CURS TEHNICI DE MASURARE IN DOMENIU M3 - Modulul 5
CURS TEHNICI DE MASURARE IN DOMENIU M3 - Modulul 5
CURS TEHNICI DE MASURARE IN DOMENIU M3 - Modulul 5
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
I. <strong>TEHNICI</strong> SI TEHNOLOGII <strong>DE</strong> MĂSURARE A MĂRIMILOR<br />
CARACTERISTICE PROCESELOR TEHNOLOGICE<br />
Tema 1. Procese de măsurare<br />
Tema 2. Metode de măsurare<br />
Tema 3. Mijloace pentru măsurarea mărimilor tehnice caracteristice<br />
proceselor industriale<br />
Tema 4. Instalaţii şi sisteme de măsurare<br />
DUPĂ STUDIEREA ACESTUI MODUL, VEI FI CAPABIL:<br />
• Să execuţi operaţii pregătitoare pentru utilizarea tehnicilor de măsurare.<br />
• Să utilizezi tehnici de măsurare pentru determinarea/monitorizarea mărimilor tehnice specifice<br />
proceselor industriale.<br />
• Să explici structura instalaţiilor/sistemelor de măsurare.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 1
CAPITOLUL 1. PROCESE <strong>DE</strong> MĂSURARE<br />
Procesele de măsurare a unor mărimi fizice sunt indispensabile pentru asigurarea bunei<br />
funcţionări a unei game largi de maşini şi instalaţii.<br />
De fapt, orice activitate tehnică sau ştiinţifică se desfăşoară prin evaluarea cantitativă a<br />
diverse mărimi, parametri.<br />
1.1. TIPURI <strong>DE</strong> PROCESE<br />
În funcţie de domeniul de aplicabilitate procesele de măsurare se clasifică în:<br />
- procese de măsurare şi verificare în cercetare şi laboratoare de dezvoltare;<br />
- procese de măsurare în domeniul controlului tehnic;<br />
- procese de măsurare în domeniul încercărilor instalaţiilor;<br />
- procese de măsurare în marile procese industriale în flux;<br />
- procese de măsurare în procese industriale individuale descentralizate.<br />
1.1.1. Procese de măsurare şi verificare în cercetare şi laboratoare de dezvoltare<br />
În cercetare şi în laboratoarele de dezvoltare, procesele de măsurare, prelucrare şi interpretare<br />
a rezultatelor obţinute sunt activităţi complexe, desfăşurate de specialiştii care activează<br />
nemijlocit în cercetare.<br />
În cercetarea ştiinţifică, există o unitate indisolubilă între studiile teoretice şi partea<br />
experimentală a acestora.<br />
Studiile teoretice permit stabilirea interdependenţei dintre diferiţi parametri ai proceselor<br />
tehnice şi legile care stau la baza fenomenelor, utilizând realizările ştiinţei din diverse domenii.<br />
Cercetările experimentale urmăresc verificarea adevărului ipotezelor şi teoriilor care au stat la<br />
baza studiilor referitoare la procesele cercetate. Totodată, sunt investigate fenomene pentru care<br />
nu se pot obţine rezultate cu aplicabilitate practică pe cale teoretică, din cauza complexităţii<br />
acestora.<br />
Cercetările în domeniul tehnologiei construcţiilor de maşini vizează fenomenele care se<br />
produc în sistemul tehnologic al maşinilor-unelte de prelucrări prin aşchiere, de deformări<br />
plastice, de prelucrări electrochimice etc.<br />
Astfel, în sistemul tehnologic al maşinii-unelte, la prelucrarea prin aşchiere, se fac cercetări<br />
asupra elementelor care îl compun (maşina-unealtă, scula, dispozitivele de prindere a piesei şi,<br />
respectiv, a sculei, piesa de prelucrat) în corelaţie cu procesul de aşchiere, urmărindu-se stabilirea<br />
regimurilor de aşchiere, a forţelor de aşchiere, prelucrabilitatea materialelor etc.<br />
Într-un proces de cercetare experimentală care are ca scop determinări cantitative ale uneia<br />
sau ale mai multor mărimi, se efectuează un număr finit de măsurători cu o suficientă exactitate,<br />
menţinând aceleaşi condiţii (metode, mijloace de determinare, mediu ambiant etc).<br />
De exemplu, dacă scopul unei cercetări experimentale este de a stabili variaţia forţei de<br />
aşchiere F în funcţie de avansul s la găurirea unui material oarecare şi în anumite condiţii de lucru<br />
(diametrul şi geometria burghiului, materialul acestuia, viteza de aşchiere, prelucrarea cu sau fără<br />
lichid de răcire etc), se stabilesc anumite valori ale avansului burghiului s1,s2,…., sn pentru care se<br />
măsoară valorile forţelor de aşchiere corespunzătoare F1,F2, …. Fn. Pentru determinarea fiecăreia<br />
din aceste valori ale forţei de aşchiere, de exemplu pentru F1 se fac mai multe măsurări, toate în<br />
aceleaşi condiţii de lucru, inclusiv cu acelaşi avans s1. Rezultatele măsurărilor vor diferi însă<br />
unele de altele, datorită erorilor aleatoare, obţinându-se astfel un şir de valori ale forţei de<br />
aşchiere.<br />
În cazul măsurării forţei de aşchiere la strunjire se utilizează un dinamometru cu element<br />
elastic de formă inelară (Fig.1.1) pe care se amplasează traductoare tensiometrice rezistive<br />
conectate în punte electrică.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 2
Fig. 1.1. Schema dinamometrului cu element<br />
elastic de formă inelară, pentru măsurarea<br />
componentelor Fx şi Fz la strunjire, unde: Rxt, Rzt<br />
- traductoare tensiometrice rezistive solicitate la<br />
tracţiune ; Rxc, Rzc - traductoare tensiometrice<br />
rezistive solicitate la compresiune<br />
În cazul cercetării comportării la vibraţii a structurii elastice a unui sistem tehnologic, se<br />
fac încercări de lungă durată, cu aparatură relativ costisitoare, prelucrarea datelor obţinute la<br />
măsurări realizându-se cu ajutorul calculatorului.<br />
Asemenea măsurări se justifică, deoarece permit găsirea soluţiilor de îmbunătăţire a<br />
comportării la vibraţii a structurii studiate, precum şi utilizarea rezultatelor în cazul proiectării<br />
unor maşini similare.<br />
Din punctul de vedere al vibraţiilor, studiul comportării sistemului tehnologic poate fi<br />
făcut prin două moduri de măsurare a acestora:<br />
- măsurarea vibraţiilor în diferite puncte ale sistemului tehnologic, în diferite condiţii de<br />
lucru ale acestuia, fără excitarea suplimentară, cum ar fi regimul de mers în gol sau cel de<br />
aşchiere;<br />
- măsurarea vibraţiilor în diferite puncte ale sistemului tehnologic, pentru situaţia în care<br />
maşina-unealtă nu funcţionează, sistemul elastic fiind excitat cu forţe variabile, de obicei, între<br />
sculă şi piesă, pe diferite direcţii.<br />
Aceste încercări se fac în scopul măsurării nivelului vibraţiilor şi al determinării surselor<br />
de vibraţii, urmărindu-se micşorarea efectelor vibraţiilor asupra deplasărilor sculei faţă de piesă,<br />
în vederea creşterii preciziei de prelucrare şi a productivităţii prelucrării.<br />
1.1.2. Procese de măsurare în domeniul controlului tehnic<br />
Tehnologia de control reprezintă o succesiune logică de operaţii, faze, făcute în scopul<br />
comensurării preciziei de prelucrare, cu precizie şi productivitate corespunzătoare scopului şi cu<br />
costuri convenabile. Echipamentele de control sunt indispensabile tehnologiilor de control.<br />
- Echipamentele de control reprezintă totalitatea mijloacelor concepute şi realizate în<br />
scopul controlului preciziei cu productivitate, precizie şi costuri convenabile.<br />
- Controlul este activitatea prin care se stabileşte dacă valoarea mărimii măsurate<br />
îndeplineşte condiţiile impuse în documentaţia de execuţie aferentă.<br />
Controlul implică şi aspectul calităţii, în sensul că, pe lângă activitatea de măsurare, o<br />
include şi pe aceea de comparare a valorii măsurate cu o valoare de referinţă.<br />
1.1.3. Procese de măsurare în domeniul încercărilor instalaţiilor<br />
Înainte de a fi date în folosinţă, instalaţiile se supun obligatoriu la încercări, în scopul<br />
depistării şi remedierii defectelor.<br />
Astfel, instalaţiile de distribuire a gazelor naturale, atât cele exterioare, cât şi cele<br />
interioare, se supun la trei încercări, conform schemei de mai jos.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 3
• încercarea preliminară se poate face pe porţiuni de instalaţie sau pe întreaga lucrare.<br />
încercarea se efectuează cu aer comprimat, la următoarele presiuni:<br />
- 9 kgf/cm 2 pentru conductele de presiune medie;<br />
- 4kgf/cm 2 , pentru conductele de presiune redusă;<br />
- 1 kgf/cm 2 , pentru conductele de presiune intermediară sau joasă.<br />
Durata încercării va fi de minimum o oră, pentru conductele de medie presiune, şi de 30<br />
până la 600 minute pentru conductele de presiune redusă, intermediară sau joasă, în funcţie de<br />
diametrul conductelor. Pe toată durata creşterii presiunii, se va urmări indicaţia manometrului de<br />
control, iar la apariţia unor defecte, se întrerupe controlul şi se goleşte instalaţia. Eliminarea<br />
aerului din instalaţie se va face prin capătul opus celui de umplere.<br />
