată în imnurile vedice<br />
(12). Planta era culeasă şi preparată după un ritual precis.<br />
In arealul carpato-dunărean, cultul vedic a utilizat<br />
plante cu efecte halucinogene. Utilizarea lor s-a făcut<br />
datorită efectelor inerente provocate, prin ar<strong>de</strong>rea lor, ca<br />
<strong>de</strong> exemplu în Cultul Focului (cultul lui Agni). In mod similar<br />
aceste culte au fost legate implicit şi <strong>de</strong> planta Sōma.<br />
26
Nr. 65, mai 2011<br />
Acestei plante i s-a atribuit statutul <strong>de</strong> plantă sacră, chiar<br />
şi acela <strong>de</strong> zeu, zeul Sōma.<br />
Herodot relatează că sciţii, după o înmormântare,<br />
după ritualul purificării prin spălare pe cap cu apă, făceau<br />
în corturi improvizate inhalaţii cu fumul <strong>de</strong>gajat <strong>de</strong> seminţe<br />
<strong>de</strong> cânepă, aruncate pe bolovani încinşi. Actul avea un<br />
caracter ritual, fumul <strong>de</strong>gajat producând o stare <strong>de</strong> euforie<br />
(7-art.IV-pg.73,74,75).<br />
Diverse tratate vorbesc că, în anumite ocazii, un<br />
om juca rolul sacrificatului ca victimă, precum şi cazul<br />
când însuşi sacrificantul <strong>de</strong>venea victima propriu-zisă<br />
.(puruśamedha) (după Weber în Z.D.M.G. 18,262) (5-<br />
pg.19). După M.Elia<strong>de</strong>, problema substituirii reciproce ca<br />
obiect al sacrificiului între om şi cal, este consi<strong>de</strong>rată încă<br />
una <strong>de</strong>schisă.(5-pg.209). Prin faptul ca formele sacrificiale<br />
umane sunt anterioare formelor sacrificiale ce utilizau<br />
fiinţe vii şi faptul ca dacii utilizau sacrificile umane, acestea<br />
<strong>de</strong>nota vechimea acestora în ansamblul cultelor arhaice<br />
europene.<br />
Din punct <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re etimologic, cuvântul „sōma”<br />
provine din limba sanskrită, el însemnând: - Regentul<br />
Lunei, Luna, Yama, Kuvera, Cel <strong>de</strong>-al optulea Vasu, Cerul,<br />
atmosfera, după dicţionarele francez şi englez. (10) (3-pg-<br />
730); -Suc <strong>de</strong> plantă, Lună,Rege al Lunii, fiu al lui Atri, cel<br />
<strong>de</strong>-al optelea Vasu, unul dintre zece Maharişi (3),<br />
i<strong>de</strong>ntificată cu Şiva şi Vişnu ca autori ai Cărţii Legii<br />
(Dharma), după dicţionarul englez (3-pg.360).<br />
CAP.II. Toponimii, hidronimii, antroponimii<br />
provenite din cuvântul sanskrit Soma<br />
In zona vestică a României există o serie <strong>de</strong> <strong>de</strong>numiri<br />
care se refera la cuvântul sanskrit „Sōma”. Astfel,<br />
hidronimul „Someş” face trimiteri la rădăcinile <strong>de</strong> cuvânt<br />
sanskrite : -„Sōma”-<strong>de</strong>numirea ca plantă, „sa”-continuitate,<br />
curgere, înşiruire. Denumirea s-ar traduce prin „cursul<br />
apei curgătoare Sōma.“ (10).<br />
Toponimul „Someşeni” face trimiteri la rădăcinile<br />
<strong>de</strong> cuvânt sanskrite: „Sōma”, <strong>de</strong>numirea ca plantă, -„sa“,<br />
continuitate, stabilitate (sau ca «sa»-oprire, repaus), -„na”,<br />
sufix <strong>de</strong> întărire al rădăcinilor <strong>de</strong> cuvânt anterioare. Denumirea<br />
s-ar traduce prin „locul peren al Somei” (1).<br />
Toponimul „Sămăşag” face trimitere la rădăcinele<br />
<strong>de</strong> cuvânt sanskrite: „Sōma, <strong>de</strong>numirea ca plantă, „sag”-<br />
sufix <strong>de</strong> întărire, în sensul <strong>de</strong> continuitate, locaţie, stabilitate(10),<br />
utilizat IN SPECIAL IN VEDE. Denumirea s-ar<br />
traduce prin „locaţie cu o mare continuitate în timp, numită<br />
Soma”.<br />
Toate acestea confirmă existenţa în arealul carpatic<br />
(Mţii. Apuseni), încă din perioada vedică, a plantei<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Sōma, cunoscută sub acest nume vedic. Atribuirea atâtor<br />
<strong>de</strong> multe <strong>de</strong>numiri care au în compunerea lor acest cuvânt<br />
sanskrit, vedic (hidronime, <strong>de</strong>numiri <strong>de</strong> aşezări umane,<br />
<strong>de</strong>numiri <strong>de</strong> persoane), toate acestea atestă importanţa<br />
<strong>de</strong>osebită cultică vedică acordată acestei plante în perioada<br />
istorică <strong>de</strong> dinainte <strong>de</strong> reforma religioasă <strong>de</strong> la 3200<br />
î. H. începută în India arhaică, perioadă după care utilizarea<br />
acestei plante în ritualuri a fost restricţionată, scoasă<br />
din cultul public, dar rămasă ca consemnată în scripturile<br />
brahmanice şi în Ve<strong>de</strong> într-o forma abstractă a unei zeităţi<br />
obscure, Sōma.<br />
CAP. III. Reforma brahmanică şi modificarea<br />
concepţiilor vedice legate <strong>de</strong> planta Soma<br />
Reforma brahmanică <strong>de</strong> după 3200 î. H., prin reconsi<strong>de</strong>rarea<br />
ccncepţiilor religioase vedice, a modificat şi<br />
conceptul <strong>de</strong> sacrificiu. Astfel, sacrificiul ritual consta în<br />
sacrificarea unei fiinţe vii.(animale).<br />
Sacrificiul era <strong>de</strong> tip şamanic, sacrificiu ce nu impunea<br />
sacrificatorului existenţa unor calităţi psiho-morale.<br />
Sacrificiul <strong>de</strong> acest gen avea un caracter <strong>de</strong> manipulare<br />
„din exterior” <strong>de</strong> către sacrificator al actului sacrificial, indiferent<br />
<strong>de</strong> condiţia sa umană, întrucât acestuia nu i se<br />
impunea condiţii <strong>de</strong> moralitate. Accesul la zei se presupunea<br />
a se face posibil prin administrarea <strong>de</strong> către sacrificator<br />
a plantei Soma, preparată în prealabil într-un cadru<br />
ritual, plantă care, prin caracteristicele ei psihotropice, prin<br />
efectele ei halucinogene, favoriza acest contact fără ca<br />
operatorul să se consi<strong>de</strong>re a fi „implicat”.<br />
Conform scripturiilor brahmanice <strong>de</strong> mai târziu,<br />
ca urmare a <strong>de</strong>scoperirii <strong>de</strong> către brahmanism a existenţei<br />
şi a altor planuri existenţiale, superioare, prin vechile proceduri,<br />
accesul scrificatorului era limitat doar la planurile<br />
existenţiale inferioare.<br />
Planurile existenţiale inferioare este domeniul<br />
Elementalilor (9-pg164), entităţi care guvernează numai<br />
stăriile <strong>de</strong> agregare ale lumii fizice nominalizate simbolic<br />
prin elementele „Pământ”, „Apă”, „Aer”, “Foc”, „Ether”<br />
(spaţialitate). Aceste planuri nu conţin, însă, şi spiritualitatea.[<br />
„La Aryeni numai brahmanii erau admişi a cunoaşte<br />
secretul Sōma, cea care <strong>de</strong>clanşează inefabilul, care<br />
aduce extazul”(11), concept la care s-a renunţat după<br />
reformă].<br />
Brahmanismul reformat <strong>de</strong> după anul 3200 î. H.,<br />
prin noua sa concepţie, consi<strong>de</strong>ra că o conectare la planurile<br />
existenţiale superioare, la zei, nu se poate realiza<br />
<strong>de</strong>cât prin sacrificiul „intern”al fiinţei umane. Prin aceasta<br />
se înţelegea redobândirea <strong>de</strong> către fiinţa umană a<br />
calitaţiilor primare, primordiale, cu care fiinţa umană a fost<br />
27
Nr. 65, mai 2011<br />
înzestrată <strong>de</strong> către Divinitate, calităţi pe care fiinţa umană<br />
le-a pierdut prin contactul inerent, prin ataşamentele sale<br />
<strong>de</strong> lumea fizică. In cadrul ataşamentelor intrau şi proce<strong>de</strong>ele<br />
<strong>de</strong> tip şamanic, consi<strong>de</strong>rate imorale.<br />
Sacrificiile <strong>de</strong> fiinţe vii au fost înlocuite cu ofran<strong>de</strong><br />
<strong>de</strong> produse naturale (lapte, miere, fructe), concept care s-<br />
a păstrat până astăzi în hinduism.<br />
Prin reforma brahmanică <strong>de</strong> la 3200 î. H., brahmanismul<br />
s-a distanţat <strong>de</strong> practicarea în ritualuri a utilizării<br />
plantei Sōma. Acest lucru permite să se argumenteze faptul<br />
ca utilizarea plantei Sōma era specifică perioa<strong>de</strong>i prebrahmanice,<br />
ea regăsindu-se numai în practicile rituale<br />
vedice.<br />
Sōma este menţionaţă sub diverse forme <strong>de</strong><br />
scripturile brahmanice târzii (ex. în Brāhmane) sub diferite<br />
forme <strong>de</strong> utilizări cu caracter mai mult informativ, forme<br />
care dau impresia unor proceduri <strong>de</strong>venite <strong>de</strong>ja istorie, ca<br />
referiri la unele care ar aparţine perioa<strong>de</strong>i anterioare, celei<br />
vedice. Unele menţiuni din scripturile brahmanice târzii fac<br />
totuşi aluzii voalate la calităţiile acestei plante în ritualurile<br />
individualizate chiar şi în condiţiile respingerii ei oficiale<br />
