You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
DOAR POETUL E ALTUL LA JUDECATA DE APOI<br />
CUPRINS<br />
1 CONFUZIA<br />
2 A SCOATE APĂ DIN PIATRĂ SEACĂ<br />
3 PRO ŞI CONTRA<br />
4 BĂTĂILE INIMII<br />
5 JUDECATA CEA MARE POATE SĂ ÎNCEAPĂ<br />
6 CAPTATIO BENEVOLENTIAE<br />
7 NUMELE PĂCATULUI<br />
8 ORGANE DE SIMŢ<br />
9 DEFINIŢIE<br />
10 ÎN SENS INVERS<br />
11 FALS ÎN DECLARAŢII<br />
12 O MIE ŞI UNA DE ZILE ŞI NOPŢI<br />
13 PROCESUL SE AMÂNĂ<br />
14 MOTIV ROMANTIC<br />
15 CULOAREA CEASULUI CERESC<br />
16 PALIDUL MEU ARGUMENT<br />
17 AGHEASMA ŞI OTRAVA<br />
18 AM RĂSPUNS PENTRU CĂ AM FOST ÎNTREBATĂ<br />
19 NEÎNCREDEREA MĂ VA PIERDE<br />
20 MILIARDELE DE ANI LUMINĂ<br />
21 FRICA DE CE VA SĂ VINĂ<br />
22 PURGATORIUL CA O SALĂ DE AŞTEPTARE<br />
23 MEMORIA PĂMÂNTULUI<br />
24 JUMĂTĂŢI DE MĂSURĂ<br />
25 CĂDEREA SAU ÎNĂLŢAREA<br />
26 ÎN NUMELE SFÂNT AL LEGII<br />
27 DAR CINE SĂ MAI GÂNDEASCĂ ŞI ÎNDOIALA LUCRURILOR<br />
28 ÎMI ACOPĂR OCHII : SENTINŢA
CONFUZIE<br />
Da, sunt un pic amară,<br />
Poate miere se scurge prin spărtura de sub sânul stâng.<br />
Sunt şi mai amară de parcă<br />
Buzele îmi sunt grădină de pelin,<br />
Dar înţelege odată că nu pot renunţa<br />
La obiceiul de a ma oglindi în statuia antică,<br />
Ştii tu care.<br />
Ce salopete prăfuite,<br />
Ce găleţi cu ipsos,<br />
Adezivi, unelte dureroase<br />
Au restauratorii apropiindu-se<br />
Ridicând schele în jurul meu,<br />
Vorbind despre pauza de prânz,<br />
Materialul prea puţin spre a fi folosit<br />
La spărtura de sub sân<br />
Şi, mai ales, despre nebuna sete<br />
Ce v-a cuprins pe toţi deodată.
A SCOATE APĂ DIN PIATRĂ SEACĂ<br />
Neagră, tot mai neagră,<br />
piatra,<br />
prin lacăt după lacăt<br />
se deschide :<br />
Bum-bum<br />
şi ultima închizătoare<br />
s-a desprins.<br />
Nu era nici stea, nici fulg,<br />
poate că era cuvânt.<br />
Şi sângele ne-a fost albastru,<br />
mâna era chiar aceeaşi.<br />
Răsuflarea sau sufletul curge din piatra mare şi descătuşată.<br />
Cât de indiferent se uită Sisif<br />
la ulciorul cu apă proaspătă-proaspătă adusă de mine<br />
şi ce sete îmi arde inima- bolovan descătuşat.
PRO ŞI CONTRA<br />
Luminam, încălzeam,<br />
Asemenea lunii printre versurile romanticilor<br />
(Mai mult sau mai puţin întârziaţi).<br />
Şi nu putea vedea nimeni<br />
Lumina crăpând de albul unei primăveri<br />
Răsărite<br />
Cum nu a mai răsărit pe pământ.<br />
Şi atunci, unde să plece<br />
Pământeana de mine?<br />
Mirosind, luminând,încălzind a primăvară?<br />
Pe când sufletul tău se risipeşte,<br />
Uite cum se risipeşte<br />
Venind!
BĂTĂILE INIMII<br />
- Împăcaţi-vă, a mai spus la sfârşit preotul<br />
Şi spre surprinderea mea, credincioşii<br />
(care nu se cunoşteau între ei)<br />
Se îmbrăţişau, se sărutau, protocolar.<br />
Eu, cea suparată pe lume,<br />
Fără să duşmănesc pe nimeni,<br />
Am simţit cum, Doamne,<br />
Îţi apropii de buzele mele rana dintre coaste<br />
Ca o gură întredeschisă –<br />
În clipa aceea,<br />
Clopotele catedralei imense şi catolice<br />
Au început să bată<br />
Stingându-şi sunetul în arterele mele.<br />
Mi-a fost bine cât timp am reuşit<br />
Să fiu supărată pe lume,<br />
Da,da!