Încercările vor fi reluate numai după remedierea defectelor. După terminarea probei, nu se<br />
admit pierderi de presiune.<br />
• încercarea de rezistenţă se face în aceleaşi condiţii ca şi încercarea preliminară.<br />
îmbinările dintre tronsoane, care nu au fost supuse la încercarea preliminară, se verifică cu apă şi<br />
cu săpun. Nu se admit pierderi de presiune.<br />
• încercarea de etanşeitate la toate instalaţiile se face la presiunea de regim. Nu se admit<br />
pierderi de presiune.<br />
La încercarea conductelor, se vor folosi manometre înregistratoare sau manometre<br />
indicatoare cu element elastic, clasa de precizie 1.<br />
Presiunea de încercare se realizează cu pompe de mână sau cu compresoare acţionate cu<br />
motoare electrice, alese în funcţie de mărimea presiunii necesare şi de volumul instalaţiei.<br />
După efectuarea încercărilor de rezistenţă şi etanşeitate, se întocmeşte un proces - verbal<br />
de recepţie, în care se consemnează parametrii de încercare şi rezultatele obţinute.<br />
- Instalaţiile de alimentare cu apă se supun la probe de etanşeitate, în scopul depistării defectelor.<br />
Pentru a fi uşor controlabilă, instalaţia trebuie să fie neacoperită, încercarea la presiune a<br />
conductelor se efectuează în două etape:<br />
- încercarea pe tronsoane;<br />
- încercarea generală.<br />
- încercările pe tronsoane reprezintă probe parţiale, care se fac pe diverse porţiuni de reţea,<br />
pentru a permite acoperirea conductelor, pe măsura executării instalaţiei.<br />
- încercarea generală a instalaţiei are loc înainte de darea acesteia în exploatare.<br />
Încercările se fac cu apă rece, prin legarea provizorie la reţeaua de apă a şantierului, dacă<br />
există suficientă presiune, sau prin introducerea apei cu ajutorul unei pompe, montată astfel încât<br />
apa să circule în acelaşi sens în care va circula la darea în folosinţă.<br />
Presiunea de probă pentru instalaţiile interioare este mai mare de 1,5 ori decât presiunea de<br />
regim, dar nu mai mică de 6kgf/cm 2 . Presiunea se menţine minimum 20 min, timp în care nu se<br />
admite scăderea presiunii.<br />
Presiunea în instalaţie se citeşte cu ajutorul unui manometru montat lângă pompă. Pentru<br />
mai multă siguranţă, se montează două manometre, în două puncte diferite ale instalaţiei.<br />
Presiunea citită la cele două manometre trebuie să corespundă, având în vedere diferenţa de nivel<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 4
dintre ele. Dacă presiunea indicată diferă, se schimbă manometrele între ele, iar dacă diferenţa se<br />
menţine, rezultă că pe porţiunea dintre cele două manometre există un defect.<br />
Pe durata de 20 min a probei nu trebuie să se observe la manometru nici o scădere de<br />
presiune.<br />
După încercarea cu apă rece urmează încercarea de etanşeitate la cald. Pentru aceasta, se<br />
menţine în funcţiune instalaţia de apă caldă şi circulaţia timp de 6 ore, apa din instalaţie având<br />
temperatura de regim (60-70°C).<br />
1.1.4. Procese de măsurare în marile procese industriale în flux<br />
În cadrul proceselor tehnice, măsurarea poate avea obiective diferite, cel mai des întâlnite<br />
fiind:<br />
- monitorizarea, care constă în urmărirea permanentă a celor mai semnificativi parametri, în<br />
scopul realizării unui „istoric" al evoluţiei procesului, precum şi avertizarea în cazul depăşirii<br />
unor limite de prealarmare/alarmare.<br />
Exemplu:<br />
La o instalaţie de epurare a apelor reziduale, se monitorizează cantităţi de apă, concentraţia<br />
substanţelor gazoase sau solide dizolvate în apă după aplicarea procedurilor de epurare, pe când<br />
la un sistem de monitorizare clinică a pacienţilor trebuie cunoscuţi parametrii vitali (tensiune<br />
arterială, puls, respiraţie).<br />
Fig. 1.2. Instalaţie de epurare a apelor reziduale.<br />
- comanda (controlul) proceselor, care presupune menţinerea<br />
parametrilor investigaţi la anumite valori sau între anumite<br />
limite, pentru a se asigura funcţia obiectiv impusă procesului<br />
controlat.<br />
Exemple: reglarea - fie separată, fie în cascadă - a temperaturii, a presiunii şi a nivelului, într-un<br />
proces de încălzire.<br />
- cercetarea experimentală inginerească, efectuată cu scopul de a pune în evidenţă atât aspecte<br />
constructive, cât şi funcţionale în calitatea echipamentelor sau proceselor conduse.<br />
Exemple de experimente cu caracter de cercetare: determinarea gradientului de temperatură<br />
într-un cuptor rotativ pentru fabricarea cimentului, evidenţierea forţelor de tracţiune la roţile<br />
tractoare ale unui automobil care se deplasează pe un teren cu grade complexe de solicitare etc.<br />
1.1.5. Procese de măsurare în procese industriale individuale descentralizate<br />
În conceperea proceselor de măsurare, trebuie să se ţină seama de următoarele condiţii<br />
principale:<br />
- să se asigure o exactitate de măsurare, în concordanţă cu toleranţa prescrisă, pentru fiecare<br />
dimensiune măsurată;<br />
- să se asigure semnalele necesare a fi transmise către linia de prelucrare, în vederea realizării<br />
corecte a intercondiţionării control-prelucrare;<br />
- tactul măsurării să coincidă sau să fie mai mic decât cel al prelucrării;<br />
- să se permită asigurarea unui grad de flexibilitate suficient de mare, astfel încât să nu necesite<br />
timpi mai mari de trecere de la o dimensiune la alta decât ai liniei de prelucrare.<br />
• Asigurarea exactităţii de măsurare<br />
Părţile cele mai importante din cadrul sistemelor de control sunt subansamblele de<br />
măsurare. Acestea trebuie să fie astfel concepute şi realizate, încât erorile generate în sistemul de<br />
control să fie cât mai mici. în funcţie de materialul piesei de prelucrat, sistemul de control va fi<br />
prevăzut cu subansamble care să evite apariţia erorilor cauzate de deformaţiile elastice şi cu<br />
sisteme de compensare a temperaturii, în funcţie de temperatura mediului la care se face<br />
controlul.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 5
• Semnalele transmise la linia de prelucrare Sistemul de control trebuie astfel conceput, încât<br />
să poată transmite către linia de prelucrare acele tipuri de semnale care îi sunt necesare, în funcţie<br />
de gradul de prelucrare a informaţiilor liniei.<br />
Pentru liniile automate, unde este necesar ca sistemul de control să răspundă dacă<br />
dimensiunea verificată se înscrie în câmpul de toleranţă, semnalele transmise sunt sub formă de<br />
contact electric. Pentru cazul „piesă bună", acestea vor transmite un semnal care va permite<br />
continuarea ciclului de lucru, iar pentru cazurile „piesă mică sau mare" semnale care vor opri<br />
ciclul de lucru.<br />
• Tactul măsurării<br />
Timpul afectat măsurării trebuie să ţină seama în mod obligatoriu de timpul prelucrării piesei, în<br />
sensul că nu trebuie să conducă la timpi suplimentari afectaţi controlului.<br />
Pentru realizarea acestei condiţii esenţiale, trebuie acordată o atenţie deosebită analizei<br />
duratelor fazelor procesului în ansamblul său:<br />
- timpii de transport al subansamblelor sistemului de control;<br />
- timpii afectaţi prelucrării dimensiunii controlate;<br />
- timpii afectaţi transmiterii informaţiilor şi, implicit, viteza de răspuns a sistemului de control.<br />
- Gradul de flexibilitate<br />
Gradul de flexibilitate al sistemului de control trebuie să fie în deplin acord cu cel de<br />
prelucrare. Astfel, pentru liniile automate care sunt destinate prelucrării unui număr redus de<br />
tipodimensiuni de piese, este suficientă conceperea unui sistem de control, care să permită<br />
schimbarea dornurilor de control de la o dimensiune la alta.<br />
1.2. COMPONENTELE PROCESULUI <strong>DE</strong> MĂSURARE<br />
Componentele procesului de măsurare sunt: măsurandul, mijloacele de măsurare, etaloanele.<br />
1.2.1. Măsurare-măsurand<br />
Măsurarea constă într-o succesiune de operaţii experimentale, realizate pentru<br />
determinarea cantitativă a unei mărimi.<br />
Măsurarea este operaţia metrologică prin care o mărime fizică este comparată cu unitatea<br />
de măsură specifică.<br />
- Obiectul purtător al mărimii fizice se numeşte măsurand.<br />
Rezultatul măsurării este valoarea efectivă V, care ne arată de câte ori unitatea de măsură se<br />
cuprinde în mărimea de măsurat.<br />
V = M/U.M.= k (1)<br />
unde: M - mărimea de măsurat<br />
U.M.- unitatea de măsură<br />
kϵR+≠0<br />
deci: V=k[UM]<br />
Măsurarea se termină odată cu aflarea valorii V a mărimii măsurate şi prezintă un aspect<br />
cantitativ.<br />
1.2.2. Mijloace de măsurare<br />
Mijloacele de măsurare sunt sisteme tehnice construite în scopul comparării mărimii de<br />