prin noua doctrină brahmanică privind utilizările ei în ritualurile<br />
cu caracteristici <strong>de</strong> comuniune.<br />
CAP. IV. Obiceiurile populare româneşti şi<br />
plantele neuroleptice<br />
Utilizarea <strong>de</strong> plante neuroleptice <strong>de</strong> genul Somei<br />
este semnalată în obiceiurile populare la români în întregul<br />
areal carpato-dunărean cu multe corespon<strong>de</strong>nţe cu ritualurile<br />
vedice. (13). Se dau doar câteva exemple:<br />
In perioada <strong>de</strong> iarnă, în timpul sezătorilor şi<br />
<strong>org</strong>anizării <strong>de</strong> clăci, se semnalează obiceiul facerii <strong>de</strong>”juflei”(3-pg.266),<br />
o formă <strong>de</strong> ofrandă, ca o colivă. E făcută<br />
din seminţe <strong>de</strong> cânepă pisate şi fierte cu sare şi zahăr. Se<br />
consi<strong>de</strong>ră mâncare <strong>de</strong> post, <strong>de</strong>ci cu caracter religios ancestral<br />
(3) (Zona Buzăului-com.Gohor).<br />
In mod similar, există obiceiul ca în noaptea <strong>de</strong><br />
Măcinici (9 martie) (în realitate cu referiri la data echinoxului<br />
<strong>de</strong> primăvară din 21 martie, <strong>de</strong>calaj datorită<br />
schimbărilor calendaristice), să se facă focuri în care să<br />
se arunce seminţe <strong>de</strong> cânepă şi sare, reminiscenţă a cultului<br />
vedic a lui Agñi (al Focului Sacru), la trecerea la<br />
„renaşterea noului an”. Ar<strong>de</strong>rea seminţelor <strong>de</strong> cânepă produce<br />
un fum care provoacă asistenţei o stare <strong>de</strong> euforie<br />
cu halucinaţii.(Cuvântul „Măcinici” are origină sanskrită,<br />
emanat din rădăcina <strong>de</strong> cuvânt *mel-a zdrobi, a măcina,<br />
respectiv *mlak .apoi *mak (14-pg.513) (15pg.716). Probabil<br />
forma primară a obiceiului se referea la aruncarea<br />
rituală <strong>de</strong> seminţe zdrobite în foc sau la însăşi prepararea<br />
DACIA<br />
magazin<br />
făinei pentru aluat din care să se facă ofran<strong>de</strong>le în forma<br />
<strong>de</strong> “opt”, imaginea Mo<strong>de</strong>lului Arhetipal al perfecţiunii).Obiceiul<br />
aruncării în tot cursul anului <strong>de</strong> seminţe <strong>de</strong> cânepă<br />
pe plita încinsă a căminului ţăranului român, obicei generalizat<br />
pe tot teritoriul ţării, este o reminiscenţă a vechiului<br />
cult vedic. Reflexia acestui obicei, în timpul istoric, este<br />
cultul familial al focului al românilor.<br />
Un motiv al substituirii plantei Sōma cu altele<br />
echivalente ca producătoare <strong>de</strong> efecte halucinogene îl<br />
putea constitui faptul că zona <strong>de</strong> creştere şi cultivare<br />
posibilă a ei este la altitudini relativ înalte.Conservând<br />
principiul ritualului, al producerii şi obţinerii stăriilor extatice,<br />
în celelalte părţi ale arealului s-a căutat, găsit şi<br />
substituit planta Sōma cu alte produse similare (macul,<br />
cânepa)<br />
CAP.V. Utilizarea plantelor neuroleptice în ritualurile<br />
religioase în general, <strong>de</strong>-a lungul timpului istoric<br />
Plantele cu caracteristici neuroleptice au fost utilizate<br />
în multe ritualuri religioase. Motivul utilizării lor îl<br />
constituie stările <strong>de</strong> tip halucinogen generate în corpul<br />
uman <strong>de</strong> către acestea, stări care erau consi<strong>de</strong>rate că pot<br />
permite accesarea <strong>de</strong> către om şi a altor planuri<br />
existenţiale în afara planului fizic şi superioare acestuia.<br />
Pentru acest motiv, în anumite perioa<strong>de</strong> istorice, ele au<br />
fost <strong>de</strong>clarate, mai mult sau mai puţin oficial <strong>de</strong> către diversele<br />
forme religioase, plante sacre (şamanism, vedicobrahmanismul<br />
primar şi reformat).<br />
CAP.VI. Concluzii<br />
In privinţa problemei utilizării plantelor neuroleptice<br />
în arealul carpato-dunărean se pot trage următoarele<br />
concluzii:<br />
1. În perioada arhaică, plantele neuroleptice,<br />
plante cu proprietăţi halucinoagene, au fost folosite în<br />
şamanism. Aceasta s-a transmis sub forma individualizată<br />
până în prezent în spaţiul rural.<br />
2. În perioada prevedică şi vedică ce a cuprins<br />
arealul carpato-dunărean, plantele neuroleptice au fost<br />
utilizate în ritualurile religioase cu caracter public, acestora<br />
acordându-li-se un statut sacru, mergându-se până la zeificarea<br />
lor. Eficacitatea actului sacrificial care era însoţit<br />
<strong>de</strong> consumul <strong>de</strong> plantă Soma nu era condiţionată <strong>de</strong><br />
existenţa calităţilor psiho-morale ale sacrificatorului, ci <strong>de</strong><br />
cantităţile şi calităţile elementelor ce constituiau obiectul<br />
sacrificiului.<br />
Iniţial, sacrificatele ritualurilor au fost fiinţe vii (animale,<br />
printre care tauri, cai, mistreţi, ulterior porci şi nu<br />
28
Nr. 65, mai 2011<br />
este exclus şi fiinţe umane).<br />
La geto-daci, era utilizat sacrificiul uman, fapt<br />
atestat <strong>de</strong> către istoriografie ca mergând până în perioa<strong>de</strong>le<br />
istorice relativ târzii, fapt ce atestă originea lor<br />
ancestrală, arhaică, corespunzătoare perioa<strong>de</strong>i prevedice<br />
şi vedice, în acest areal.<br />
3. Mitologia traco-geto-dacă s-a transmis, prin<br />
elementele sale, în obiceiurile şi tradiţiile poporului roman,<br />
în mituri, legen<strong>de</strong> şi basme cu ritualuri <strong>de</strong> gen sacrificial<br />
cu caracter mai mult sau mai puţin mistic, în simbolismul<br />
cu elemente arhetipale conţinute <strong>de</strong> acestea. Din ea<br />
emană importanţa actului sacrificial în concepţia religioasă<br />
a geto- dacilor.<br />
În urma creştinării, o serie <strong>de</strong> elemente mitologice<br />
au fost asimilate <strong>de</strong> noua religie, conservând i<strong>de</strong>ea <strong>de</strong><br />
fond a evenimentului mitologic, <strong>de</strong> ex. i<strong>de</strong>ea <strong>de</strong> sacrificiu.<br />
Este reprezentativ cazul Cavalerului trac (Cavalerul danubian),<br />
reprezentat în împrejurări cinegetice (8-pg102),<br />
asimilat ulterior <strong>de</strong> creştinism cu Sf.Ghe<strong>org</strong>he (6),<br />
apărând, însă, omorând un balaur. Probabil că obiectul<br />
iniţial al uci<strong>de</strong>rii <strong>de</strong> către cavalerului trac era altul <strong>de</strong>cât<br />
cel reprezentat pe artefactele <strong>de</strong> mai târziu <strong>de</strong> către romani,<br />
zeu pe care ei l-au numit Deus Sanctus Heron.<br />
In mod similar, este substituirea mitului zeului<br />
Mithra (6-pg331), ca reprezentant al cultului solar al lui<br />
Agñi (popular Ignu), cu cel al Crăciunului, cu conservarea<br />
vechiului fond, a i<strong>de</strong>ii <strong>de</strong> sacrificiu păstrat în obiceiul popular<br />
al sacrificării porcului (Ignatul porcului), ca şi cel al<br />
ofran<strong>de</strong>i numită „pomana porcului”, precum şi al consumului<br />
<strong>de</strong> alcool ce însoţeşte ritualul. Probabil este un produs<br />
<strong>de</strong> substituţie al vechii Sōma. Consumul mare <strong>de</strong> vin<br />
la daci pe vremea lui Burebista poate duce la emiterea<br />
ipotezei că, în timp, în ritualurile religioase, Sōma, datorită<br />
efectelor sale, a fost înlocuită cu alte produse cu efecte<br />
similare, cum este cânepa, produs rămas până astăzi în<br />
obiceiurile populare româneşti.<br />
In sensul celor <strong>de</strong> mai sus :<br />
-prezenţa în arealul carpato-dunărean <strong>de</strong> toponimii,<br />
hidronimii, antroponimii legate <strong>de</strong> <strong>de</strong>numirea plantei<br />
Sōma,<br />
-modul <strong>de</strong> evoluţie, în timpul istoric, al conceptului<br />
religios la trecerea <strong>de</strong> la cel vedic la cel brahmanic, privind<br />
utilizarea în ritual a plantei Sōma,<br />
-viziunea mitologiei populare româneşti privind<br />
actul sacrificial şi legăturile acesteia cu prezenţa plantelor<br />
mitice,<br />
-utilizarea <strong>de</strong> plante cu caracteristici neuroleptice<br />
cu efecte halucinogene în obiceiurile populare româneşti<br />
Toate acestea duc la concluzia că originea<br />
DACIA<br />
magazin<br />
utilizării plantei Sōma în ritualurile religioase este în arealul<br />
carpato-dunărean, din perioada vedică, ulterior planta<br />
ajungând în India arhaică, în urma migraţiei aryene<br />
condusă <strong>de</strong> Rāma.(în limba sanskrită, Rāmanaya însemnând<br />
„locul <strong>de</strong> naştere a lui Rāma”).<br />
VII.Bibliografie.<br />
1. Alecu-Căluşiţa Ing.M.-Fişa documentară-Planta Sōma în literatura<br />
medievală italiană, 2009<br />
