DINAMICA ATMOSFEREI - Facultatea de Fizică din Bucureşti
DINAMICA ATMOSFEREI - Facultatea de Fizică din Bucureşti
DINAMICA ATMOSFEREI - Facultatea de Fizică din Bucureşti
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Pentru un sistem închis masa şi compoziţia chimică <strong>de</strong>finesc sistemul însuşi, iar celelalte<br />
proprietăţi <strong>de</strong>finesc starea lui.<br />
Dintre toate variabilele care <strong>de</strong>scriu starea sistemului, numai câteva sunt in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nte.<br />
Pentru sistemele omogene <strong>de</strong> compoziţie chimică constantă (nici o reacţie chimică), dacă nu<br />
consi<strong>de</strong>răm masa, numai două variabile sunt in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nte. T, p şi V sunt variabile <strong>de</strong> stare.<br />
Toate proprietăţile sistemului vor <strong>de</strong>pin<strong>de</strong> <strong>de</strong> starea <strong>de</strong>finită prin parametrii <strong>de</strong> stare şi prin<br />
funcţiile <strong>de</strong> stare, cum ar fi <strong>de</strong> exemplu: energia internă (U), entalpia (H) şi Entropia (S).<br />
4.1.1. Temperatura<br />
Parametru <strong>de</strong> stare foarte important pentru caracterizarea vremii, temperatura se măsoară<br />
la toate staţiile <strong>de</strong> sol şi <strong>de</strong> sondaj vertical şi pentru examinarea distribuţiei temperaturii pe arii<br />
întinse, se folosesc <strong>de</strong> obicei izotermele, adică liniile <strong>de</strong> aceeaşi temperatură. Hărţile cu izoterme<br />
reprezintă un instrument foarte util pentru meteorologi care observă cu uşurinţă ariile cu<br />
temperaturi ridicate şi cele cu temperaturi coborâte.<br />
Temperatura este controlată <strong>de</strong> o serie <strong>de</strong> factori, aceştia <strong>de</strong>terminând variaţia temperaturii<br />
<strong>de</strong> la loc la loc. În capitolul prece<strong>de</strong>nt, am văzut cea mai importantă cauză care <strong>de</strong>termină<br />
variaţiile temperaturii: diferenţele în radiaţia solară primită. Întrucât, variaţiile în unghiul solar<br />
(azimutul) şi lungimea unei zile <strong>de</strong>pind <strong>de</strong> latitu<strong>din</strong>e, aceste diferenţe sunt responsabile pentru<br />
temperaturile ridicate la tropice şi temperaturile coborâte în locurile <strong>din</strong> preajma polilor. Şi totuşi,<br />
numai latitu<strong>din</strong>ea nu poate controla temperatura, pentru că se ştie că localităţi <strong>de</strong> pe acelaşi cerc<br />
paralel sunt caracterizate <strong>de</strong> exemplu, <strong>de</strong> temperaturi medii anuale, diferite.<br />
Ceilalţi factori care contribuie la controlul temperaturii sunt: încălzirea diferenţiată a<br />
uscatului şi a apei, curenţii oceanici, înălţimea şi poziţia geografică.<br />
Influenţa acestor factori, alături <strong>de</strong> radiaţie se observă foarte bine <strong>din</strong> analiza <strong>de</strong> structură<br />
observată globală (Capitolul 10).<br />
Pentru orice localitate, temperatura are o variaţie zilnică, fenomen <strong>de</strong>numit variaţie diurnă.<br />
După atingerea unui minim în jurul orei <strong>de</strong> răsărit a soarelui, temperatura creşte, atingând<br />
valoarea maximă între orele 14 şi 17 ale după amiezii, ca apoi sa scadă în continuare până la<br />
răsăritul soarelui <strong>din</strong> ziua următoare. Controlul principal al acestui ciclu diurn este asigurat<br />
bineînţeles <strong>de</strong> soar. Amplitu<strong>din</strong>ea variaţiilor zilnice ale temperaturii este variabilă şi <strong>de</strong>pin<strong>de</strong> <strong>de</strong><br />
factorii locali sau <strong>de</strong> condiţiile <strong>de</strong> vreme, aşa cum se observă <strong>din</strong> figurile următoare.<br />
Propagarea variaţiilor temperaturii <strong>de</strong> la sol, în straturile <strong>de</strong> aer învecinate, se face cu<br />
oarecare întârziere, care creşte cu <strong>de</strong>părtarea <strong>de</strong> suprafaţa terestră.<br />
În mod obişnuit, temperatura aerului se <strong>de</strong>termină în stratul <strong>de</strong> aer până la înălţimea <strong>de</strong> 2 m<br />
<strong>de</strong> la suprafaţa terestră, cu termometrele instalate în adăpostul <strong>de</strong> instrumente al statiei<br />
meteorologice.<br />
În cazul schimbărilor bruşte în aspectul vremii, se produc abateri ale variaţiei zilnice ale<br />
temperaturii aerului. Astfel în cazul unei zile ploioase, această variaţie prezintă o amplitu<strong>din</strong>e<br />
mult mai mică.<br />
În variaţia diurnă a temperaturii, rolul principal îl are schimbul turbulent, care este distinct până la<br />
înăltimea <strong>de</strong> 1,5 km <strong>de</strong> la sol.<br />
Acest strat în care mersul diurn al temperaturii – şi al altor elemente meteorologice – este<br />
bine exprimat şi condiţionat <strong>de</strong> schimbul turbulent, se numeşte strat <strong>de</strong> frecare sau stratul<br />
atmosferei limită.<br />
Înălţimea acestuia este variabilă, <strong>de</strong>pinzând <strong>de</strong> asperităţile terestre; cu cât acestea sunt mai<br />
mari, cu atât grosimea stratului este mai mare.