JUDECATA CEA MARE POATE SĂ ÎNCEAPĂ<br />
Am fost cuminte, am venit.<br />
Părul ţi se-nnegrise deja,<br />
Cât despre mine…<br />
E-adevărat, eram ceva mai scundă,<br />
Cu siguranţa şi un pic amară.<br />
Îmi pierduseşi amintirea ,<br />
Recunosc, nici eu nu mi te-am crezut aşa-<br />
Se aude că nu am fi originali…<br />
“Viperă la sânul tău”<br />
Mi-ai spus şi mi-ai tot spus …<br />
Am fost cuminte, am venit.<br />
După toată această repetiţie<br />
Pe pământ ,<br />
Mă simt pregătită :<br />
Vin să mă încălzesc la sânul tău.
CAPTATIO BENEVOLENTIAE<br />
Nemulţumitului i se ia darul.<br />
Să mă aflu în faţa unui miracol<br />
Şi să spun: “Mi-ajunge , gata!” ?<br />
Nicigând, iubitul meu, nicicând!<br />
Iată, viaţa se pierde în moarte<br />
Şi moartea se amestecă în viaţa mea…<br />
Binecuvântarea şi-a găsit loc în acest vers:<br />
“La început a fost cuvântul binecuvântat”.
NUMELE PĂCATULUI<br />
Luna, colţ de mistreţ,<br />
Ṣi visul vânӑtorului<br />
Mӑ îndeamnӑ sӑ adun<br />
Cu mâinile mele, aşchie cu aşchie,<br />
Sӑgeata de lemn.<br />
Unde e loc de înc-o încercare?<br />
Ei , noaptea e mare…<br />
Susurul veştii<br />
Va curge între abisuri.<br />
Auzi-vei oare clopotele<br />
Schitului singuratic ?<br />
Ţi se poartă numele spre bolta ,<br />
Pentru pomenire,<br />
Cu aşchii de săgeată sau de fluier de lemn.<br />
Amin.
ORGANE DE SIMŢ<br />
Mirosul de tine îl simte<br />
Felina din cuşca pieptului meu.<br />
Dar cum se poate imagina<br />
O panteră şoptind:Te iubesc ,prada mea!?<br />
Vine o zi când mirosul de mine<br />
Îţi freamătă în nări,<br />
Îţi umfla plămânii,<br />
Şi mă strigi de parcă aş fi trecut demult<br />
De iarna constelaţiei Orion :<br />
Eu nu mai am greutate.<br />
Hei, zâmbetul tău,<br />
Pe care obişnuiai să-l pui ca un plasture<br />
Pe rănile ramase în locul ochilor.<br />
Nu e privire, nu e auz,<br />
Nu e miros:<br />
Pantera tocmai se aruncă<br />
În prăpastie, iubind.
DEFINIŢIE<br />
Ce înseamnă “Für Elise”<br />
La pianul cu clapele desenate<br />
Şi corzile, drumuri paralele,<br />
Pleznind înainte de marele pod<br />
Sortit fiecăruia?<br />
Ȋnşiraţi ca notele muzicale,<br />
Ne ţinem de mâini,<br />
Formând Cântecul sau Poezia,<br />
Sau cum s-o fi numind ceea ce<br />
Mă determină sa fiu<br />
Aici<br />
Şi acum<br />
Şi cumva .<br />
Ce?<br />
Unde?<br />
Adică?
ÎN SENS INVERS<br />
Pâna departe – atât de departe,<br />
Încât nu ştiu dacă mai e ceva pe acolo.<br />
Oricum, n-am tresărit<br />
Scriind<br />
Cuvântul atât de neîncăpător<br />
Şi a nimic ştiutor.<br />
Un dicţionar imens făcut pentru un singur cuvânt?<br />
Ha – ha!<br />
Îmi dă prin cap<br />
Că dicţionarul,<br />
În care se răsfăţa pe mii de pagini<br />
Înţelesul cuvântului “iubire”,<br />
E de fapt Biblioteca din Alexandria,<br />
Cea arsă demult,<br />
Deşi o incendiez chiar acum.