2. Bojor Ovidiu Prof.Dr.- Fişa documentară –Planta Tilişca, 2009- Buc<br />
3. Bulgăr Ghe. şi Ghe.Constantinescu-Dobridor -Dicţionar <strong>de</strong> arhaisme,<br />
Ed. Saeculum Vizual, 2005<br />
4. Burnouf Emile & L.Leupol- Dictionnaire Sanskrit-Français, Ed. Maisonneuve-Paris,<br />
1865<br />
5.Gonda Jan-Les religiones d’In<strong>de</strong>-Vol.I , Vedatisme et Hindouisme,<br />
Ed.Payot-Paris, 1979<br />
6.*** “Health Service-nr. 1645”, New York , U. S. A.<br />
7. Herodot-Istorii- Cart.IV, trad. A.Piatkovsky şi F.Vant-Stef, Ed.<br />
Ştiinţifică, Buc., 1961<br />
8. Keith A.B.-Religion And Philpsophy Of The Veda And Upanishads,<br />
Cambridge, (Mass), Anglia, 1925<br />
9. Kernbach Victor-Dictionar mitologic, Ed.Stiinţifică şi Enciclopedică,<br />
Buc., 1989<br />
10. Mac Donell A.A.-A Practical Sanskrit Dictionary, Ed. Master Publisher,<br />
New Delhi, India, 1924,<br />
11.*** ”Le Mon<strong>de</strong>”, 17/01/2002<br />
12. Nicolaescu prof.Ghe- Planta Tilişca.,StarInternational Medimpex<br />
–andra.neagu@starayurveda<br />
13. Prună Olivia-Etn. Fişa documentară-Obiceiuri populare româneştizona<br />
Buzău, 2009<br />
14. Vinereanu M.-Dicţionar Etimologic al Limbii Române pe baza<br />
cercetărilor <strong>de</strong> euroindianistică, Ed. Alcor, Buc., 2008<br />
15. Wal<strong>de</strong> M. J Pokorny-Indogermanisches Etymologisches Wörterbuch,<br />
Bern, Munchen, 1959<br />
24.*** http://www.inidiffusion.fr./article116.html<br />
25.*** . http://www.racines.traditions.free/ambroisi/in<strong>de</strong>x.html<br />
26.*** http://www.oniros.fr.entheogenes.html<br />
Iarba fiarelor<br />
29
Nr. 65, mai 2011<br />
opinii, <strong>de</strong>zbateri, polemici<br />
DACIA<br />
magazin<br />
FRESCA DE LA SALMORUS SAU HOROSCOPUL GETIC<br />
AL MARTIRIZĂRII LUI EPICTET ŞI ASTION LA ANUL 290 PCHR<br />
Nicolae Nicolae<br />
Cetate <strong>de</strong> s<strong>org</strong>inte getică <strong>de</strong> secol VII ACHR, cu<br />
existenţă continuă <strong>de</strong> aprox. 1400 ani (700 ACHR – 700<br />
PCHR), SALMORUS a fost <strong>de</strong>scoperită <strong>de</strong> ing. P. Polonic<br />
în anul 1898 . Acesta este convins că a <strong>de</strong>scoperit antica<br />
cetate AL STOMA . Cetatea se află pe marele braţ al fluviului<br />
Dunărea şi anume Sf. Ghe<strong>org</strong>he , la o distanţă <strong>de</strong><br />
aproximativ 2,5 Km <strong>de</strong> actuala comuna Murighiol şi la<br />
aceeaşi distanţă faţă <strong>de</strong> braţul Sf. Ghe<strong>org</strong>he. Are un perimetru<br />
<strong>de</strong> 500 ml şi o formă rectangulară neregulată cu<br />
latură mică <strong>de</strong> 45 ml , un<strong>de</strong> exista şi poarta <strong>de</strong> nord (cea<br />
mai impunătoare), alte două laturi <strong>de</strong> 145, respectiv 177<br />
ml în partea <strong>de</strong> est şi vest . Şi, în sfârşit, latura <strong>de</strong> sud <strong>de</strong><br />
138 m. Zidul din piatră <strong>de</strong> calcar galben cu umplutura <strong>de</strong><br />
piatră şi caramidă sfărâmată şi bătută, nu este altceva<br />
<strong>de</strong>cât un MURUS DACICUS, cu o grosime a zidului <strong>de</strong><br />
aproximativ 3 ml.<br />
Informaţia existenţei cetăţii <strong>de</strong> la Murghiol intră în<br />
atenţia istoricilor şi a arheologilor din acel timp, printre ei<br />
aflându-se Gr. Tocilescu, M.D. Ionescu Dobrogianu, C.<br />
Moisil, C.I. Brătianu etc. Problema este luată în serios <strong>de</strong><br />
către C. Moisil, ce face o cercetare mai atentă, consultând<br />
şi intinerariile antice .<br />
In urma acestor cercetări, ajunge la concluzia că nu<br />
poate fi vorba <strong>de</strong>cât <strong>de</strong> vechea cetate getică SALMORUS,<br />
ce apare în NOTITIA DIGNITATUM ORIENTIS XXXIX 18<br />
sub forma coruptă <strong>de</strong> THALAMONUM. Nu peste mult<br />
timp, C. Moisil consi<strong>de</strong>ră că printr-o asimilare normală a<br />
<strong>de</strong>numirii cetăţii <strong>de</strong> diversi autori antici, latini sau greci, cetatea<br />
şi-a păstrat esenţa numelui, indiferent <strong>de</strong> limba în<br />
care a fost menţionată. Astfel, grecii au numit-o HALMY-<br />
RIS, latinii au numit-o THALAMONUM , iar geţii, care au<br />
şi construit-o, au numit-o SALMORUS, ceea ce înseamnă<br />
locul sarat.<br />
Cercetările încep mai serios prin anii 1954 <strong>de</strong> expertul<br />
Bujor cu săpăturile în necropola getică din imediata<br />
apropiere a cetăţii, un<strong>de</strong> se confirmă existenţa cetăţii SAL-<br />
MORUS prin pozitia scheletelor înmormântărilor getice<br />
atât <strong>de</strong> inhumaţie, cât şi <strong>de</strong> incineraţie. In anul 1974 începe<br />
o nouă cercetare pe materialele salvate în trecut,<br />
Mormântul acoperit cu celofan<br />
având ca cercetător pe O. Iliescu, care, folosind contribuţia<br />
mai veche a lui C. Moisil şi a numismatului italian L. Paulon,<br />
reconstituie un tezaur <strong>de</strong> 117 mone<strong>de</strong>.<br />
Săpăturile <strong>de</strong> o amploare mai mare încep în anul<br />
1981, avându-l ca şef <strong>de</strong> şantier pe M. Zaharia<strong>de</strong>, care<br />
„marchează locul“ cu o tablă <strong>de</strong> 1,5/1 ml şi pe care scrie:<br />
CERCETARE ARHEOLOCICA SECOLUL I ACHR – SE-<br />
COLUL VII PCHR EPOCA ROMANA.<br />
In acest mod, domnia sa face intenţionat două<br />
greşeli, ce nu au nicio legătură cu istoria a<strong>de</strong>vărată.<br />
Inţelegem, aşadar, că pe distinsul arheolog nu îl<br />
interesează câtuşi <strong>de</strong> puţin perioada getică, <strong>de</strong> aproximativ<br />
700 <strong>de</strong> ani, şi că adaugă cu <strong>de</strong> la sine putere, spre<br />
mărirea Imperiului Roman, aproximativ 300 <strong>de</strong> ani, ca o<br />
contribuţie personală la formarea poporului român, trecând<br />
cu ve<strong>de</strong>rea faptul că acest imperiu a încetat să mai<br />
30
Nr. 65, mai 2011<br />
Dr. Napoleon Săvescu cercetează horoscopul<br />
getic din mormânt<br />
existe <strong>de</strong> fapt la anul 313 sub Galeriu cel Bătrân, şi tot trecând<br />
cu ve<strong>de</strong>rea faptul că un get getbeget, pe numele lui<br />
ALARIC, consi<strong>de</strong>rat <strong>de</strong> altfel <strong>de</strong> autori medievali timpurii<br />
ca fiind un vizigot (get din est), dar născut pe aceste meleaguri<br />
în Peuce (Delta Dunării), distruge armata romană<br />
la Adrianopolis şi taie capul împăratului Valens la anul 378,<br />
după care continua lupta şi la 23 august 410 distruge din<br />
temelii Roma <strong>de</strong>sfrânată. Aceasta este, <strong>de</strong> fapt, data la<br />
care Roma îşi încetează supremaţia, chiar dacă lovitura<br />
<strong>de</strong> graţie vine la anul 476 PCHR din partea unui alt get<br />
getbeget, ONOACRU, care <strong>de</strong>finitivează lucrarea lui ALA-<br />
RIC şi lasă în viaţă la Roma doar un copil <strong>de</strong> 9 ani, ce a<br />
fost învăţat să se numească împaratul Romulus şi aceasta<br />
nu pentru a lăsa sămânţa pentru alţi împăraţi, ci din milă<br />
pentru un copil.<br />
Dar cercetările continuă şi în vara anului 2001 luna<br />
iulie colectivul <strong>de</strong> arheologi se măreşte cu doi specialişti<br />
din SUA, care insistă să înceapă săpătura în partea <strong>de</strong> N-<br />
E a cetăţii, un<strong>de</strong> exista speranţa, după scrierile din ACTA-<br />
SANCTARUM, <strong>de</strong>scoperirii mormântului lui EPICTET ŞI<br />
ASTION, doi geţi si nu greci, din GETIA MINOR, ce au trecut<br />
la creştinism, iar pentru fapta lor au fost maltrataţi,<br />
torturaţi şi măcelăriţi <strong>de</strong> comandantul cetăţii, ce purta un<br />
nume pur roman (LATRINUS ). In timpul torturilor, un individ<br />
recunoaşte pe ASTION ca fiind fiul unei familii<br />
înstărite şi pleacă în grabă să anunţe părinţii <strong>de</strong> ceea ce i<br />
DACIA<br />
magazin<br />
se întâmpla fiului lor. In aproximativ două săptămâni <strong>de</strong> la<br />
acest eveniment, părinţii lui ASTION au sosit în SALMO-<br />
RUS şi au fost informaţi că fiul lor este mort pentru CRIS-<br />
TOS împreună cu preotul EPICTET. Timpul <strong>de</strong> două<br />
săptămâni <strong>de</strong> la începerea persecuţiilor până la martirizarea<br />
celor doi este insuficient pentru a se ajunge şi a se întoarce<br />
din Asia Mică, indiferent <strong>de</strong> mijlocul <strong>de</strong> transport<br />
folosit pentru acest scop, aşa cum susţin unii cercetatori,<br />
ce au interesul <strong>de</strong> a consi<strong>de</strong>ra toţi martirii din GETIA<br />
MINOR ca fiind <strong>de</strong> etnie greacă . Este foarte posibil ca cel<br />
puţin ASTION să aparţină unei familii din Tomis, din Axiopolis,<br />