măsurat cu unitatea de măsură specifică, în scopul aflării valorii măsurate.<br />
►După tipul de semnal utilizat pentru măsurare, mijloacele de măsurare pot fi: mecanice,<br />
electrice, pneumatice, hidraulice, optice, acustice, nucleare sau combinaţii ale acestora<br />
(optico-mecanice, electrico-pneumatice etc).<br />
►După modul de utilizare, mijloacele de măsurare pot fi:<br />
- mijloace de măsurare manuale, la care operatorul intervine în toate fazele de măsurare (de<br />
exemplu: măsurarea cu şublerul, măsurarea cu micrometrul);<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 6
- mijloace de măsurare mecanizate, la care o parte din operaţiile de măsurare se execută fără<br />
intervenţia operatorului;<br />
- mijloace de măsurare automatizate, la care, măsurile sunt executate fără intervenţia<br />
operatorului.<br />
Exemplu: sortatoarele pentru bile de rulmenţi.<br />
► După natura semnalului de intrare, mijloacele de măsurare pot fi pentru:<br />
- mărimi mecanice;<br />
- mărimi termice;<br />
- mărimi electrice;<br />
- mărimi optice;<br />
- mărimi acustice.<br />
- ►După complexitate, mijloacele de măsurare se clasifică în:<br />
a) măsuri - sunt cele mai simple mijloace de măsurare, care materializează unitatea de măsură ori<br />
un multiplu sau un submultiplu al acesteia;<br />
b) instrumente de măsurare - conţin în interiorul lor cel puţin o măsură şi permit compararea<br />
directă a mărimii de măsurat cu unitatea de măsură;<br />
Exemplu: şubler, micrometru.<br />
Fig. 1.3. Micrometru de exterior<br />
c) aparate de măsurare - sunt subansambluri formate din măsuri, subansambluri traductoare,<br />
intermediare sau de prezentare a rezultatelor măsurării;<br />
Exemplu: aparate optice, aparate pentru măsurarea temperaturii.<br />
d) instalaţii de măsurare-sunt ansambluri compuse din aparate, măsuri etc. formate în scopul<br />
măsurării mai multor parametri ai aceleiaşi mărimi fizice sau chiar a mai multor mărimi;<br />
Exemplu: microscopul de atelier, spectroscopul.<br />
Fig. 1.4. Microscop de măsurare<br />
e) sisteme de măsurare - sunt ansambluri formate din aparate, măsuri şi<br />
instalaţii, utilizate pentru efectuarea măsurărilor şi pentru centralizarea<br />
rezultatelor.<br />
Exemplu: sistemul de măsurare şi control de la o centrală electrică.<br />
1.2.3. Etaloane. Categorii de etaloane. Clasificare<br />
Etalonul este un mijloc de măsurare simplu, destinat definirii, reproducerii, determinării,<br />
conservării sau generării uneia sau mai multor valori cunoscute ale unei mărimi, pentru a servi<br />
drept referinţă în operaţia de comparare a etalonului cu alte mijloace de măsurare.<br />
Etalonul poate fi:<br />
- o măsură etalon;<br />
- un aparat de măsurat etalon;<br />
- un traductor etalon;<br />
- un ansamblu de măsurare etalon.<br />
Mijloacele de măsurare etalon au o destinaţie bine precizată, şi anume aceea de etalonare a<br />
altor mijloace de măsurare.<br />
Etaloanele nu se folosesc pentru măsurări curente.<br />
Există trei categorii de etaloane:<br />
- etaloane de definiţie;<br />
- etaloane de conservare;<br />
- etaloane de transfer.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 7
Etaloanele de definiţie constituie referinţa iniţială pentru măsurarea unei mărimi.<br />
Etaloanele de definiţie „generează" unitatea de măsură, prin „materializarea" definiţiei sale, în<br />
cadrul unui experiment fizic bazat pe această definiţie.<br />
Exemplu:<br />
Etalonul de definiţie pentru unitatea de lungime este un laser a cărui frecvenţă este<br />
sincronizată pe un multiplu al frecvenţei atomului de cesiu 133. Acest etalon „reproduce"<br />
experimental definiţia metrului, şi anume:<br />
- lungimea drumului parcurs de lumină în vid, în fracţiunea 1/299792458 dintr-o secundă;<br />
- etalonul de definiţie pentru unitatea de timp este un etalon atomic cu cesiu, care „generează"<br />
secunda în conformitate cu definiţia ei, şi anume 9192631770 perioade ale radiaţiei atomului de<br />
cesiu 133.<br />
Fig. 1.5. Etalon de definiţie pentru masă<br />
Etalonul de conservare este un obiect sau un sistem tehnic care „păstrează"<br />
o anumită valoare a unei mărimi fizice, cu o bună stabilitate în timp. Valoarea<br />
etalonului de conservare trebuie determinată prin comparare cu un etalon de<br />
definiţie sau cu alte etaloane de conservare. Exemplu:<br />
- o greutate din oţel sau din fontă este folosită ca etalon de conservare pentru masă;<br />
- o cală plan paralelă este un etalon de conservare pentru lungime;<br />
- un rezistor din manganin este un etalon de conservare pentru rezistenţa electrică ş.a.<br />
Fig. 1.6. Etalon de conservare pentru presiune<br />
Etaloanele de transfer fac trecerea de la etaloanele de conservare la alte etaloane ale unor<br />
mărimi derivate (transfer dimensional), la etaloane ale aceleiaşi mărimi, dar de valori diferite<br />
(transfer adimensional) şi, respectiv la etaloane în regim variabil (transfer static-dinamic).<br />
Fig. 1.7. Etalon de transfer pentru presiune<br />
Etaloanele pentru transfer dimensional se numesc etaloane de derivare. Cu ajutorul<br />
acestor etaloane se „reproduce" o mărime derivată pe baza unei ecuaţii fizice, în funcţie de alte<br />
mărimi cunoscute.<br />
Exemplu: un manometru-etalon cu piston şi greutăţi generează o presiune ale cărei valori<br />
se calculează în funcţie de masa totală a părţii mobile şi de aria efectivă a ansamblului<br />
piston-cilindru.<br />
Etaloanele pentru transfer adimensional se numesc etaloane de raport. Ele se folosesc<br />
îndeosebi în domeniul mărimilor electrice. Sunt constituite din „dispozitive de raport" de mare<br />
precizie (divizoare de tensiune, comparatoare de curent, transformatoare de curent şi de tensiune<br />
etc), care permit efectuarea unor comparări 1: n, prin metode de raport.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 8
Etaloanele pentru transfer static-dinamic sunt destinate transpunerii în regim de variaţie<br />
sinusoidală, în impulsuri sau în altă dependenţă de timp a unor mărimi de valoare cunoscută. Se<br />
cunosc de asemenea etaloane pentru mărimi ca: forţa, tensiunea electrică, curentul electric,<br />
puterea electrică etc.<br />
Clasificarea etaloanelor se poate face după două criterii mai importante: după<br />
componenţa lor şi după subordonarea metrologică, conform tabelului 1.1.<br />
Tabelul 1.1<br />
Clasificarea etaloanelor<br />
Definiţie Exemple<br />
După componenţă individual • Etalonul individual este acel mijloc de măsurare<br />
care îndeplineşte singur de sine stătător, rolul de<br />
etalon.<br />
După subordonarea<br />
metrologică în<br />
funcţie de exactitate<br />
etalon de masă de 1 kg,<br />
cală plan paralelă etalon,<br />
manometru etalon,<br />
voltmetru etalon<br />
colectiv • Etalonul colectiv este format dintr-un grup de grup de lămpi<br />
mijloace de măsurare<br />
incandescente, ca etalon,<br />
de acelaşi tip, cu caracteristici metrologice de intensitate luminoasă<br />
apropiate, asociate pentru a îndeplini împreună<br />
rolul de etalon. Valoarea care se atribuie etalonului<br />
colectiv este media valorilor individuale,<br />
obţinându-se astfel<br />
un etalon cu caracteristici superioare faţă de cele<br />
ale unui etalon individual (stabilitate în timp,<br />
siguranţă, repetabilitate, posibilitate de modificare<br />
serie de<br />
etaloane<br />
a componenţei etc.)<br />
• Seria de etaloane reprezintă un grup de etaloane<br />
individuale cu valori nominale diferite, asociate în<br />
scopul acoperirii unui interval de valori.<br />
trusa de cale plan paralele,<br />
trusa de cale unghiulare,<br />
serie de greutăţi etalon etc.<br />
primar • Etalonul primar reprezintă etalonul unei mărimi<br />
fizice care are cele mai înalte caracteristici<br />
metrologice. Etaloanele primare servesc la<br />
„transmiterea unităţilor de măsură" către etaloane<br />
cu caracteristici metrologice inferioare.<br />
secundar • Etalonul secundar are valoarea stabilită prin<br />
comparare directă sau indirectă (prin etaloane<br />
intermediare) cu etalonul primar al mărimii fizice<br />
respective.<br />
Etaloanele secundare cu exactitatea cea mai ridicată sunt etaloane secundare de ordinul I.<br />
Acestea se compară direct cu etalonul primar. Etaloanele secundare de ordinul II, de exactitate<br />
mai scăzută, se compară cu etaloanele secundare de ordinul I, pentru stabilirea valorii lor. La<br />
rândul lor, etaloanele secundare de ordinul III, de exactitate şi mai scăzută, se compară cu<br />
etaloanele secundare de ordinul II ş.a.m.d.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 9