FALS ÎN DECLARAŢII<br />
Scriu altceva decât mă gândesc,<br />
Şi, mai ales,<br />
Altceva decât simt;<br />
Dar mai ales şi mai ales,<br />
Altceva decât<br />
Ȋmi<br />
e scris.<br />
N-am curaj?<br />
Dar nu e vorba de curaj,<br />
Ȋnţelege ! e vorba doar<br />
De instinctul de conservare,<br />
Înrudit cu spuma oceanului<br />
Pe care o să am curajul să-l sărut: îţi promit!
O MIE ȘI UNA DE ZILE ŞI NOPȚI<br />
E bine cum e, chiar foarte bine,<br />
Aşa, cu sare multă<br />
Pe gene şi pe ghetele mele cam vechi,<br />
Sare şi oceane.<br />
Dar mai ales să nu spun “nu” -<br />
Adică să nu spun “nu”,<br />
Când nici prin cap nu-mi dă<br />
Să spun “nu”.<br />
Joacă cinstit! - ţi-am strigat surâzând -<br />
Pentru că e soare pe cer<br />
Şi nu se cade să mă umbreşti<br />
Cu ochiul tău verde -<br />
Când se întoarce în sine<br />
Spre a mă redescoperi<br />
De o mie şi una de ori.
PROCESUL SE AMÂNĂ<br />
Şi mai lasă-mă cu…<br />
Termină odată…<br />
Hai, termină…<br />
Nu vrei să-ncetezi?<br />
Dar mai ales,<br />
Bine, bine, lasă!<br />
Că tot ar fi fost ceva obişnuit,<br />
Normal, firesc,<br />
Comun.<br />
Totuşi,<br />
Aş vrea s-o cunosc mai bine<br />
Pe doamna doctor de la reanimare,<br />
Care spunea: ,,Momentul …Momentul în care<br />
Nu ştiu dacă mai e aici<br />
Sau a plecat”.<br />
Tu ai scris că eşti pasărea<br />
,,Ce se usucă<br />
De un dor cumplit de ducă” ?<br />
Poate mai eşti aici.
MOTIV ROMANTIC<br />
Îmi aminteşti<br />
( acum o să râzi)<br />
de poemul eminescian<br />
în care e vorba despre o candelă<br />
ce trebuia aprinsă iubirii pe pământ.<br />
Iar tu priveşti desfigurat şi fix<br />
cum am pus eu<br />
o icoană la tabloul unui sărut,<br />
cum am pus eu<br />
busuioc la fecioara cu pruncul ei…<br />
Auzi? Cobra<br />
chiar îşi hipnotizează prada?
CULOAREA CEASULUI CERESC<br />
A dat întâi telefon<br />
Ca de obicei?<br />
A sunat la uşă<br />
Fără să telefoneze?!<br />
Nici nu mai ştiu,<br />
Nici n-are importanţă<br />
Şi doar au trecut câteva ore…<br />
Dar de când a scris Nichita<br />
,,A piatră proaspăt spartă,<br />
A strigăt dintr-o limbă moartă”,<br />
A trecut mult timp;<br />
Şi Nichita a murit între timp,<br />
Ȋntre noi e o statuie,<br />
Între destinele noastre<br />
Ce-şi duc anii nepotriviţi;<br />
Anii nepotriviţi în ceasul ceresc,<br />
Negru ca pământul.
PALIDUL MEU ARGUMENT<br />
Dumnezeu, care de obicei nu-i vede pe îndrăgostiţi,<br />
S-a trezit spunând:<br />
- Ce frumos mi te-ai întâmplat<br />
Şi-n ce mulţime de oameni te-ai încurcat,<br />
De nu-ţi mai am la îndemână mântuirea!<br />
- Ei lasă, părea că mai zice Domnul Dumnezeul,<br />
- Dacă eşti mort, vei învia singur,<br />
Iar dacă eşti viu, tot singur vei muri…<br />
Sartre zicea : “Dumnezeu nu-i vede pe îndrăgostiţi”.<br />
Unde?
AGHEASMA ŞI OTRAVA<br />
Uitarea s-aşterne ;<br />
De fapt explodeazӑ ȋn tot ce am ştiut<br />
Şi ȋn tot ce nu o sӑ ştiu despre tine -<br />
Te simt redus<br />
La o singurӑ imagine :<br />
Eşti un fel de secundă imensă ,<br />
Iar eu un fel de mare bănuindu-te<br />
De unde ai izvorât,<br />
Ce nume îti purta râul,<br />
Apoi fluviul,<br />
Apoi visatele valuri<br />
Ȋn vecii vecilor coborând,<br />
Peste noi aşternând.