din Aegyssus etc, iar în acest caz este credibil că<br />
părinţii au reuşit să ajungă la SALMORUS într-un timp atât<br />
<strong>de</strong> scurt.<br />
Lucrările încep şi, în data <strong>de</strong> 4 iulie 2010, este<br />
<strong>de</strong>scoperit mormântul celor doi martiri . In fundalul mormântului,<br />
spre răsărit, există o frescă formată din mai<br />
multe cercuri concentrice care marcau, printre altele, şi<br />
data martirizării, dar şi alte date importante în textul <strong>de</strong><br />
sub cercuri. Inţelegând importanţa acestui horoscop getic<br />
al martirizării lui EPICTET ŞI ASTION, se ia măsura<br />
protejării şi a conservării mormântului, punându-se peste<br />
el o folie <strong>de</strong> plastic, ce a stat o bună perioadă <strong>de</strong> timp şi<br />
care a dus la formarea con<strong>de</strong>nsului ce a distrus acest horoscop.<br />
Toate acestea s-au întâmplat în condiţiile în care<br />
alături, la un pas, exista stuf şi papură din abun<strong>de</strong>nţă, materiale<br />
ce nu ar fi permis <strong>de</strong>gradarea iremediabilă a horoscopului.<br />
În privinţa proprietăţii acestor moaşte, s-au<br />
purtat discuţii dure între reprezentaţii B.O.R,. pe <strong>de</strong> o<br />
parte, si arheologi, pe <strong>de</strong> altă parte, pentru simplul motiv<br />
că în România nu există nicio lege care să reglementeze<br />
astfel <strong>de</strong> cazuri.<br />
Noi consi<strong>de</strong>răm că acoperirea mormântului cu<br />
folie <strong>de</strong> plastic s-a făcut in mod intenţionat, în scopul distrugerii<br />
<strong>de</strong>finitive, chiar dacă exista intenţia refacerii acestui<br />
horoscop. El nu va mai fi cel original şi există<br />
posibilitatea falsificării acestuia în scopul <strong>de</strong>turnării etniei<br />
celor doi martiri din geţi în greci sau asiatici. Felul în care<br />
a fost realizat acest horoscop este unic, iar datele ce erau<br />
zugrăvite în textul <strong>de</strong> sub horoscop aduceau multe<br />
informaţii inedite. Mormântul şi implicit horoscopul au<br />
rămas intacte timp <strong>de</strong> 1711 ani, iar „specialiştii ştiinţifici “<br />
au reuşit să-l distrugă în cateva zile. Deci, o performanţă<br />
în materie <strong>de</strong> distrugere a patrimoniului cultural naţional.<br />
Constatăm aşadar că :<br />
- din complexul funerar a rămas groapa mormântului<br />
cu horoscopul <strong>de</strong>gradat 90 % , dar acum protejat cu<br />
stuf;<br />
- moaştele (osemintele lui EPICTET şi ASTION<br />
31
Nr. 65, mai 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
au fost luate <strong>de</strong> episcopia Tomisului, apoi returnate episcopiei<br />
<strong>de</strong> la Tulcea, actualmente fiind în mănăstirea nou<br />
construită la Salmorus;<br />
- martirii nu sunt geţi din Asia Mică datorită probabil<br />
negocierilor între B.O.R şi B.O.G., un<strong>de</strong> s-a stabilit că<br />
<strong>de</strong> fapt toţi martirii din Scitia Minor, numită şi Scitia Secunda,<br />
<strong>de</strong> fapt Getia Minor sau Dobrogea <strong>de</strong> azi, sunt <strong>de</strong><br />
origine greacă.<br />
Înţelegem din aceste poziţii aşa-zise ştiinţifice că grecii<br />
nu aveau posibilitatea a se martiriza la ei acasă ( Dioclitian<br />
fiind mai înţelegător cu ei la ei acasă ) şi veneau la noi să<br />
facă acest gest suprem întru Cristos.<br />
Concluzii:<br />
1) Legislaţia din România preve<strong>de</strong> în mod greşit protejarea<br />
artefactelor cu materiale plastice.<br />
2) Neinstruirea pluridisciplinară a arheologilor duce<br />
în mod inevitabil la distrugeri iremediabile.<br />
3) Meto<strong>de</strong>le <strong>de</strong> cercetare relative trebuie înlocuite<br />
cu meto<strong>de</strong>le absolute, cunoscute <strong>de</strong> altfel <strong>de</strong> arheologi,<br />
dar nefolosite pentru că folosirea lor nu le-ar mai permite<br />
ataşamentul faţă <strong>de</strong> o cultură sau alta .<br />
4) Este necesar să se legifereze interzicerea unor<br />
cercetări ce au la bază numai meto<strong>de</strong> relative.<br />
5) Cercetările absolute să fie publicate în mass<br />
media şi să înceteze acea meteahnă a „ştiinţificilor“ <strong>de</strong> a<br />
publica numai pentru uzul intern al acestor instituţii, pe care<br />
noi le plătim.<br />
Cercetările din România sunt cunoscute numai <strong>de</strong><br />
cercetători, iar informaţia are un circuit închis, ce se<br />
ghi<strong>de</strong>ază după proverbul macedonean „io mi cantu, io mi<br />
giocu“ şi toate acestea plătite <strong>de</strong> la bugetul <strong>de</strong> stat, adică<br />
<strong>de</strong> noi .<br />
Cunoscut este faptul că, cel mai a<strong>de</strong>sea, arheologul<br />
trăieşte un sentiment <strong>de</strong> afecţiune, faţă <strong>de</strong> civilizaţia <strong>de</strong><br />
care s-a ataşat în mod voit sau nevoit în timpul stu<strong>de</strong>nţiei,<br />
ajungând, în final, să subestimeze alte civilizaţii sau chiar<br />
să le urască. Persistând în acest mod <strong>de</strong> lucru, drama arheologului<br />
se conturează profund cu toata atenţionarea<br />
făcută <strong>de</strong> Vasile Pârvan pentru cei ce vor veni după el, şi<br />
anume:<br />
„Tăcerea e centrul lumii.<br />
Spre tăcere se adună toate, ca apa spre prăpastia neagră.<br />
Tăcerea e moartea vieţii şi viaţa morţii.<br />
Tăcerea e mormântul în care închi<strong>de</strong>m toată plângerea<br />
sufletului nostru doritor .”<br />
Şi atunci noi vă zicem: Atenţie, arheologi, nu mai<br />
tăceţi (minţiţi)!<br />
Lucrări <strong>de</strong> dacologie<br />
32
Nr. 65, mai 2011<br />
documente, recenzii, evocări<br />
DACIA<br />
magazin<br />
DACII DIN CURBURA CARPAŢILOR<br />
Prof. Adriana Grigorescu<br />
Muzeul Naţional al Carpaţilor Răsăriteni (Sf. Ghe<strong>org</strong>he),<br />
Muzeul Naţional <strong>de</strong> Istorie al Transilvaniei (Cluj-<br />
Napoca), Muzeul Ju<strong>de</strong>ţean <strong>de</strong> istorie Braşov, Muzeul<br />
Ju<strong>de</strong>ţean Buzău, Muzeul Secuiesc al Ciucului (Miercurea<br />
Ciuc), Muzeul Naţional Secuiesc (Sf. Ghe<strong>org</strong>he) şi Muzeul<br />
Brăilei au <strong>org</strong>anizat în oct. 2010, la Brăila, expoziţia arheologică<br />
Dacii din Curbura Carpaţilor, un<strong>de</strong> au fost prezentate<br />
ultimele cercetări şi ultimele <strong>de</strong>scoperiri.<br />
Au fost investigate <strong>de</strong> arheologi şase sit-uri situate<br />
<strong>de</strong> o parte şi <strong>de</strong> alta a Carpaţilor <strong>de</strong> Curbură: 1. Cârlomăneşti-Cetăţuia<br />
(Valea Buzăului) şi 2. Pietroasa Mică<br />
Gruiu Dării; 3. Olteni Cariera <strong>de</strong> nisip şi 4. Covasna Cetatea<br />
Zânelor; 5. Ormeniş Tipia Ormenişului şi 6. Racoşul<br />
<strong>de</strong> Jos Piatra <strong>de</strong>tunată (Braşov).<br />
Sunt atestate pentru perioada sec. I î.Hr. - sec. I<br />
d.Hr., excepţie, Olteni (Covasna) sec. IV-III î.Hr. Prin artefactele<br />
<strong>de</strong>scoperite se dove<strong>de</strong>şte omogenitatea şi unitatea<br />
culturii geto-dacice prin numărul mare <strong>de</strong> aşezări şi<br />
fortificaţii, cu viaţă economică şi socială înfloritoare.<br />
Carpaţii <strong>de</strong> Curbură au facilitat mişcarea oamenilor<br />
şi a comunităţilor prin faptul că sunt brăzdaţi <strong>de</strong> ape şi<br />
pasuri relativ uşor <strong>de</strong> străbătut. Ieri, drumeţi, meşteri, negustori<br />
au mers cu pasul, carul şi călare.<br />
Descoperirile arheologice constau în vase ceramice,<br />
unelte, arme, podoabe, mone<strong>de</strong> şi obiecte <strong>de</strong> import<br />
greceşti şi romane (oglinzi, mărgele, fibule, vase).<br />
1. Dacii din Ţara Bârsei (arheolog Florea Costea)<br />
Recenta ediţie a Repertoriului arheologic al Ju<strong>de</strong>ţului<br />
Braşov consemnează circa 630 aşezări omeneşti sigure<br />
şi 102 puncte cu locuiri probabile. Cele mai<br />
numeroase sunt din epoca bronzului (142) şi a 2-a epocă<br />
a fierului (133). Multe aşezări sunt pe terase (53), pe <strong>de</strong>aluri<br />
aşezări fortificate (15) - Breaza, Buneşti, Crizbav,<br />
Râşnov (Cumidava).<br />
Fortificată cu zid este cetatea <strong>de</strong> la Tipia Racoşului,<br />
iar cea <strong>de</strong> la Piatra Detunată are şanţuri, valuri, ziduri<br />
cu turnuri.<br />
O notă aparte are şi fortificaţia <strong>de</strong> la Pietrele lui<br />
Solomon, ce foloseşte avantajele unui crater natural şi a<br />
unui pârâiaş <strong>de</strong> munte (are suprafaţa <strong>de</strong> 3 ha).<br />
Aşezarea <strong>de</strong> la Râşnov (Cumidava) este amintită<br />
în Geographia lui Claudiu Ptolemeu. Dacii cumidavensi<br />
făceau parte din neamul cotensilor, <strong>de</strong> la care s-au păstrat<br />