CAPITOLUL 2. METO<strong>DE</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE<br />
2.1. METO<strong>DE</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE DIRECTE<br />
Metoda de măsurare directă este metoda prin care valoarea măsurandului este obţinută<br />
nemijlocit şi nu prin măsurarea unor mărimi legate funcţional cu măsurandul.<br />
Exemple de măsurări care folosesc metoda directă sunt: măsurarea unei lungimi cu<br />
ajutorul unei rigle gradate, măsurarea unei mase folosind o balanţă cu braţe egale ş.a.<br />
O clasificare generală a metodelor de măsurare este prezentată în tabelul 2.1.<br />
Tabelul 2.1.<br />
Metode de măsurare cu caracter general Exemple<br />
Metode de<br />
măsurare<br />
directă<br />
Comparare<br />
simultană<br />
Comparare<br />
succesivă<br />
Comparare<br />
1:1<br />
Comparare<br />
1:n<br />
Comparare<br />
directă<br />
Comparare<br />
indirectă<br />
Prin<br />
adiţionare<br />
Prin<br />
multiplicare<br />
a) diferenţială<br />
b) de „zero"<br />
a) simplă<br />
b) prin<br />
substituţie<br />
c) prin<br />
permutare<br />
Măsurarea lungimii cu rigla Compararea<br />
etaloanelor de tensiune prin opoziţie<br />
Calorimetru diferenţial<br />
Compararea maselor cu o balanţă cu braţe<br />
egale Compararea rezistenţelor cu o punte<br />
cu braţe de aceeaşi impedanţă<br />
(punte-comparator)<br />
Compararea maselor prin metoda seriei<br />
închise Compararea rezistenţelor electrice<br />
prin însumare<br />
Balanţă cu braţe neegale Compensator de<br />
curent continuu Punte de măsurare<br />
Cu memorie mecanică Manometru cu element elastic<br />
Balanţă dinamometrică Instrument<br />
electric indicator<br />
electrică Voltmetru digital Fluxmetru electronic<br />
Cu alte tipuri de memorie Amperormetru electrolitic Termometru<br />
cu lichid<br />
Metode de măsurare indirectă Manometru cu coloană de lichid Maşină<br />
de forţă cu încărcare directă Măsurarea<br />
densităţii Măsurarea rezistivitătii<br />
Măsurarea poate fi efectuată printr-o comparare simultană sau printr-una succesivă.<br />
În compararea simultană, măsurandul este comparat nemijlocit cu una sau cu mai multe<br />
valori de referinţă ale aceleiaşi mărimi, furnizată de un etalon, care participă la fiecare măsurare.<br />
Exemplu: o lungime comparată cu lungimea cunoscută a unei cale plan paralele, o masă<br />
comparată cu masa unei greutăţi etalon folosind o balanţă cu braţe egale ş.a.<br />
În compararea succesivă, mărimea de referinţă (etalonul) nu participă la fiecare<br />
măsurare. Etalonul este folosit pentru etalonarea (gradarea) iniţială şi (dacă este necesar) pentru<br />
reetalonarea periodică a unui aparat care stochează în „memoria" sa informaţia de etalonare.<br />
Exemplu: măsurarea presiunii cu un manometru, măsurarea tensiunii electrice cu un<br />
voltmetru ş.a.<br />
Rezultă că, la compararea simultană, informaţia de măsurare este transmisă în acelaşi<br />
moment de la etalon şi de la obiectul supus măsurării operatorului uman, prin aparat, pe când, la<br />
compararea succesivă, această informaţie circulă în două etape: mai întâi, pe calea etalon-aparat<br />
(la etalonare) şi apoi pe calea obiect supus măsurării aparat-operator (la fiecare măsurare, aşa<br />
cum rezultă şi din figura 2.1.).<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 10
Fig. 2.1. Modalitatea de realizare a transmiterii<br />
informaţiei de măsurare:<br />
a - la compararea simultană; b - la compararea<br />
succesivă;<br />
1 - în cazul etalonării; 2 - în cazul măsurării.<br />
Compararea simultană este<br />
predominantă, deseori singura utilizată, în<br />
măsurările de cea mai înaltă precizie, proprii<br />
laboratoarelor de metrologie, ca de exemplu:<br />
compararea cu mare precizie a maselor,<br />
măsurarea lungimii folosind radiaţii etalon etc.<br />
Măsurarea prin metoda comparării simultane se<br />
poate face fie prin comparare 1:1, fie prin comparare 1:n.<br />
2.1.1. Metode de măsurare prin comparare simultană 1:1<br />
Compararea 1:1 este fie o comparare directă, în situaţia în care măsurandul este comparat<br />
nemijlocit cu o mărime de referinţă, fie o comparare indirectă, în situaţia în care compararea este<br />
efectuată cu ajutorul unui aparat (comparator) intermediar etalonat anterior.<br />
► Compararea directă 1:1, prin metoda diferenţială şi metoda de zero<br />
a) Metoda diferenţială constă în măsurarea nemijlocită a diferenţei dintre măsurând şi o<br />
mărime de referinţă cunoscută, de valoare apropiată de cea a măsurandului: x = x0+d (2)<br />
unde: x = valoarea măsurandului,<br />
x0 = valoarea de referinţă, cunoscută<br />
d = diferenţa măsurată direct<br />
Exemplu: măsurarea lungimii unei piese, prin comparare cu o piesă de referinţă (un etalon,<br />
o cală plan paralelă), măsurând cu un comparator cu cadran diferenţa d dintre lungimile pieselor<br />
(Fig. 2.2).<br />
Fig. 2.2. Compararea lungimilor a două piese prin metoda diferenţială<br />
b) Metoda de zero este un caz particular al metodei diferenţiale, în<br />
care diferenţa dintre măsurând şi mărimea de referinţă este adusă la zero:<br />
x = x0 (3)<br />
În acest fel, aparatul nu mai măsoară propriu-zis, el fiind folosit doar ca indicator de nul.<br />
Drept urmare, influenţa sa asupra incertitudinii de măsurare este şi mai mică, în procesul de<br />
măsurare intervenind numai incertitudinea datorată insensibilităţii de nul.<br />
Cu alte cuvinte, relaţia (3) ar trebui scrisă astfel: x = x0 ± ui (4)<br />
unde: ui reprezintă incertitudinea datorată insensibilităţii indicatorului de nul.<br />
Metoda diferenţială şi metoda de zero sunt, în general, cele mai precise metode de<br />
măsurare, deoarece pentru ambele metode incertitudinea introdusă de aparat este minimă.<br />
Această metodă prezintă dezavantajul că necesită un etalon de valoare apropiată de valoarea<br />
măsurandului sau un etalon de valoare variabilă.<br />
► Compararea indirectă 1:1 Principalele variante ale comparării 1:1 indirecte sunt:<br />
metoda comparării simple, metoda substituţiei şi metoda permutării.<br />
a) Metoda comparării 1:1 indirecte simple (Fig. 2.3.a), constă în compararea celor două<br />
mărimi - măsurandul şi referinţa - cu ajutorul unui aparat numit comparator 1:1.<br />
Rezultatul este dat de expresia: X = K X 0 (5)<br />
unde: K - factor introdus de comparator, K ≈1.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 11
Acesta adaugă o sursă importantă de incertitudine în procesul de măsurare, atât în cazul în<br />
care K= 1, cât şi în cazul corectării lui K, introducând în relaţia (5) valoarea sa reală, diferită de<br />
1 (în realitate, K = 1 + e, unde e este o corecţie neaplicată).<br />
b) Metoda substituţiei (metoda Borda), numită şi „metoda efectelor egale", elimină eroarea<br />
sistematică a comparatorului printr-o măsurare dublă. Cele două mărimi de comparat se aplică<br />
succesiv aparatului, egalitatea lor fiind asigurată de faptul că au acelaşi efect asupra aparatului. în<br />
acest fel, eroarea aparatului este eliminată, fiindcă ea intervine la fel în ambele măsurări.<br />
Incertitudinea măsurării depinde de sensibilitatea comparatorului şi de erorile aleatoare.<br />
Fig. 2.3. Metoda de măsurare prin comparare 1:1 indirectă:<br />
a - comparare simplă; b - metoda substituţiei;<br />
c - metoda permutării<br />
Metoda substituţiei poate fi ilustrată prin compararea a<br />
două mase, cu ajutorul unei balanţe cu braţe egale (Fig.<br />
2.3.b). În metoda substituţiei, pe lângă masele de<br />
comparat (masa necunoscută x şi masa etalon x0), mai<br />
este necesară o masă auxiliară xt, numită „tară", de<br />
valoare apropiată de x şi de x0. La prima măsurare se<br />
pune pe un platan al balanţei masa x şi pe al doilea platan masa auxiliară xt.<br />
Prin variaţia valorilor xt, se ajunge la echilibrul balanţei.<br />
Dacă lungimile braţelor balanţei sunt l1 şi l2, aplicarea legii pârghiilor conduce la relaţia:<br />
l1·x=l2·x (6)<br />
La a doua măsurare, se înlocuieşte masa x cu masa etalon x0, iar pe celălalt platan se<br />
păstrează nemodificată masa x(, necunoscută.<br />
Se reechilibrează balanţa, prin variaţia valorilor x0 şi rezultă:<br />
L1·x0 = l2·xt (7)<br />
unde:x0 - valoarea care asigură echilibrul.<br />
Relaţiile (6) şi (7) raportate (membru cu membru) sunt echivalente cu:<br />
x/x0=1 şi x = x0 (8)<br />
Rezultatul nu depinde nici de raportul lungimilor braţelor de pârghie l1, l2, nici de masa auxiliară<br />
xt. Prin faptul că exclude influenţa erorilor sistematice ale balanţei, metoda se aplică în măsurările<br />
de cea mai înaltă precizie.<br />
c) Metoda permutării (metoda Gauss), numită şi metoda „transpoziţiei", reprezintă o altă<br />