AM RĂSPUNS PENTRU CĂ AM FOST ÎNTREBATĂ<br />
Nu ştiu ce s-a făcut cu poezia<br />
Ȋn care pusesem nişte sӑgeţi,<br />
Nişte cuvinte atât de pirogravate<br />
Cu semnele consoanelor ,vocalelor.<br />
Bine-bine, dar eu mi-am dus paşii prin Veneţia,<br />
Apoi prin două din cele cinci ,,Veneţii ale Nordului” ,<br />
Şi cu toate acestea,<br />
Ţin minte doar ,,Moartea la Veneţia”,<br />
Unde Visconti şi-a uitat definitiv personajul,<br />
Lâng ӑ mare,singur şi neînsufleţit :<br />
Ne-am iubit.
NEÎNCREDEREA MĂ VA PIERDE<br />
Petrecuţi ca odgoanele aruncate<br />
De către marinari<br />
Spre pilonii ai naibii de înţepeniţi<br />
Într-un port<br />
Al cărui nume chiar nu-l pot afla.<br />
Căci nu pot să întreb ce port e acesta<br />
Fără să fiu luată drept nebună.<br />
Păi da! cine străbate mările<br />
Spre a ajunge doar ca să ajungă?<br />
Şi atât.<br />
Bine: Să pornim pe mări spre niciunde-<br />
Odgoanele sper că le-ai luat.
MILIARDELE DE ANI LUMINĂ<br />
Ce caut eu,<br />
cu mersul legănat<br />
ca trompa elefantului<br />
( ha, ce tare ai fost cu imaginea asta!)<br />
Ce caut eu,<br />
cu mintea mea<br />
în care tot stânjenesc<br />
versurile memorate din clasici<br />
-de fapt mă terorizează,<br />
căci se tot schimbă de nu le mai recunosc-<br />
Ce caut eu, aici, la Judecată,<br />
cu bucata de suflet liberă<br />
zbătandu-se la cifra aia ciudată<br />
despre care vorbesc savanţii<br />
că are big-bang-ul la capătul ei subţire<br />
Ce caut eu , zic<br />
ca praful în ochi<br />
în singurătatea dintre cunoaştere şi credinţă<br />
Cunosc si cred<br />
doar CUVÂNTUL ,<br />
singur ca mine între formă şi sens.
FRICA DE CE VA SĂ VINĂ<br />
Incomparabilă poveste<br />
Şi atât de fără început si sfârşit,<br />
De parcă ar începe ,ar continua,<br />
S-ar sfârşi şi s-ar uita<br />
Cu vorbele banale “A fost odată…” .<br />
Ce personaj secundar sunt în propriul meu destin,<br />
Dar mai bine să nu apar deloc!<br />
(Să fiu doar cele trei puncte de suspensie de mai sus).<br />
Incomparabilul e un fel de superlativ absolut,<br />
Care pus înaintea cuvântului “poveste”,<br />
Are darul de a-mi închide ochii,<br />
De a-mi întredeschide buzele a sărut,<br />
De a mă împietri<br />
Într-o nedescoperită statuie<br />
A aşteptării.
PURGATORIUL CA O SALĂ DE AŞTEPTARE<br />
Cine a crezut,<br />
Dar cine a crezut,<br />
Că la jumătate podul e rupt.<br />
Te-ai pornit<br />
Cum porneşte lumina<br />
Spre ochiul orbului<br />
Clarvăzător<br />
Doar în ceara de lumânare.<br />
De aceea,<br />
Lumina care eşti<br />
S-a subţiat şi s-a înnegrit<br />
Ca fitilul ars<br />
Numit asfinţit.<br />
Chiar tu ai scris un vers<br />
Cu o frunză atât de vie,<br />
Care desprinzându-se<br />
A-ngălbenit repede până jos.<br />
Şi eu ce să-nţeleg acum<br />
Despre motivul desprinderii frunzei,<br />
Despre soarele ce are şi raze negre,<br />
De vreme ce ţi-am luat urma<br />
Şi am ajuns la râu?<br />
Cine a crezut,<br />
Dar cine a crezut,<br />
Că la jumătate podul e rupt.