28 <strong>de</strong> cuvinte <strong>de</strong> origine traco-dacică, atestate numai în<br />
Ţara Bârsei.<br />
O <strong>de</strong>scoperire <strong>de</strong>osebită este cea <strong>de</strong> la Tipia Ormenişului,<br />
un <strong>de</strong>al <strong>de</strong> 755,9 m altitudine, situat în stânga<br />
râului Olt, în <strong>de</strong>fileul din Munţii Perşani.<br />
În sec. I î. Hr., aici a fost ridicată o puternică cetate<br />
şi peste 100 <strong>de</strong> locuinţe. Zidul clasic dacic este gros <strong>de</strong> 2<br />
m, la care s-au folosit lespezi şi blocuri <strong>de</strong> calcar din zonă.<br />
Construcţia este în terase, tip zigurat cu 3 platforme sanctuar,<br />
ce constituie centrul religios pandacic (sec II î.Hr.),<br />
înfloritor pe vremea lui Burebista şi care a continuat până<br />
la cucerirea romană. Primul sanctuar este dreptunghiular<br />
(11/10m), al 2-lea – circular (14-14,50m) – este central şi<br />
al 3-lea – cu aliniamente <strong>de</strong> baze <strong>de</strong> coloane din tuf vulcanic<br />
– în 3 şiruri lungi şi fiecare cu 10 sau 6 coloane. Lungimea<br />
totală a complexului este <strong>de</strong> 32 m (este asemănător<br />
celui <strong>de</strong> la Piatra-Roşie din Munţii Orăştiei).<br />
2. Comunitatea dacică <strong>de</strong> la Olteni (Covasna)<br />
sec. IV-III î.Hr. (arheolog Valeriu Sârbu - Brăila)<br />
S-a <strong>de</strong>scoperit şi cercetat o locuinţă <strong>de</strong> suprafaţă,<br />
cu formă aproape ovală. S-au evi<strong>de</strong>nţiat 2 vetre ovale,<br />
fragmente arse <strong>de</strong> lut şi lemn, pietre sparte, oase <strong>de</strong> animale.<br />
Inventarul inclu<strong>de</strong> şi o râşniţă primitivă, 7 fusaiole<br />
şi vase ceramice mo<strong>de</strong>late cu mâna, vase borcan, oale<br />
cu 2 toarte, căni, castroane, ceşti. Decorul vaselor este<br />
format din brâuri alveolate sau crestate.<br />
Ca piese individuale: un mosorel în formă <strong>de</strong> clepsidră<br />
şi un ac <strong>de</strong> cusut din bronz.<br />
În necropolă s-au găsit vase ceramice (50), vârfuri<br />
<strong>de</strong> săgeată cu 3 muchii din bronz, un pumnal din fier şi 2<br />
mărgele <strong>de</strong> sticlă. Ca rit <strong>de</strong> înmormântare, este întâlnită<br />
atât incineraţia, cât şi inhumaţia.<br />
Aşezarea a existat şi în timpul stăpânirii romane,<br />
ceea ce arată o în<strong>de</strong>lungată locuire dacică în zonă.<br />
33
Nr. 65, mai 2011<br />
3. Cetatea Zânelor <strong>de</strong> la Covasna (arheolog Viorica<br />
Crişan) este situată în Munţii Breţcului, la cota 930 m,<br />
cu o amplasare strategică <strong>de</strong> excepţie. Ca mărime şi grandoare<br />
este asemenea celor din zona regală, <strong>de</strong> la Costeşti<br />
şi Piatra Roşie.<br />
Acropola sau inima cetăţii au forma ovală şi suprafaţa<br />
<strong>de</strong> 700 mp. Zidul terasei a II-a este apreciat la circa<br />
8 m lăţime sub formă <strong>de</strong> bastion pătrat. În total sunt 4 terase.<br />
S-a <strong>de</strong>scoperit multă ceramică, între care fructiere,<br />
capace, ceşti, pahare, unelte (cuţite, cuie, piroane,<br />
dălţi, fusaiole), piese <strong>de</strong> podoabă (brăţări, cercei, mărgele<br />
<strong>de</strong> sticlă, oglinzi), arme, mone<strong>de</strong> greceşti şi romane.<br />
Din măreţia acestei falnice cetăţi dacice a rămas<br />
doar un munte <strong>de</strong> ruine legendare.<br />
4. Dava <strong>de</strong> la Cârlomăneşti - Buzău (arheolog<br />
Sebastian Matei)<br />
Situl arheologic a fost cunoscut <strong>de</strong> Al. Odobescu<br />
din 1871. Aşezarea este plasată pe un platou <strong>de</strong> formă<br />
ovală, neregulată, cu o suprafaţă <strong>de</strong> cca 7500mp, având<br />
la vest terasa înaltă a râului Buzău. A fost locuită intens<br />
din epoca bronzului, <strong>de</strong>venind în epoca lui Burebista o importantă<br />
davă - centru politic, economic şi religios pentru<br />
comunităţile geto-dacice din zonă. Au fost <strong>de</strong>scoperite pietre-altar,<br />
vase ceramice, unelte, mone<strong>de</strong>, fragmente antropomorfe<br />
din lut ars reprezentând lupi, mistreţi, cerbi şi<br />
păsări, precum şi bărbaţi în postura <strong>de</strong> războinici călare.<br />
Acestea sunt unice în spaţiul locuit <strong>de</strong> geto-daci, ele reprezentau<br />
fie divinităţi şi animale totemice sau ofran<strong>de</strong><br />
simbolice.<br />
Bogăţia comunităţii geto-dacice <strong>de</strong> la Cârlomăneşti<br />
este dovedită <strong>de</strong> găsirea podoabelor din fier, argint,<br />
aur, piese <strong>de</strong> harnaşament şi arme.<br />
Tezaurul monetar conţine124 <strong>de</strong> mone<strong>de</strong> <strong>de</strong> argint<br />
tip Vârteju-Bucureşti, făcute în cadrul unui atelier<br />
local.<br />
Un fragment <strong>de</strong> la un vas <strong>de</strong> provizii cu inscripţie<br />
în limba greacă ne arată că era proprietatea basi-leoss<br />
B…, <strong>de</strong>ci a unui rege ce a stăpânit aceste ţinuturi şi poate<br />
chiar a avut sediul la Cârlomăneşti.<br />
Un alt fragment reprezintă un bust <strong>de</strong> bărbat îmbrăcat<br />
în armură. Ar putea fi regele Burebista?<br />
5. Pietroasa Mică Gruiu Dării - Buzău (arheolog<br />
Valeriu Sârbu - Brăila)<br />
Cuprin<strong>de</strong> importante vestigii din eneolitic (Culturile<br />
Cucuteni B şi Cernavodă I) şi din epoca bronzului (Cultura<br />
Monteoru) - mileniile 3-2 î.Hr.<br />
DACIA<br />
magazin<br />
În sec. I î.Hr. - sec. I d.Hr. a existat aici o aşezare<br />
dacică fortificată cu un val <strong>de</strong> pământ cu miez din piatră<br />
şi o palisadă din lemn. Incinta <strong>de</strong> formă tronconică este la<br />
cota <strong>de</strong> 534 m pe Masivul Istriţa cu pante abrupte pe 3 laturi<br />
şi vizibilitate spre câmpia din sud-est. Zidul are o lăţime<br />
<strong>de</strong> 2-2,20 m.<br />
Dar, din sec 4-3 î.Hr., a existat o aşezare cu un<br />
bogat şi variat inventar arheologic: fibule <strong>de</strong> tip tracic, mărgele<br />
din sticlă, vârfuri <strong>de</strong> săgeţi, greutăţi <strong>de</strong> lut, o monedă<br />
histriană, amfore greceşti din Heraclea Pontică, Sinope,<br />
Thasos.<br />
Vasele getice <strong>de</strong> tip tronconic din argilă sunt mo<strong>de</strong>late<br />
cu mâna şi ornamentate cu brâuri în relief. A fost<br />
<strong>de</strong>scoperit şi un sanctuar cu numeroase vetre ce atestă<br />
cultul soarelui şi cel agrar. Aveau şi cultul căminului, dovedit<br />
<strong>de</strong> prezenţa unor locuinţe cu bogat inventar.<br />
Gruiu Dării a fost un centru regional <strong>de</strong> cult al dacilor.<br />
Măreţia civilizaţiei dacice este susţinută şi <strong>de</strong> prezenţa<br />
celor două tezaure <strong>de</strong> referinţă: cel <strong>de</strong> la Surcea<br />
(comuna Zăbala - Covasna), datat în sec II-I î.Hr., ce cuprin<strong>de</strong><br />
falere, cupe, lingouri <strong>de</strong> argint, 6 nicovale <strong>de</strong> fier,<br />
vase <strong>de</strong> lut, fructiere mo<strong>de</strong>late cu mâna, păstrat la Muzeul<br />
Naţional <strong>de</strong> Istorie a României din Bucureşti şi cel <strong>de</strong> Sâncrăieni,<br />
Ju<strong>de</strong>ţul Harghita (sec I î.Hr.), cu obiecte <strong>de</strong> argint<br />
în greutate <strong>de</strong> 3,650 Kg: 2 brăţări masive, o fibulă, 2<br />
mone<strong>de</strong>, 15 vase (cupe şi pocaluri cu ornamente aurite),<br />
păstrat tot la Bucureşti.<br />
Prin artefactele <strong>de</strong>scoperite este marcată frumuseţea<br />
şi unitatea culturii daco-getice.<br />
34
Nr. 65, mai 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Plăcuţele <strong>de</strong> plumb <strong>de</strong> la Sinaia<br />
Profesor dr. Zenovie Cârlugea,<br />
Tg.-Jiu<br />
La cel <strong>de</strong>-al III-lea Congres Internaţional <strong>de</strong><br />
Dacologie (2002), prof. dr. Augustin Deac repunea<br />
în discuţie Tăbliţele <strong>de</strong> plumb <strong>de</strong> la Sinaia, care<br />
zăceau în subsolurile Institutului <strong>de</strong> Arheologie din<br />
Bucureşti, nefiind cercetate ştiinţific <strong>de</strong> peste 100 <strong>de</strong><br />
ani şi care ar conţine o istorie veche a poporului nostru.<br />
În 1875, la săparea fundaţiei Castelului<br />
Peleş, au fost <strong>de</strong>scoperite aceste tăbliţe <strong>de</strong> aur, după<br />
care regele Carol I a cerut să se facă nişte copii <strong>de</strong><br />
plumb, la Fabrica <strong>de</strong> cuie din Sinaia (copii ce au fost<br />
predate Mănăstirii Sinaia), originalele rămânând în<br />
posesia regelui, care, zice-se, le-ar fi topit! [1]<br />