posibilitate de eliminare a erorii comparatorului, în cazul unei comparări 1:1. Şi în acest caz se<br />
fac două măsurări succesive. Caracteristic pentru această metodă este schimbarea între ele a<br />
mărimilor comparate, de la prima la a doua măsurare, ceea ce face ca erorile aparatului să<br />
afecteze cele două mărimi pe rând, în egală măsură.<br />
Pentru a ilustra această metodă, se consideră tot compararea a două mase, cu ajutorul unei<br />
balanţe cu braţe egale (Fig, 2.3.c). La prima măsurare, se aşează masa necunoscută x pe primul<br />
platan şi masa etalon x0 pe al doilea platan.<br />
Astfel, rezultă: (9)<br />
La a doua măsurare, x şi x0 se schimbă între ele. Dacă l1 ≠ l2, va fi necesară o modificare a<br />
masei etalon, pentru a obţine echilibrarea balanţei. Fie x0' noua valoare care echilibrează balanţa.<br />
Se obţine: l1·x=l2·x0 (10).<br />
Egalităţile (9) si (10) sunt echivalente cu: x/x0'=x0/x (11) și<br />
Şi în acest caz, rezultatul final care reprezintă media geometrică a celor două rezultate<br />
parţiale este independent de raportul lungimilor braţelor de pârghie l1/l2.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 12
2.1.2. Metode de măsurare prin comparare simultană 1:n<br />
Compararea 1:n este o metodă de comparare simultană, în care măsurandul este comparat<br />
cu o mărime de referinţă de valoare sensibil diferită (măsurandul şi referinţa au valori în raportul<br />
1:n, unde n≠1).<br />
Există două posibilităţi de a compara simultan doi măsuranzi de valori diferite: metode de<br />
adiţionare (însumare), prin combinarea mai multor valori, astfel încât să permită în final o<br />
comparare 1:1, şi metode de multiplicare (de raport), în care se foloseşte un dispozitiv de raport<br />
intermediar prin comparare.<br />
• Metode de comparare prin adiţionare<br />
Sunt metode relativ complexe, folosind valori auxiliare şi un număr suficient de comparări,<br />
astfel încât, în cele din urmă, compararea 1:n să se realizeze printr-un număr anumit de comparări<br />
1:1.<br />
Exemplu: trebuie etalonată o masă etalon de 10 kg, prin comparare cu o masă de 1 kg, a cărei<br />
valoare este cunoscută.<br />
Pentru aceasta, se vor folosi o serie de mase auxiliare de 1 kg, 1 kg, 2kg şi 5 kg (ale căror valori nu<br />
trebuie să fie cunoscute), pe baza următoarei proceduri:<br />
- se etalonează prima masă de 1 kg, prin comparare cu etalonul de referinţă de 1 kg;<br />
- se etalonează a doua masă auxiliară de 1 kg în acelaşi fel, prin comparare cu referinţa de 1 kg;<br />
- se etalonează a treia masă auxiliară, de 2 kg, cu masa însumată (1kg+1kg) a două din etaloanele<br />
de 1 kg (de valori acum cunoscute);<br />
- se etalonează a patra masă auxiliară, de 5 kg, cu masa însumată (1kg+1kg+1kg+2kg) a celor<br />
patru etaloane de valori cunoscute, determinându-se astfel şi valoarea unui etalon de 5 kg;<br />
- se compară, în sfârşit, masa de 10 kg cu masa însumată (1 kg +1 kg +1 kg + 2 kg +5 kg),<br />
determinându-se astfel valoarea ei în raport cu masa de referinţă (cunoscută) şi cu masele<br />
auxiliare (determinate prin procesul de măsurare etalonare descris). Se observă că în această<br />
secvenţă de măsurări s-au efectuat numai comparări 1:1 (care, pentru precizie maximă, pot fi<br />
făcute prin substituţie sau prin permutare). în final însă, măsurarea este o comparare 1:10,<br />
ilustrată schematic în figura 2.4.<br />
Fig. 2.4. Compararea unei mase de 10 kg cu o masă de 1 kg,<br />
prin metoda de adiţionare, folosind patru mase auxiliare,<br />
de 1 kg (1'), 1 kg (1"), 2 kg şi 5 kg şi efectuând cinci<br />
comparări 1:1, succesive.<br />
• Metode de comparare 1:n prin multiplicare<br />
Se mai numesc şi metode de raport, deoarece folosesc un dispozitiv de raport care permite<br />
compararea simultană a două mărimi de valori diferite (Fig. 2.5.).<br />
Fig. 2.5. Principiul metodei de multiplicare (de raport)<br />
De cele mai multe ori, metodele de multiplicare sunt similare metodelor de zero, în care<br />
una dintre mărimi este comparată cu un multiplu sau cu o fracţiune din cealaltă mărime.<br />
Raportul de multiplicare sau de divizare, reprezentat de un număr adimensional, este dat de<br />
dispozitivul de raport.<br />
Cel mai cunoscut exemplu de metodă de multiplicare este compararea a două mase cu<br />
ajutorul unei balanţe cu braţe inegale (bascula zecimală, bascula romană etc). Masa de măsurat<br />
este dată de relaţia:<br />
x= (l2,/l 1) xo (13) unde: x - masa de referinţă; l1 ,l2 - lungimile braţelor de pârghii ale balanţei.<br />
Precizia metodei depinde nemijlocit de precizia raportului l1 /l2 .<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 13
În măsurările mărimilor electrice, metodele de multiplicare sunt folosite pe scară largă şi<br />
sunt cunoscute mai mult sub denumirea de metode de raport. Ele au deseori o precizie ridicată,<br />
datorită preciziei bune a dispozitivelor de raport electrice, cum ar fi punţi, divizoare rezistive,<br />
divizoare inductive ş.a.<br />
Ecuaţia generală de măsurare a metodelor de raport este:<br />
x = kxo (14)<br />
unde: k - parametrul caracteristic dispozitivului de raport.<br />
Parametrul k poate avea una sau mai multe valori fixe; în acest caz, pentru obţinerea relaţiei (14)<br />
este necesară variaţia valorii de referinţă X0. Alte dispozitive de raport permit variaţia raportului<br />
caracteristic k în trepte fine, astfel că mărimea de referinţă poate avea o valoare fixă (sau mai<br />
multe valori fixe).<br />
2.1.3. Metode de măsurare prin comparare succesivă<br />
Metodele de comparare succesivă au avantajul simplificării operaţiei de măsurare.<br />
Compararea succesivă se impune ca metodă de măsurare a mărimilor fizice pentru care este<br />
imposibil, dificil sau incomod de realizat un etalon care să servească pentru compararea directă.<br />
Metoda de comparare succesivă este specifică aparatelor de măsurat indicatoare, în care au loc<br />
una sau mai multe conversii ale mărimii de măsurat.<br />
Exemplu: La un miliampermetru magnetoelectric, curentul de măsurat este convertit<br />
într-un cuplu mecanic care acţionează asupra acului indicator al aparatului. Acestui cuplu activ i<br />
se opune un cuplu rezistent, creat de elementul elastic (arc spiral, banda de suspensie). Poziţia<br />
indicatorului aparatului este determinată de echilibrul celor două cupluri. Se produce astfel o<br />
comparare între cuplul activ şi cuplul rezistent, deci între două mărimi care iau naştere în<br />
interiorul aparatului, în general de altă natură decât măsurandul.<br />
Un fenomen asemănător se produce într-un cântar dinamometric, într-un manometru cu<br />
element elastic sau într-un tahometru centrifugal, unde, prin conversia măsurandului, se ajunge la<br />
o forţă sau la un cuplu activ, echilibrat de o mărime rezistentă corespunzătoare. La un multimetru<br />
digital (Fig. 2.6.), mărimea de măsurat - tensiune, curent, rezistenţă etc. - este convertită într-o<br />
tensiune, într-un interval de timp sau într-o frecvenţă, care este comparată cu o mărime de<br />
referinţă corespondentă.<br />
Fig. 2.6. Multimetru digital<br />
Tuturor metodelor de comparare succesivă prezentate le este<br />
caracteristică conversia mărimii de măsurat, x, într-o mărime intermediară,<br />
v, care este comparată cu o mărime de aceeaşi natură, v0, generată în<br />
interiorul aparatului.<br />
Metoda comparării succesive „conţine" deci şi o comparare<br />
simultană, la care însă nu participă măsurandul, ci mărimi intermediare, una<br />
aflată în relaţie cu măsurandul (mărimea v), iar cealaltă în relaţie cu<br />
mărimea de ieşire a aparatului (mărimea vQ).<br />
Cu alte cuvinte, compararea succesivă înlocuieşte compararea simultană dintre măsurând şi<br />
mărimea de referinţă, printr-o comparare simultană între alte două mărimi, una rezultată din<br />
conversia măsurandului şi alta care, prin conversie, devine mărimea de ieşire a aparatului<br />
(indicaţia aparatului). Figura 2.7. ilustrează principiul metodei de măsurare prin comparare<br />
succesivă.<br />
Fig. 2.7. Principiul metodei de măsurare prin<br />
comparare succesivă<br />
x - mărime de intrare; y - mărime de ieşire.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 14
2.2. METO<strong>DE</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE <strong>IN</strong>DIRECTĂ<br />
Prin aceste metode, valoarea măsurandului este obţinută din valoarea (sau valorile)<br />
măsurată (măsurate) a altei (sau ale altor) mărimi, legate de măsurând, printr-o dependenţă<br />
funcţională.<br />
Măsurările indirecte se aplică acelor mărimi pentru care nu se dispune de procedee practice<br />
avantajoase de comparaţie nemijlocită cu o mărime cunoscută aparţinând aceleiaşi clase. în<br />