MEMORIA PĂMÂNTULUI<br />
Am braţul precum coaja de mesteacăn<br />
Rănită pentru seva ei de primăvară.<br />
Nimeni nu scapă<br />
De seva cea dulce,<br />
Dureros de dulce,<br />
Învăţată cu vase liberiene,<br />
Cu vase comunicante,<br />
Cu<br />
“Tremură largele<br />
Vase de lemn”.<br />
Iar despre vasul<br />
Lui Omar Khayam,<br />
Cel de pământ ars<br />
Şi umplut cu vin<br />
Cântai : ,,Vor bea<br />
Drumeţii pe la hanuri”.<br />
Da-da! Cum să nu!<br />
Hanurile!<br />
Şi drumeţii!<br />
Ha,ha,<br />
O, Doamne!<br />
Mesteacăn alb<br />
Şi rănit<br />
Şi seva dulce<br />
Şi drumurile<br />
Şi hanurile
Şi chitara lui<br />
Semănând cu vasul plin<br />
De spiritul vinului<br />
La hanuri.<br />
Ia pune tu pământ<br />
Aici, pe încheietura<br />
Mâinii mele – simţi pulsul?<br />
e dulce? –<br />
Ce han e ?<br />
Cânţi?
JUMĂTĂŢI DE MĂSURĂ<br />
Laïs cu frunze e încoronată<br />
Şi tot murind,<br />
Cuvântul i-a-ngheţat la jumătate.<br />
Cu liniştea pre linişte călcând<br />
Un strigăt mut izbeşte piatra pe dinăuntru.<br />
În grădina Tuileries<br />
Laïs cu frunze-<br />
Când verzi, când triste-<br />
E încoronată.<br />
Tot murind ea,<br />
Sărutul i-a-ngheţat la jumătate.
CĂDEREA SAU ÎNĂLŢAREA<br />
Există un teatru al lumii:<br />
Un singur teatru,<br />
Cu două personaje,<br />
Care joacă doar pentru mine.<br />
Absolut întâmplător se joacă de fapt<br />
Propria mea inimă.<br />
Dar absolut întâmplător , pe scena lumii,<br />
Doar pentru mine, Shakespeare<br />
I-a şoptit de nicăieri lui Horatio:<br />
- Horatio, spune-i neapărat lui Hamlet<br />
Că tocmai l-ai văzut pe tatăl lui, regele, aievea!<br />
Şi Horatio i-a spus, şi Hamlet l-a crezut,<br />
Cum şi eu te cred mereu, iubitul meu.
ÎN NUMELE SFÂNT AL LEGII<br />
Poate că s-a şi uitat<br />
povestea lui Solomon,<br />
oricum aş fi improvizat<br />
eu pe tema asta,<br />
căci prea eşti copil,<br />
şi arbore secular,<br />
şi cruce nouă<br />
pe vechiul mormânt.<br />
Dar mai ales, aş fi scornit<br />
că pentru o clipă<br />
plânsul tău seamănă<br />
( poate o să tai ,, seamănă”<br />
şi o să pun ,,identic”)<br />
cu izbucnirea în râs<br />
când îţi imaginezi<br />
că suntem amândoi<br />
aici<br />
şi în viaţa de apoi.
DAR CINE SĂ MAI GȂNDEASCĂ ŞI ȊNDOIALA LUCRURILOR<br />
Suisem pe tronul aurit al solitudinii.<br />
De la aşa înălţime,<br />
Am început să schiţez sub cupole de biserici<br />
Portrete.<br />
Mă pictam şi pe mine.<br />
Dumnezeul meu, mă părăseşti<br />
Cum ţi-ai părăsit şi fiul<br />
Ȋn cărţile sfinte :<br />
Ȋn numele Tatălui,<br />
Şi al Fiicei,<br />
Şi al Sfântului Duh…<br />
Până nu înlături această îndoială,<br />
N-o să mai pot spune<br />
,,Amin” .
ÎMI ACOPĂR OCHII :SENTINŢA<br />
Tu ai aprins o lumânare,<br />
Aprind şi eu una,<br />
Ne-am îndepărtat cu ochii la Dumnezeu,<br />
Dinadins conturat într-un om,<br />
Având ,desigur, ceva din trăsăturile pictorului de biserici.<br />
Mai interesant mi s-a părut<br />
Că mulţimea se adună cu lumânările aprinse<br />
Spre a le depune în jurul lumânărilor noastre,<br />
Ce,iată, se sting!<br />
Și tot mai multă lume,<br />
Și tot mai multe lumânări,<br />
Sufocant de multe,<br />
Împresoară ca o scară<br />
Ducând dincolo de noi<br />
Acolo de unde nu se va vedea<br />
Când la sfârşitul lumii<br />
Tu aprinzi o lumânare,<br />
Ți-am aprins şi eu una.