Descoperite, aşadar, pe la sfârşitul secolului<br />
al XIX-lea, dar încă nestudiate temeinic nici până<br />
azi, Plăcuţele <strong>de</strong> plumb <strong>de</strong> la Sinaia au ajuns în custodia<br />
Muzeului <strong>de</strong> Antichităţi (actualul Institut <strong>de</strong><br />
Arheologie „Vasile Pârvan”).<br />
„Evenimentele relatate (pe aceste plăcuţe,<br />
n.n.) se întind pe aproape cinci secole - cre<strong>de</strong> cercetătoarea<br />
Aurora Peţan – înainte <strong>de</strong> invazia romană.<br />
Se vorbeşte <strong>de</strong>spre un alfabet necunoscut, care pare<br />
anterior alfabetului grecesc…Chiar dacă nu suntem<br />
<strong>de</strong> acord cu interpretarea dlui Romalo, cred că<br />
limba în care sunt scrise textele nu este o limbă inventată,<br />
ci ea a existat cu a<strong>de</strong>vărat ca limbă vie.” [2]<br />
Plăcuţele, în majoritatea lor, sunt dreptunghiulare,<br />
cu dimensiuni între 35 cm x 25 cm şi 10 cm x 10 cm,<br />
fiind scrise într-un alfabet misterios, din care recunoaştem<br />
caractere asemănătoare celor greceşti, latineşti,<br />
chirilice, împreună cu simboluri şi<br />
monograme, cu nume, antroponime, toponime şi etnonime<br />
dacice.<br />
Supuse analizei la Institutul <strong>de</strong> Fizică Nucleară,<br />
s-a constatat că plumbul folosit la executarea<br />
copiilor (98% pur, cu adaos <strong>de</strong> staniu) provine din<br />
tipografiile secolului al XIX-lea (unele piese, mai<br />
mici, au în structura lor metalografică, o compoziţie<br />
originală <strong>de</strong> cupru şi argint „specifică minereurilor<br />
nerafinate din antichitate, <strong>de</strong>şi cu şanse mari <strong>de</strong> a fi<br />
originale. Acest lucru a fost confirmat şi <strong>de</strong> o serie<br />
<strong>de</strong> analize făcute la Oxford pe una din piese.” [3] E<br />
vorba <strong>de</strong> piesa cu nr. 23, numerotată <strong>de</strong> ing. Dan Romalo<br />
şi cercetată <strong>de</strong> prof. dr. Peter Northover <strong>de</strong> la<br />
secţia „Materiales Science-Based Arheology Group,<br />
Oxford University”.<br />
Nefiind înregistrate niciodată, din cauza crasei<br />
neglijenţe a „ştiinţificilor” noştri (obsedaţi mereu<br />
a mai <strong>de</strong>scoperi câte o potcoavă sau zăbală <strong>de</strong> la armăsarii<br />
vremelnicilor legionari romani!), din cele<br />
peste 500 <strong>de</strong> plăcuţe (cântărind, probabil, în jur <strong>de</strong><br />
trei tone <strong>de</strong> plumb!) au rămas până azi în „custodia”<br />
aceluiaşi Institut <strong>de</strong> Arheologie vreo 40 <strong>de</strong> tăbliţe.<br />
Se adaugă la acestea în jur <strong>de</strong> 40 <strong>de</strong> fotografii, făcute<br />
în timpul celui <strong>de</strong>-al doilea război mondial <strong>de</strong> tânărul<br />
cercetător pasionat Dan Romalo. Deşi la cutremurul<br />
din martie 1977 multe din aceste clişee s-au pierdut,<br />
totuşi, după 1980, dl ing. Dan Romalo a încercat un<br />
studiu sistematic al tăbliţelor pe care le <strong>de</strong>scoperise<br />
în subsolurile instituţiei, aruncate în nişte coşuri <strong>de</strong><br />
nuiele. În acest fel, plăcuţele <strong>de</strong> plumb <strong>de</strong> la Sinaia<br />
au fost pentru prima dată înregistrate.<br />
După o muncă asiduă <strong>de</strong> 30 <strong>de</strong> ani, în 1986,<br />
dl. Dan Romalo încheie lucrarea „Cronica apocrifă<br />
pe plăci <strong>de</strong> plumb?”, însă, netrecând <strong>de</strong> bariera lingvistico-arheologică<br />
oficială, aceasta rămâne în manuscris<br />
până în 2003, când publicarea ei incită<br />
spiritele, <strong>de</strong>clanşând ample discuţii pro şi contra, polarizând,<br />
aşadar, părerile cercetătorilor. O istorie a<br />
acestor tăbliţe, cu pozele a nu mai puţin <strong>de</strong> 97 + 4 =<br />
101 tăbliţe <strong>de</strong> plumb, se poate găsi pe site-ul<br />
www.dacia.<strong>org</strong> .<br />
Să precizăm că în anii celui <strong>de</strong>-al doilea război<br />
mondial 1943-44, dl. Romalo a aflat <strong>de</strong> aceste<br />
artefacte arheologice şi tot atunci a executat fotografiile<br />
plăcuţelor <strong>de</strong> plumb, la cererea distinsei doamne<br />
35
Nr. 65, mai 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Marioara Golescu, căreia Ion Nistor, directorul muzeului,<br />
îi sugerase să scrie chiar o carte, pe care el<br />
însuşi ar fi scris-o, dacă nu ar fi avut în ve<strong>de</strong>re „reţinerile”<br />
confraţilor şi teama <strong>de</strong> a fi „<strong>de</strong>zavuat” <strong>de</strong><br />
lumea ştiinţifică!<br />
O primă calificare <strong>de</strong> fals a plăcuţelor <strong>de</strong><br />
plumb – <strong>de</strong>şi acestea nu au fost cercetate şi expertizate<br />
niciodată - a fost făcută <strong>de</strong> Alexandru Vulpe (directorul<br />
Institutului <strong>de</strong> Arheologie „Vasile Pârvan”)<br />
şi Alexandru Suceveanu, adjunctul său. „Falsul” este<br />
atribuit, pe rând, când lui Bogdan Petriceicu Has<strong>de</strong>u,<br />
când lui Nicolae Densuşianu, autorul „Daciei preistorice”,<br />
când unui grup <strong>de</strong> persoane (din preajma<br />
împărătesei Maria Tereza) care susţinea i<strong>de</strong>ea unei<br />
Dacii Mari, integrate Imperiului Austro-Ungar…<br />
Susţinătorii i<strong>de</strong>ii <strong>de</strong> fals (atribuit, în principal,<br />
lui B.P.Has<strong>de</strong>u) aduceau, ca argument, profilul<br />
savant al iniţiatorului, care cunoştea foarte bine nu<br />
numai istoria Daciei, din izvoare antice, medievale<br />
şi mo<strong>de</strong>rne, dar avea şi cunoştinţe <strong>de</strong> filologie.<br />
Aceste „falsuri” ar proveni, aşadar, din a doua jumătate<br />
a secolului al XIX-lea, când dacismul se conturase<br />
în mod pregnant în cultura şi literatura română,<br />
venind să întâmpine exagerările istoriografiei şi<br />
orientării latiniste…<br />
După publicarea lucrării inginerului Dan Romalo,<br />
la 3 iunie 2004, d-na Aurora Peţan, cercetător<br />
principal la Institutul <strong>de</strong> Lingvistică „I<strong>org</strong>u Iordan<br />
– Al. Rosetti” din Capitală, a susţinut, într-un cadru<br />
restrâns, la Aca<strong>de</strong>mia Română, conferinţa „O<br />
posibilă sursă <strong>de</strong> cunoaştere a limbii dacilor”, moment<br />
în care a început, cu<br />
a<strong>de</strong>vărat, „marea bătălie” între<br />
susţinătorii i<strong>de</strong>ii <strong>de</strong> fals şi aceia<br />
care şi-au exprimat, cu unele rezerve,<br />
o anume credibilitate în<br />
privinţa autenticităţii plăcuţelor<br />
<strong>de</strong> plumb.<br />
Să precizăm că d-na Aurora<br />
Peţan, licenţiată în filologie clasică,<br />
posedă cunoştinţe temeinice<br />
atât <strong>de</strong> istoria limbii şi etimologie,<br />
cât şi <strong>de</strong> indoeuropenistică<br />
sau romanistică.<br />
„Cred că a fost dorită povestea<br />
pieselor <strong>de</strong> plumb, – <strong>de</strong>clară<br />
cercetătoarea Aurora Peţan –<br />
pentru a nu se afla povestea celor <strong>de</strong> aur, care au<br />
dispărut. Asta ar putea fi o explicaţie. Pentru că<br />
erau tone <strong>de</strong> aur acolo. Dacă au fost cel puţin 200<br />
<strong>de</strong> piese, imaginaţi-vă!”<br />
În al doilea rând, „istoricii şi arheologii consacraţi<br />
nu s-ar fi bucurat să renunţe la tot ce au scris<br />
până atunci, acceptând atât <strong>de</strong> multe informaţii noi<br />
care ar fi dus, într-a<strong>de</strong>văr, la umplerea unui gol şi<br />
la rescrierea multor capitole din istoria noastră<br />
veche, şi nu numai a noastră. Sunt lucruri care privesc<br />
istoria întregii Europe.<br />
Se continuă versiunea falsurilor, în condiţiile<br />
în care nimeni nu a cercetat serios întreaga problematică<br />
legată <strong>de</strong> plăcuţe. Faptul că un Pârvan, un<br />
Tocilescu şi un Radu Vulpe au spus că sunt falsuri a<br />
constituit o etichetă <strong>de</strong>finitivă. Nimeni nu a încercat<br />
să vadă dacă nu cumva este altfel şi poate inerţia.<br />
Nu găsesc explicaţii mulţumitoare pentru atitudinea<br />
lor.” [4] Mult mai rezervat, prof. dr. Vasile Boroneanţ<br />
le pune în legătură cu „oasele scrise <strong>de</strong> la Chitila”<br />
sau cu unele „semne <strong>de</strong> pe pereţii încăperilor rupestre<br />
dacice <strong>de</strong> la Cetăţeni, Răcătău şi chiar pe ceramica<br />
pictată din Munţii Orăştiei.” [5]<br />
Mult mai tranşant se <strong>de</strong>clară prof. dr. fizician<br />
Virgiliu Copaci: „Avem o istorie care <strong>de</strong>ranjează pe<br />
mulţi.” Indignat <strong>de</strong> <strong>de</strong>zinteresul manifestat timp <strong>de</strong><br />