asemenea cazuri, valoarea se obţine prin intermediul unor mărimi de altă natură, direct<br />
măsurabile, şi în raport de care există relaţii cunoscute de dependenţă a mărimii de măsurat. După<br />
forma acestor relaţii de dependenţă, se deosebesc două variante:<br />
- metode indirecte explicite,<br />
- metode indirecte implicite.<br />
2.2.1. Metode indirecte explicite<br />
Metodele indirecte explicite sunt utilizate atunci când mărimea care se măsoară indirect<br />
depinde de cele direct măsurabile printr-o relaţie explicită.<br />
Există numeroase mărimi pentru care asemenea relaţii facilitează măsurarea lor.<br />
Exemplu: suprafeţele sau volumele nu se determină prin compararea directă cu unitatea, ci se<br />
măsoară lungimile laturilor şi, prin intermediul acestora, se calculează suprafaţa sau volumul<br />
corpului respectiv, pe baza unor relaţii cunoscute. În mod similar, rezistivitatea p a unui material<br />
conductor pentru care se poate scrie relaţia:<br />
p = RA/l,<br />
se determină prin măsurarea directă a rezistenţei R, a ariei A şi a lungimii l corespunzătoare unui<br />
eşantion din materialul respectiv.<br />
Introducând în relaţia de mai sus valorile obţinute, se deduce prin calcul valoarea<br />
rezistivităţii p.<br />
Alte exemple: măsurarea densităţii prin măsurarea masei m şi a volumului V şi aplicarea<br />
formulei p=m/V; măsurarea conductivităţii unui conductor prin măsurarea rezistenţei R, a<br />
lungimii l, şi a secţiunii S, ale conductorului şi determinarea conductivităţii σ cu ajutorul formulei<br />
σ=l/RS.<br />
Rezultă astfel că măsurările indirecte explicite constau din mai multe măsurători directe<br />
simultane, urmate de calcule relativ simple efectuate de operator.<br />
2.2.2. Metode indirecte implicite<br />
Aceste metode diferă de metodele explicite prin aceea că mărimea care se determină<br />
indirect depinde de cele direct măsurabile printr-o relaţie implicită.<br />
Un exemplu îl poate constitui evaluarea coeficienţilor de variaţie cu temperatura a unei rezistente<br />
electrice conform relaţiei:<br />
Rθ=Rθo[ 1 + α(Θ - Θ0) + β(Θ - Θ0) 2 + γ(Θ –Θ0) 2 ].<br />
Problema este aceea a determinării coeficienţilor α, β, γ care intervin sub o formă implicită<br />
în relaţia de mai sus, pe baza măsurării temperaturii θ şi a rezistenţelor corespunzătoare Rθ .<br />
Pentru obţinerea rezultatului, se vor parcurge etape similare, ca la metodele indirecte explicite, şi<br />
anume: măsurarea directă a temperaturii şi a rezistenţei, introducerea în relaţie şi deducerea<br />
coeficienţilor. Diferenţele constau în faptul că sunt necesare mai multe valori ale mărimilor direct<br />
măsurabile - deci o succesiune de măsurări directe - urmate de calcule complexe ce pot fi<br />
efectuate numai de un operator sau de un calculator.<br />
Pentru determinarea coeficienţilor, în exemplul considerat s-ar părea că sunt necesare trei<br />
măsurări ale rezistenţei Rθ , la trei temperaturi diferite, cu care se formează un sistem de trei<br />
ecuaţii, prin rezolvarea căruia rezultă α, β, γ. O astfel de tratare a problemei ar conduce la soluţii<br />
valabile numai pentru cele trei temperaturi sau pentru o gamă restrânsă de temperatură. Dar<br />
interesează ca relaţia să fie adevărată pentru o gamă largă de variaţii ale lui θ. Obţinerea unor<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 15
soluţii corecte implică efectuarea unui număr mare de măsurări în întreg domeniul pentru care se<br />
urmăreşte valabilitatea relaţiei, astfel încât să se înglobeze o cantitate cât mai mare de informaţie<br />
privind caracterul dependenţei R = f(θ).<br />
Aceasta conduce la formarea unui sistem cu un număr de ecuaţii cu mult mai mare decât<br />
numărul de necunoscute, care este incompatibil. Se recurge atunci la o rezolvare aproximativă,<br />
prin metode care ţin de matematicile superioare.<br />
Observăm că măsurările indirecte implicite necesită operaţii complicate în care partea de<br />
calcul capătă un rol preponderent.<br />
În ultimele decenii, ca urmare a progresului tehnologic înregistrat în domeniul<br />
calculatoarelor, au apărut echipamente şi instalaţii complexe de măsurare şi calcul care<br />
facilitează aplicarea metodelor de măsurare indirecte implicite, cum ar fi analizoarele de<br />
frecvenţă.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 16
COLEGIUL TEHNIC METALURGIC<br />
SLAT<strong>IN</strong>A - OLT<br />
Nume Și Prenume Elev<br />
Clasa Data<br />
FIŞĂ <strong>DE</strong> EVALUARE. TEMA: PROCESE <strong>DE</strong> MĂSURARE<br />
Stabileşte valoarea de adevăr a următoarelor enunţuri:<br />
1. Etaloanele nu se folosesc pentru măsurări curente.<br />
2. Mijloacele de măsurare etalon au o destinaţie bine precizată: etalonarea<br />
altor mijloace de măsurare.<br />
3. Etaloanele primare servesc la „transmiterea unităţilor de măsură" către<br />
etaloane cu caracteristici metrologice superioare.<br />
Alege varianta de răspuns corectă:<br />
1. Există trei categorii de etaloane:<br />
a. de definiţie; de conservare; pentru etalonarea mijloacelor de măsurare.<br />
b. de definiţie; de conservare; de transfer.<br />
c. de definiţie; de conservare; cu dispozitiv de raport.<br />
2. Metoda diferenţială constă în măsurarea nemijlocită:<br />
a. cu ajutorul unui aparat numit comparator 1:1;<br />
b. a diferenţei dintre măsurând şi o mărime de referinţă cunoscută, de<br />
valoare apropiată de cea a măsurandului;<br />
c. printr-o comparare dublă.<br />
3. Metoda permutării (metoda Gauss) elimină:<br />
a. erorile aleatorii.<br />
b. erorile etalonului primar sau secundar.<br />
c. eroarea comparatorului.<br />
Completează spaţiile libere cu expresia corectă:<br />
1. Măsurarea este operaţia metrologică prin care o mărime..................este<br />
comparată cu unitatea de măsură specifică.<br />
2. Obiectul purtător al mărimii fizice se numeşte.........................<br />
3. Etaloanele secundare de precizia cea mai ridicată sunt etaloane secundare<br />
de ordinul........<br />
4. Clasifică procesele de măsurare în funcţie de domeniul de aplicabilitate.<br />
5. Enumera încercările la care sunt supuse instalaţiile de distribuire a<br />
gazelor naturale.<br />
6. Explică următorii termeni: măsurare, măsurând, mijloace de măsurare,<br />
etalon.<br />
7. Clasifică etaloanele după: - componenţă; - subordonare metrologică.<br />
8. Clasifică metodele de măsurare.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 17
CAPITOLUL 3. MIJLOACE PENTRU MĂSURAREA<br />
MĂRIMILOR TEHNICE CARACTERISTICE PROCESELOR<br />
<strong>IN</strong>DUSTRIALE<br />
Mijloacele pentru măsurarea mărimilor tehnice caracteristice proceselor industriale se<br />
clasifică după mărimea măsurată în:<br />
- mijloace pentru măsurarea mărimilor geometrice;<br />
- mijloace pentru măsurarea mărimilor mecanice;<br />
- mijloace pentru măsurarea mărimilor fizico-chimice;<br />
- mijloace pentru măsurarea mărimilor termice;<br />
- mijloace pentru măsurarea mărimilor electrice.<br />
3.1. MIJLOACE PENTRU MĂSURAREA MĂRIMILOR GEOMETRICE<br />
Mijloacele pentru mărimi geometrice se clasifică după mărimea măsurată în:<br />
- mijloace pentru măsurarea lungimilor;<br />
- mijloace pentru măsurarea unghiurilor.<br />
3.1.1. Mijloace pentru măsurarea lungimilor<br />
■ Măsuri terminale pentru lungimi<br />
Măsurile terminale pentru lungimi sunt măsuri ale căror valori reprezintă distanţa dintre<br />
suprafeţele terminale perpendiculare pe axa de măsurare. Aceste suprafeţe se numesc suprafeţe<br />
de măsurare.<br />
Grupa măsurilor terminale cuprinde:<br />
- lame plan-paralele;<br />
- cale plan-paralele;<br />
- calibre;<br />
- lere pentru grosimi;<br />
- sfere.<br />
1. Lamele plan-paralele sunt lame confecţionate din sticlă optică, folosite pentru<br />
verificarea planităţii suprafeţelor prelucrate prin lepuire (cale plan-paralele,calibre); au forma<br />
cilindrică, iar cele două baze sunt perfect plane şi paralele. Sunt păstrate în truse, iar pentru<br />
verificare se pot folosi una sau mai multe lame plan-paralele.<br />
2. Calele plan-paralele sunt folosite atât pentru conservarea şi transmiterea unităţii de<br />
măsură a lungimii, cât şi pentru verificarea şi reglarea instrumentelor de măsurare. Au forma<br />
paralelipipedică, cu două suprafeţe de măsurare, plane şi paralele, cu finisare foarte bună. Se<br />
confecţionează din oţel, carburi metalice ce conţin wolfram sau materiale ceramice, cu coeficient<br />
de dilatare termică liniară mică la temperaturi cuprinse între 10 şi 30 °C, şi cu duritate de 65<br />
HRC. Suprafeţele de măsurare au o rugozitate de 0,012 mm. Materialul nu este magnetic.<br />
Elementele caracteristice ale unei cale plan-paralele sunt prezentate în figura 3.1.<br />
Fig. 3.1. Cale plan paralele<br />
Sm-suprafaţa de măsurare Sr - suprafaţa de referinţă ln - lungimea nominală<br />
Principalele abateri ale calelor plan-paralele sunt prezentate în figura<br />
3.2.<br />
Fig. 3.2. Abaterile calelor plan<br />
paralele<br />
a) cala plan paralelă geometric ideală;<br />
b) abaterea lungimii mediane;<br />
c) abatere de la paralelism;<br />
d) abatere de la perpendicularitate a suprafeţelor laterale.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 18
Lungimile nominale ale calelor plan-paralele sunt termeni ai unor progresii aritmetice şi<br />
sunt standardizate şi precizate în tabele.<br />
Calele plan-paralele sunt prezentate în truse, unde o lungime nominală este cuprinsă o<br />
singură dată.<br />
Pentru măsurare, se foloseşte o cală sau construcţii de cale, numite „blocuri de cale",<br />
formate prin aderare, constând în apăsarea uşoară a calelor una peste cealaltă, combinată cu o<br />
mişcare de translaţie.<br />
La utilizarea calelor plan-paralele, trebuie să se ţină seama de următoarele indicaţii:<br />
- înainte de a fi utilizate, calele se şterg cu o cârpă moale;<br />
- calele se verifică periodic;<br />
- înainte de utilizare, se ţin în aceeaşi încăpere cu piesa de măsurat, pentru aducere la aceeaşi<br />
temperatură;<br />
- după utilizare, se curăţă, se şterg, se ung şi se reintroduc în trusă;<br />
- se evită utilizarea calelor plan-paralele în încăperi cu umiditate mare cu aburi sau supraîncălzite.<br />
3. Calibrele sunt măsuri terminale, care se folosesc la controlul dimensiunilor, al formelor<br />
şi al poziţiei relative a pieselor. Ele sunt mijloace de verificare, deoarece nu măsoară efectiv<br />
dimensiunile, ci verifică dacă acestea corespund sau nu prescripţiilor din desenul de execuţie.<br />
Calibrele se folosesc, deci, la verificarea valorilor extreme admisibile.<br />
4. Lerele pentru grosime sunt măsuri terminale cu valoare unică, în formă de lamelă<br />
metalică flexibilă. Se utilizează la verificarea interstiţiului dintre două suprafeţe prelucrate, la<br />
reglarea şi apoi la verificarea reglajului unor mecanisme, la determinarea jocului apărut ca<br />
urmare a uzurii mecanismelor.<br />
5. Sferele sunt bile calibrate de diametre diferite, utilizate la controlul conicităţilor<br />
interioare. Ele sunt păstrate în truse.<br />
■ Măsuri de lungime cu repere<br />
Măsurile de lungime cu repere sunt măsurile ale căror valori sunt reprezentate de distanţa<br />
dintre două repere, care sunt trasate perpendicular pe axa de măsurare. Ele pot fi rigle cu valori<br />
unice şi rigle cu valori multiple.<br />
► Metrul etalon - prototip internaţional (Fig. 3.3.) este o bară executată dintr-un aliaj cu<br />
90% Pt şi 10% Ir, cu secţiunea de forma literei „k" înscrisă într-un pătrat cu latura de 20 mm. La<br />
capete, are trasate câte trei repere, astfel încât distanţa dintre reperele centrale este de 1 m, la<br />
temperatura de 20°C.<br />
Fig. 3.3. Metrul etalon (prototipul internaţional)<br />
► Metrul etalon - prototipul naţional este o riglă confecţionată din acelaşi aliaj ca şi prototipul<br />
internaţional, având în plus un reper trasat la 0,5 m; are simbolul 6c şi este păstrat la Institutul<br />
Naţional de Metrologie, Bucureşti.<br />
1. Riglele sunt confecţionate sub forma de bară rigidă, putând fi alcătuite dintr-un singur<br />
element (rigle rigide) sau din mai multe elemente (rigle flexibile).<br />
Cele mai utilizate sunt:<br />
- rigle metalice rigide, întâlnite în varianta etalon sau de lucru; sunt utilizate pentru măsurare sau<br />
verificare şi pot fi confecţionate din oţel inoxidabil (rigle de verificare) sau din oţel carbon (rigle<br />
de lucru);<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 19
- rigle de contracţie, care sunt rigle flexibile, utilizate în turnătorii; gradaţiile ţin seama de<br />
contracţia pieselor la răcire. Aceste rigle au valoarea diviziunii mai mare cu 1,1,5 şi 2%, în<br />
funcţie de valoarea contracţiei specifice a metalelor pentru care se realizează forma;<br />
- metri şi dublu-metri, care se confecţionează din lemn şi se folosesc la măsurarea ţesăturilor. Ei<br />
sunt divizaţi în centimetri, iar reperele 0 şi 100 coincid cu feţele terminale, care sunt protejate cu<br />
colţare de metal.<br />
2. Ruletele sunt măsuri de lungime cu valori multiple, sub formă de benzi de măsurare,<br />
divizate în unităţi de lungime. Ele sunt fixate la capătul terminal de axul unui dispozitiv de<br />
înfăşurare, care rulează banda în interiorul unei casete.<br />
Ruletele se fabrică în următoarele variante:<br />
- rulete obişnuite, folosite la măsurări curente, în industrie sau în activităţile obişnuite;<br />
- rulete cu lest, utilizate la măsurări în plan vertical, pentru măsurarea stocurilor din rezervoare;<br />
- rulete din fibră de sticlă, utilizate la măsurări sub tensiune electrică;<br />
- rulete de buzunar, folosite la măsurări curente.<br />
3. Panglicile de măsurare sunt măsuri cu repere cu scară unilaterală sau cu valori multiple,<br />
confecţionate sub formă de bandă. Ele sunt:<br />
- panglici topografice metalice, utilizate la măsurări topografice obişnuite;<br />
- panglici din ţesături textile sau din mase plastice, utilizate în croitorie sau cizmărie;<br />
- benzi de hârtie, utilizate la măsurări informative, în industria textilă.<br />
Panglicile de croitorie şi de cizmărie sunt confecţionate sub formă de bandă din pânză cauciucată,<br />
prevăzută la capete cu întărituri metalice. Divizarea panglicilor de croitorie se execută pe ambele<br />
părţi, în centimetri. Panglicile de cizmărie sunt divizate pe o faţă în centimetri, iar pe cealaltă în<br />
„puncte cizmăreşti" (1 punct cizmăresc este egal cu 6,67 mm).<br />
■ Instrumente cu riglă şi cursor pentru măsurarea lungimilor<br />
Instrumentele cu riglă şi cursor folosite la măsurarea lungimilor sunt formate dintr-o riglă,<br />
care are un cioc sau un braţ la un capăt, şi un cursor cu braţ. Suprafeţele de măsurare se află între<br />
feţele interioare ale ciocurilor sau ale braţelor.<br />
Această grupă de instrumente cuprinde instrumentele de măsurat fără vernier (clupe,<br />
zoometre), instrumentele cu vernier (şublere) şi compasurile de măsurat.<br />
1. Clupele sunt instrumente din lemn, folosite pentru măsurări exterioare, în domeniul<br />
forestier şi în industria de prelucrare a lemnului.<br />
Clupele forestiere (Fig. 3.4) sunt folosite la măsurarea pe teren a dimensiunilor arborilor şi<br />
a trunchiurilor copacilor tăiaţi.<br />
Fig. 3.4. Clupa forestieră<br />
Clupele forestiere sunt divizate în centimetri şi au domeniul de<br />
măsurare cuprins între 50 şi 100 cm.<br />
Clupele de buzunar se folosesc în industria de prelucrare a<br />
lemnului, la măsurarea grosimii scândurilor (pentru sortare). Ele sunt divizate în milimetri şi au<br />
domeniul de măsurare cuprins între 100 şi 150 mm.<br />
2. Zoometrele (Fig. 3.5) sunt instrumente utilizate la măsurarea înălţimii, lungimii şi<br />
grosimii animalelor.<br />
Fig. 3.5. Zoometru<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 20
3. Şublerul este cel mai răspândit mijloc pentru măsurat lungimi şi este format dintr-o riglă<br />
cu scară gradată şi un cursor cu vernier. Precizia de măsurare poate fi: 0,1 mm, 0,05 mm, 0,02<br />
mm.<br />
Şublerele sunt caracterizate de: limita superioară de măsurare (mm), exactitatea de<br />
măsurare, grosimea peste cele două ciocuri, lungimea ciocurilor şi greutatea lor.<br />
Limita superioară de măsurare, notată cu L, poate avea valori de 150; 200; 300; 500; 800;<br />
1000; 1500; 2000 mm.<br />
► Din punct de vedere constructiv, şublerele pot fi cu o pereche de ciocuri, cu două<br />
perechi de ciocuri, cu două perechi de ciocuri şi cu tijă de adâncime.<br />
Din punctul de vedere al destinaţiei, şublerele pot fi:<br />
a) şublere de exterior şi de interior (Fig. 3.6) folosite pentru măsurarea dimensiunilor<br />
interioare şi exterioare; ele pot fi prevăzute şi cu tijă pentru adâncime.<br />
Fig. 3.6. Şubler de exterior şi de interior 1, 2 - ciocuri; 3 -<br />
suprafeţe de măsurare; 4 - vernier; 5 - riglă; 6 - şurub de fixare.<br />
b) şublere de adâncime, utilizate numai pentru măsurarea adâncimilor (Fig. 3.7.).<br />
Fig. 3.7. șubler de adâncime<br />
La aceste şublere, rigla gradată culisează într-un suport-traversă, care poartă vernierul,<br />
suprafaţa de sprijin fiind lama. Măsurarea se face aşezând şublerul pe suprafaţa frontală a găurii<br />
care se măsoară.<br />
c) şublere pentru trasaj (Fig. 3.8) sunt compuse dintr-o riglă fixată pe o talpă de fontă cu<br />