peste 100 <strong>de</strong> ani (începând chiar cu directorul <strong>de</strong><br />
atunci al muzeului, renumitul Grigore Tocilescu, <strong>de</strong><br />
la care nu avem nicăieri nici o referire la aceste plăcuţe<br />
<strong>de</strong> plumb), dl Copaci se exprimă categoric: „Ar<br />
36
Nr. 65, mai 2011<br />
fi trebuit să fie măcar o simplă notă <strong>de</strong> achiziţie sau<br />
<strong>de</strong> transfer dintr-o colecţie mai veche către muzeu,<br />
un document <strong>de</strong> donaţie sau <strong>de</strong> atribuire testamentară,<br />
o oarecare mărturie, <strong>de</strong> orice altă natură.” [6]<br />
„Misterul” artefactelor <strong>de</strong> plumb îl ocoleşte<br />
şi pe I.I.Rusu, care se ocupase în <strong>de</strong>taliu <strong>de</strong> toate falsurile<br />
epigrafice atribuite epocii dacice.<br />
Cercetate <strong>de</strong> dl Dan Romalo, dar şi <strong>de</strong> Aurora<br />
Peţan, Vasile Boroneanţ, Virgiliu Copaci ş.a.,<br />
plăcuţele <strong>de</strong> plumb <strong>de</strong> la Sinaia ar constitui o a<strong>de</strong>vărată<br />
„epopee” a Daciei <strong>de</strong> <strong>de</strong>mult: „Plăcile conţin relatări<br />
<strong>de</strong>spre căpeteniile geto-dace, într-o anumită<br />
cronologie, evenimente importante, bătălii şi tratate<br />
<strong>de</strong> pace, toate înşirate pe zidurile şi pe stâlpii sanctuarelor<br />
dacice, ca un memorial fastuos şi strălucitor,<br />
scris <strong>de</strong> preoţii daci, păstrătorii întregii istorii a<br />
neamului geto-dac.”<br />
Scrise <strong>de</strong> iniţiaţi, acestea ar putea reflecta „o<br />
a<strong>de</strong>vărată cronică a începuturilor popoarelor<br />
traco-dace.”<br />
Mult mai aplicat, în maniera binecunoscută<br />
a iniţierilor misterice în epigrafia ocultă a Daco-României,<br />
filologul Adrian Bucurescu, autorul recentei<br />
lucrări „Tainele tăbliţelor <strong>de</strong> la Sinaia” (2005)<br />
afirmă: „Informaţiile acoperă o perioadă <strong>de</strong> 7000<br />
<strong>de</strong> ani, cu mari pauze, pornind <strong>de</strong> la Imperiul atlant,<br />
până la Mihai Viteazul. Cele mai multe texte şi cele<br />
mai bogate se referă la apariţia zeilor pe pământul<br />
dacilor, care pare să se fi petrecut pe la anul 7131 î.<br />
Hr., Zalmoxis apărând în texte până la perioada lui<br />
Mihai Viteazul.”<br />
Cât priveşte pe dl Napoleon Săvescu, domnia-sa<br />
afirmă categoric: „Plăcuţele <strong>de</strong> la Sinaia conţin<br />
o cronică a poporului dac.” [7]<br />
Susţinătorii autenticităţii afirmă că, dacă plăcile<br />
ar fi falsuri, atunci acestea ar fi fost executate<br />
<strong>de</strong> un „geniu enciclopedic” atotştiutor în materie <strong>de</strong><br />
istorie dacică, <strong>de</strong> scriere şi arheologie! (Dan Romalo).<br />
Plăcile ar fi „autentice în conţinut”, suportul,<br />
însă, provenind din secolul al XIX-lea (A. Peţan).<br />
Limba folosită ar putea fi „preindo-europeană” sau<br />
o variantă <strong>de</strong> „limbă sacră”, neavând nimic care să<br />
sugereze o limbă „artificială”. Provenind din mai<br />
multe epoci şi din diferite zone, limba acestor artefacte<br />
<strong>de</strong> plumb este, totuşi, unitară (având „o unitate<br />
<strong>de</strong> stil şi <strong>de</strong> redactare”), plăcile provenind din epoca<br />
DACIA<br />
magazin<br />
lui Burebista sau Decebal, dar şi din alte epoci, ca şi<br />
din arealul dobrogean ori din zona Banatului…<br />
Aproape 90% din textele plăcuţelor sunt<br />
scrise în alfabet grecesc, în diferite variante, alături<br />
<strong>de</strong> caractere aparţinând unor scrieri total necunoscute.<br />
De asemenea, multe din imagini pot fi i<strong>de</strong>ntificate,<br />
precum portretul lui Burebista, aflat pe un<br />
medalion ce se află în posesia dlui Dan Romalo (artefact<br />
analizat <strong>de</strong> Bogdan Constantinescu, doctor în<br />
fizică la Institutul <strong>de</strong> Fizică Nucleară, care confirmă<br />
autenticitatea şi originalitatea compoziţională specifică<br />
metalurgiei scitice).<br />
Reprezentările portretistice şi cele arheologice<br />
au putut fi i<strong>de</strong>ntificate (regii Burebista, Duras,<br />
Decebal cu fiii săi Diegis şi Vezinas [8] ş.a.), precum<br />
şi unele cetăţi (Sarmizegetusa, Comidava, atestată<br />
ulterior, în inscripţia <strong>de</strong> la Rasnov, sub forma Cumidava<br />
etc.), la fel unele trofee, divinităţi, armate,<br />
obiecte <strong>de</strong> cult şi ceremonial, ce apar cu o coerenţă<br />
uşor observabilă.<br />
Departe <strong>de</strong> a fi fost elucidat, misterul<br />
Plăcuţelor <strong>de</strong> plumb <strong>de</strong> la Sinaia rămâne în atenţia<br />
cercetătorilor, impunându-se eforturi conjugate,<br />
căci, dincolo <strong>de</strong> statutul lor arheologic, acestea implică<br />
nu numai istorici şi filologi, ci specialişti din<br />
varii domenii <strong>de</strong> activitate ştiinţifică, întru stabilirea<br />
provenienţei şi conţinutului lor.<br />
---------------------------<br />
1<br />
Predarea plăcuţelor-copii ar fi fost însoţită <strong>de</strong> o scrisoare a<br />
regelui Carol I, document <strong>de</strong>scoperit <strong>de</strong> Augustin Deac în arhivele<br />
fostului Comitet Central al PCR, o copie a acesteia<br />
aflându-se, zice-se, în arhiva <strong>de</strong>cedatului!<br />
2<br />
Horia Ţurcan, Din tainele istoriei, în „Formula AS”, anul<br />
XV, nr. 649, 10-17 ianuarie 2005, p. 1.<br />
3<br />
Drd. Aurora Peţan, cercetător ştiinţific, Institutul <strong>de</strong> Lingvistică<br />
„I<strong>org</strong>u Iordan – Al. Rosetti” – „Plăcuţele <strong>de</strong> plumb<br />
<strong>de</strong> la Sinaia – o sursă excepţională <strong>de</strong> cunoaştere a istoriei şi<br />
civilizaţiei dacilor”, în „<strong>Dacia</strong> Magazin”, nr. 13, iunie 2004,<br />
p. 3, periodic editat <strong>de</strong> Fundaţia <strong>Dacia</strong> Revival International<br />
Society – New York.<br />
4<br />
Declaraţie în „Gardianul”, din 1 iunie 2005, p. 3.<br />
5<br />
Ibi<strong>de</strong>m.<br />
6<br />
Ibi<strong>de</strong>m.<br />
7<br />
„Gardianul”, miercuri, 1 iunie 2005, p. 3.<br />
8<br />
Vezi Adrian Bucurescu, Cercetători, mafioţi şi servicii secrete,<br />
pe urmele Tăbliţelor dacice <strong>de</strong> la Sinaia (III), în „Gardianul”,<br />
joi, 2 iunie 2005, p. 5.<br />
37
Nr. 65, mai 2011<br />
din activitatea Fundaţiei şi a filialelor<br />
ANUNŢ - INVITAŢIE<br />
Al XII-lea Congres Internaţional <strong>de</strong> Dacologie 2011:<br />
«O provocare a istoriei: Plăcuţele <strong>de</strong> la Sinaia»<br />
August 13, 2011, Bucureşti, România<br />
Organizator: <strong>Dacia</strong> Revival International Society<br />
Preşedinte: Dr. Napoleon SĂVESCU<br />
21-26 Broadway, New York, NY 11106, U.S.A.<br />
Phone: (718) 932- 1700 or 031 810 6172;<br />
FAX: (718) 728- 7635;<br />
E- mail: Placutele<strong>de</strong>laSinaia2011@gmail.com, mail@dacia.<strong>org</strong><br />
Website: http://www.dacia.<strong>org</strong>/<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Doamnelor şi domnilor,<br />
«<strong>Dacia</strong> Revival International Society» are <strong>de</strong>osebita onoare <strong>de</strong> a vă invita să participaţi<br />
cu lucrări ştiinţifice la cea <strong>de</strong>-a XII-a ediţie a Congresului Internaţional <strong>de</strong> Dacologie 2011,<br />
cu tema:<br />
« O provocare a istoriei: Plăcuţele <strong>de</strong> la Sinaia».<br />
Congresul va avea loc la Bucureşti, în ziua <strong>de</strong> 13 august 2011, la Teatrul „O<strong>de</strong>on” din Calea Victoriei nr. 44-46.<br />
Cu aceeaşi pasiune pentru a<strong>de</strong>văr, cu aceeaşi<br />
dorinţă <strong>de</strong> a releva rolul primordial al strămoşilor<br />
daci în făurirea istoriei poporului nostru, sesiunile şi<br />
programele asociate congresului vor acoperi multiple<br />
aspecte ale istoriei Daciei. Aceste variate<br />
oportunităţi <strong>de</strong> schimb intelectual vor marca stadiul<br />
actual al cercetărilor şi vor sugera direcţiile lor viitoare<br />
dând, în acelaşi timp, atât cercetătorilor<br />
consacraţi, cât şi celor mai tineri, un forum în cadrul<br />
căruia să-şi prezinte comunicările.<br />
Tema congresului din acest an este o provocare<br />
ştiinţifică, intelectuală şi <strong>de</strong> logică, cu atât mai<br />
mult cu cât celebrele Plăcuţe <strong>de</strong> la Sinaia continuă<br />
să suscite interesul istoricilor, filologilor şi al tuturor<br />
acelora care sunt cu a<strong>de</strong>vărat interesaţi în <strong>de</strong>scifrarea<br />
şi evaluarea nivelului ridicat al culturii scrise al<br />
dacilor întemeietori <strong>de</strong> ţară.<br />
Programul ştiinţific al congresului se va<br />
<strong>de</strong>sfăşura în următoarele secţiuni:<br />
SECŢIUNEA 1 - Plăcuţele <strong>de</strong> la Sinaia, documente<br />
unice <strong>de</strong> o importanţă majoră pentru<br />
înţelegerea civilizaţiei avansate a dacilor;<br />
SECŢIUNEA 2 - Alte aspecte ale istoriei Daciei;<br />
SECŢIUNEA 3 - Contribuţii promiţătoare ale<br />
stu<strong>de</strong>nţilor pasionaţi <strong>de</strong> istorie;<br />
SECŢIUNEA 4 - Gânduri ale elevilor <strong>de</strong>spre istoria<br />
strămoşilor daci.<br />
Vizitaţi www.dacia.<strong>org</strong> pentru noutăţi,<br />
schimbări şi adăugiri.<br />
Cu stimă,<br />
Directorul comitetului <strong>de</strong> <strong>org</strong>anizare,<br />
Andrei Bănică<br />
Aşteptăm confirmarea participării dumnea -<br />
voastră, precum şi un rezumat al prezentării pe care<br />
doriţi să o susţineţi la Congres, rezumat care să nu<br />
<strong>de</strong>păşească 2 pagini (font Times New Roman,<br />
cu diacritice), în format electronic, pe adresele :<br />
Placutele<strong>de</strong>laSinaia2011@gmail.com şi<br />
mail@dacia.<strong>org</strong> sau, sub formă <strong>de</strong> CD în format<br />
Word, prin poştă, pe adresa: <strong>Dacia</strong> Revival<br />
International, Str. Cerceluş, nr. 71, Sector 3,<br />
Bucureşti, România; Telefon : +40 0730613151<br />
Pentru confirmări <strong>de</strong> participare şi orice<br />
nelămuriri, vă rugăm să ne scrieţi la adresa<br />
Placutele<strong>de</strong>laSinaia2011@gmail.com.<br />
38
Nr. 65, mai 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
ANUNŢ IMPORTANT<br />
FUNDAŢIA PENTRU CERCETAREA ISTORIEI DACIEI,<br />
„DACIA REVIVAL INTERNATIONAL SOCIETY “ – FILIALA GETIA MINOR, TULCEA,<br />
ORGANIZEAZĂ EXCURSIE LA<br />
SARMIZEGETUSA REGIA<br />
ÎN PERIOADA 14.08.2011 – 16.08.2011.<br />
ITINERAR:<br />
TUR : Bucureşti – Piteşti – Cozia – Sibiu – Tărtăria – Orăştie –<br />
Tabăra Costeşti<br />
Drumeţie la cetatea Costeşti: 14.08.2011, după-amiaza<br />
Drumeţie la Sarmisegetusa Regia: 15.08.2011, ora 08:00<br />
Drumeţie la cetatea Blidaru: 15.08.2011, după-amiaza<br />
RETUR : Tabăra Costeşti ( 16.08.2011 ) – Orăştie – Haţeg – Subcetate – Haţeg<br />
– Densuş (moment omagial) – Castelul din Carpaţi – Petroşani – Lainici – Trg. Jiu – Horezu – Bucureşti<br />
CONDIŢII:<br />
- Cazare + masă + transport = 275 Ron / persoană – la pavilion cu o masă:<br />
7 locuri , 6 locuri , 5 locuri şi 4 locuri .<br />
- Cazare + masă + transport = 272 Ron / persoană – la căsuţe cu 2 locuri,<br />
4 locuri şi 6 locuri.<br />
Înscrierea este consi<strong>de</strong>rată trimiterea avansului <strong>de</strong> 100 Ron / persoană prin mandat postal la adresa:<br />
Nicolae Nicolae, Str. Florilor Nr.37, cod 820035, Tulcea, Jud. Tulcea, până la data <strong>de</strong> 01.08.2011<br />
Neprezentarea pentru plecare la data <strong>de</strong> 14.08.2011, ora 07:00, în parcarea <strong>de</strong> la Ateneul Român,<br />
exclu<strong>de</strong> returnarea avansului.<br />
NORME DE REDACTARE A TEXTELOR PENTRU PUBLICARE<br />
Textele trimise la redacţie pentru publicare vor fi redactate cu mijloace mo<strong>de</strong>rne: fisier<br />
word, pe o singură coloană, text cu diacritice, Times New Roman, mărime 12 pct;<br />
Trimiterile vor fi scrise la sfârşitul materialului, evitându-se generarea lor automată ca<br />
notă <strong>de</strong> subsol, fiind numerotate normal în text şi la final, încadrate în paranteze pătrate;<br />
Pentru fondul <strong>de</strong> imagini al revistei se vor trimite fotografii, filme, precizându-se locul,<br />
data, evenimentul, participanţii şi realizatorul imaginii;<br />
Textele nepublicate nu se restituie;<br />
Corespon<strong>de</strong>nţa se primeşte pe adresa: GETIA MINOR, str. Florilor, nr. 37, Tulcea,<br />
cod poştal: 820035, jud. Tulcea<br />
Materialele se vor trimite la următoarele adrese <strong>de</strong> mail:<br />
revistadaciamagazintulcea@gmail.com; pozerevistadaciamagazintulcea@gmail.com<br />
39
Nr. 65, mai 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Adresele Fundaţiei, filialelor şi ale asociaţiilor dacologice<br />
Preşedintele Fundaţiei<br />
DACIA REVIVAL INTERNATIONAL SOCIETY<br />
Dr. Napoleon Săvescu<br />
21-26 Broadway, New York 11106 USA<br />
Tel. 7189321700, 0318106172 Fax. 7187287635<br />
e-mail: nsavescu@nyc.rr.com<br />
2. Filiala Bucureşti, Director Ilie Enciu<br />
Str. Arbustului Nr. 2D, Sector 2, Bucureşti<br />
Tel. 0212401218<br />
3. Filiala Reghin<br />
Str. Rodnei, Bl.7, Ap.6<br />
Tel. 0265511544<br />
e-mail: ioana788@gmail.com<br />
4. Filiala Getia Minor – Tulcea,<br />
Preşedinte Nicolae Nicolae<br />
Str. Florilor Nr.37 , Tulcea , Cod 820035, Jud. Tulcea<br />
Tel. 0729011003 , 0752104184<br />
e-mail: getiaminor@yahoo.com<br />
5. Asociaţia Dacologică Barboşi – Galaţi,<br />
Prof. Aurel Manole<br />
Str. Domneasca Nr.22 , Galaţi , Jud. Galaţi<br />
Tel. 0754022616<br />
6. Clinica <strong>de</strong> Medicină Integrată, Dr. Corneliu Băbuţ<br />
Comuna Maşloc, Jud. Timiş<br />
7. Prof. Radu Coman<br />
Str. Principală, Comuna Platoneşti , Jud. Ialomiţa<br />
Tel. 0721093858<br />
8. Asociaţia Culturală Craidava,<br />
Prof. Dr. Danciu Elena Tereza<br />
Str. Sergent Constantin Popescu Nr.15, Bl.42A, Sc.A ,<br />
Et.3 , Ap.8<br />
Craiova, Jud. Dolj<br />
Tel. 0765211880<br />
9. Asociaţia Dacologică Luana,<br />
Ing. Tinel Cristian<br />
Str. Marăşeşti Nr.67, Ap.14, Focşani , Jud. Vrancea<br />
Tel. 0744620475<br />
10. Olteanu Ion<br />
Str. Alexandru Marghiloman,<br />
Bl.10 , Sc.B , Ap.30 , Et.2 , M5,<br />
Buzău, Jud. Buzău<br />
Tel. 0788234272<br />
11. Merca Virginia<br />
Aleea Cristalului Nr.20 , Bl.78 , Sc.A , Ap.10 ,<br />
Timişoara, Jud. Timiş<br />
Tel. 0720180707<br />
12. Asociaţia Culturală Marisdava<br />
Prof. Gaju Ion<br />
Str. Ciucaş Nr.1 , Ap.37,<br />
Târgu Mureş, Jud. Mureş<br />
S<br />
U<br />
M<br />
A<br />
R<br />
I. EDITORIAL: Ştefan Stăiculescu: Datoria <strong>de</strong> a<br />
<strong>spune</strong> a<strong>de</strong>vărul<br />
II. CERCETARE, ANALIZE, SINTEZE<br />
Dr. N. Săvescu: Noi, Dacii, partea a II-a, Călătorie<br />
genetică<br />
G. Iscru: Dreptul naţiunilor înaintea tuturor<br />
Gl. Haşa: Haţeg, a<strong>de</strong>vărata Sarmizegetusă<br />
M.Cristian: Mihai Viteazul – cantacuzin,<br />
partea a II-a<br />
III. PERSONALITĂŢI ALE DACOLOGIEI<br />
M. Ionescu: M. Kogălniceanu – dacolog<br />
IV. DATINI, TRADIŢII, OBICEIURI<br />
E. Lăzărescu: Plantele sacre în ritualurile şi<br />
reflexiile lor în obiceiurile populare româneşti<br />
p. 1<br />
p. 2<br />
p. 9<br />
p. 14<br />
p. 16<br />
p. 23<br />
p. 26<br />
V. OPINII, DEZBATERI, POLEMICI<br />
N. Nicolae: Fresca <strong>de</strong> la Salmorus<br />
şi horoscopul getic<br />
VI. DOCUMENTE, RECENZII, EVOCĂRI<br />
A. Grigorescu: Dacii din curbura Carpaţilor<br />
Z. Cârlugea: Plăcuţele <strong>de</strong> la Sinaia<br />
VII. DIN ACTIVITATEA FUNDAŢIEI<br />
ŞI A FILIALELOR<br />
Invitaţie la Congresul al XII-lea cu tema:<br />
Plăcuţele <strong>de</strong> la Sinaia<br />
Anunţ: Excursie la Sarmizegetusa Regia<br />
Adresele Fundaţiei, filialelor şi ale asociaţiilor<br />
dacologice<br />
Norme <strong>de</strong> redactare<br />
p. 30<br />
p. 33<br />
p. 35<br />
p. 38<br />
p. 39<br />
p. 40<br />
p. 40<br />
40
PENSIUNEA<br />
ADELA<br />
3 STELE- partener Lyoness<br />
STR. FETIŢELOR NR.1, TULCEA<br />
TEL. 0744624153, FAX. 0240535104,<br />
E-mail: epifa<strong>de</strong>la@yahoo.com<br />
Vă oferim o oază <strong>de</strong> căldur ă,<br />
relaxantă, în care vă veţi simţi ca acas ă:<br />
6 camere cu paturi duble, cu băi proprii,<br />
spaţioase, confortabile şi mo<strong>de</strong>rn mobilate,<br />
cablu şi internet, încălzire central ă,<br />
bucăă t rie utilat ă, sală<br />
<strong>de</strong> mese,<br />
3 terase generoase, curte interioară<br />
şi locuri <strong>de</strong> parcare.<br />
Preţuri începând cu 80 lei/camera.<br />
Văoferim, în funcţie <strong>de</strong> cerinţe, plimbări în Delta Dunării,<br />
la cetăţile şi mănăstirile din ju<strong>de</strong>ţul Tulcea, precum şi mese tradiţionale.<br />
Vă aşteptăm cu multăcăldur ă!<br />
editura<br />
Www.karograf.ro<br />
Tulcea,<br />
Str. Slt. Gavrilov Corneliu, nr. 302, et. 1<br />
telefon: 0240 526046 , 0741436128<br />
SERVICII OFERITE DE EDITURA<br />
- Consilierea editoriala<br />
- Corectura manuscrise<br />
- Revizuiri<br />
- Tehnoredactare<br />
- Prepress<br />
- Proiectare coperta, pregatire grafica<br />
- Publicare (ISBN, CIP, tiparire)<br />
- Promovarea cartii online<br />
- Sprijin pentru autorii incepatori<br />
Dan NINOIU<br />
*<br />
Povestea lui Maximillien<br />
şi alte povestiri<br />
Seria<br />
FANTASTIC<br />
1<br />
Editura Karograf 2010