baza plană, care foloseşte la poziţionare pe masa de trasaj. Pe riglă se deplasează cursorul cu cioc<br />
ascuţit, pentru trasaj (sau, în unele variante constructive, plat, pentru măsurare).<br />
Fig. 3.8. Şubler pentru trasaj<br />
d) şublere pentru roţi dinţate (Fig. 3.9), format din două rigle<br />
perpendiculare una pe alta, fiecare având cursor şi vernier. Aceste şublere sunt<br />
folosite exclusiv pentru măsurarea grosimii dinţilor roţilor dinţate.<br />
Fig. 3.9. Şubler pentru roţi dinţate 1 - echer cu scala gradată; 2, 3 -<br />
cursoare cu vernier; 4 - limitator de înălţime; 5, 6 - cursoare de<br />
avans fin; 7, 8 şuruburi de blocare.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 21
4. Compasurile pentru măsurat sunt compuse din bare articulate, terminate cu vârfuri<br />
utilizate pentru încadrarea piesei de măsurat. Compasurile sunt prevăzute cu un sector circular,<br />
divizat în unităţi de lungime.<br />
■ Instrumente cu şurub micrometric pentru măsurat lungimi<br />
Instrumentele de măsurat cu şurub micrometric se mai numesc şi micrometre.<br />
Funcţionarea lor se bazează pe transformarea mişcării de rotaţie a unui şurub micrometric în<br />
mişcare de translaţie. Pasul şurubului micrometric este de 0,5 mm, deci la o rotaţie completă a<br />
tamburului, deplasarea liniară a tijei este de 0,5mm.<br />
Micrometrele au o precizie de măsurare mai mare decât a şublerelor, şi anume: 0,01 mm;<br />
0,002 mm; 0,001 mm.<br />
Principalul criteriu de clasificare a micrometrelor este destinaţia lor. Din acest punct de<br />
vedere, micrometrele pot fi:<br />
- micrometre de exterior;<br />
- micrometre pentru roţi dinţate;<br />
- micrometre pentru filete;<br />
- micrometre pentru adâncime;<br />
- micrometre de interior;<br />
- micrometre pentru sârme;<br />
- micrometre pentru ţevi;<br />
- micrometre pentru tablă;<br />
- micrometre cu pârghie.<br />
Dintre acestea, prezentăm în continuare câteva tipuri de micrometre, mai des utilizate.<br />
1. Micrometre de exterior. La micrometrul de exterior, deschiderea potcoavei reprezintă<br />
principalul element determinant al limitei de măsurare. Micrometrul şi elementele sale<br />
componente sunt prezentate în figura 3.10.<br />
Domeniile de măsurare ale micrometrelor cresc din 25 în 25 de milimetri.<br />
Micrometrele de exterior sunt fabricate în următoarele dimensiuni: 0-25 mm, 25-50 mm,<br />
până la 475-500 mm.<br />
Fig. 3.10. Micrometru de exterior:<br />
1 - potcoavă; 2 - braţ cilindric; 3 - nicovală; 4 - tija şurubului<br />
micrometric; 5 - tambur; 6 - dispozitiv de fixare;<br />
7 - dispozitiv de limitare a apăsării<br />
Pentru măsurare, se introduce piesa între suprafeţele<br />
de măsurare. Apoi se realizează contactul dintre tija<br />
şurubului micrometric şi piesă, după care prin rotire continuă, se realizează forţa de apăsare<br />
necesară măsurării. Citirea indicaţilor constă în citirea milimetrilor şi a jumătăţilor de milimetri<br />
de pe braţul cilindric şi a sutimilor de pe tambur.<br />
2. Micrometrele pentru roţi dinţate sunt micrometre de exterior, utilizate pentru<br />
măsurarea elementelor constructive ale roţilor dinţate. Aceste micrometre au ca elemente<br />
caracteristice dimensiunea suprafeţelor de măsurare, care au forma unor talere (Fig. 3.11).<br />
Fig. 3.11. Micrometru pentru roţi dinţate<br />
Sunt folosite pentru măsurarea cotei peste dinţi, la roţile dinţate cilindrice. Diametrul minim al<br />
talerelor este de 25 mm. Limitele superioare de măsurare sunt cuprinse între 25 mm şi 100 mm.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 22
3.Micrometrele pentru filete sunt folosite pentru măsurarea diametrului mediu, a<br />
diametrului interior sau exterior al filetelor (Fig. 3.12).<br />
Fig. 3.12. Micrometru pentru filete 1,2- vârfuri de măsurare<br />
Micrometrele pentru filete se deosebesc de<br />
micrometrele obişnuite prin utilizarea unor vârfuri de<br />
măsurare speciale (Fig. 3.13). Aceste vârfuri se introduc în alezajele special practicate în tija şi în<br />
nicovala micro-metrului.<br />
Măsurarea elementelor filetului cu acest micrometru este o metodă directă de măsurare şi<br />
se foloseşte, în general, la filetele cu precizie scăzută. Limita superioară de măsurare a acestor<br />
filete este cuprinsă între 25 şi 200 mm. Micrometrele pentru filete cu limita superioară de<br />
măsurare mai mare de 25 mm sunt însoţite de cale de reglare.<br />
Fig. 3.13. Vârfuri de măsurare<br />
4. Micrometrele de adâncime (Fig. 3.14 şi 3.15) se folosesc pentru măsurarea adâncimii<br />
pragurilor şi a găurilor înfundate.<br />
Fig. 3.14 Micrometru de adâncime<br />
Fig. 3.15. Modul de folosire micrometrului de adâncime<br />
Domeniul de măsurare al micrometrelor de adâncime este de 0-25 mm.<br />
Pentru mărirea domeniului de măsurare, se folosesc prelungitoare.<br />
Acestea sunt tije care se asamblează la şurubul micrometric, confecţionate<br />
din 25 în 25 mm.<br />
■ Aparate comparatoare<br />
Aparatele comparatoare sunt aparate cu amplificare care se prezintă în diferite variante<br />
constructive. Ele se folosesc la compararea dimensiunilor liniare ale piesei măsurate, în raport cu<br />
dimensiunea de comparaţie.<br />
Din această categorie fac parte:<br />
- comparatoarele cu cadran circular;<br />
- comparatoarele cu pârghie;<br />
- comparatoarele de interior;<br />
- minimetrele;<br />
- ortotestele;<br />
- pasametrele;<br />
- optimetrele.<br />
Cu excepţia optimetrelor, care sunt aparate cu amplificare optico-mecanică (prezentate la<br />
cap. 4,2 din partea a II-a a manualului) celelalte aparate comparatoare enumerate sunt cu<br />
amplificare mecanică. Dintre acestea, cele mai utilizate sunt comparatoare cu cadran circular care<br />
pot fi folosite la măsurarea abaterilor efective dar şi la măsurători absolute ale unor dimensiuni<br />
mici sau ale unor deformaţii care nu depăşesc limita superioară de măsurare pe scara gradată.<br />
În figura 3.16 este prezentată schema de principiu şi aspectul constructiv al unui<br />
comparator cu valoarea diviziunii de 0,01 mm.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 23
Fig. 3.16. Comparator cu cadran circular<br />
a - schema de principiu; b - vedere generală; c - comparator cu suport<br />
Scara gradată a comparatorului cu cadran circular are 100 de<br />
diviziuni, iar deplasarea palpatorului cu 1 mm conduce la rotirea<br />
acului indicator cu 360°. Pentru a putea realiza o măsurare cu<br />
ajutorul comparatorului, acesta se fixează într-un suport, ca în<br />
figura 3.16.C.<br />
Pentru a verifica funcţionarea comparatorului, se ridică şi se<br />
coboară uşor tija palpatorului, folosind butonul 5.<br />
Reglarea la cota nominală (la zero) se face fixând<br />
comparatorul în suport şi punându-1 în contact cu blocul de cale de<br />
reglare, astfel ca tija palpatorului să se găsească aproximativ la<br />
jumătatea cursei. Orientarea pentru aprecierea mărimii cursei se<br />
face cu ajutorul indicatorului de rotaţii 6. în acest fel, acul indicator<br />
7 poate ocupa o poziţie oarecare faţă de scara gradată.<br />
După aceasta, se aduce reperul zero în dreptul acului<br />
indicator, prin desfacerea şurubului 4 şi rotirea ramei 3 odată cu<br />
cadranul circular.<br />
Cu ajutorul indicilor 7, se indică câmpul de toleranţă stabilit<br />
conform documentaţiei constructive.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 24
COLEGIUL TEHNIC METALURGIC<br />
SLAT<strong>IN</strong>A - OLT<br />
Nume Și Prenume Elev<br />
Clasa Data<br />
FIŞĂ <strong>DE</strong> EVALUARE. MIJLOACE PENTRU MĂSURAREA<br />
LUNGIMILOR<br />
I. Alege varianta de răspuns corectă:<br />
1. În grupa instrumentelor pentru măsurat lungimi cu riglă şi cursor<br />
intră:<br />
a) şublerele şi micrometrele;<br />
b) şublerele şi compasurile;<br />
c) şublerul de exterior şi calele;<br />
d) şublerele şi zoometrele.<br />
2. Caracteristicile roţilor dinţate se măsoară cu:<br />
a) calibre pentru roţi dinţate;<br />
b) şubler pentru exterior;<br />
c) micrometre cu pârghie;<br />
d) şublere pentru roţi dinţate.<br />
3. Mijloacele pentru măsurat lungimi, confecţionate sub formă de bară<br />
rigidă dintr-unul sau mai multe elemente, se numesc:<br />
a) rulete; b) rigle; c) panglici; d) şublere.<br />
4. Măsurile de lungime care au valori multiple sub formă de benzi de<br />
măsurare divizate în unităţi de lungime şi care sunt fixate la capătul<br />
terminal de axul unui dispozitiv de înfăşurare, se numesc:<br />
a) panglici; b) fire geodezice; c) rulete; d) panglici de croitorie.<br />
5. Ruletele folosite pentru măsurări sub tensiune electrică sunt:<br />
a) rulete de buzunar;<br />
b) rulete cu lest;<br />
c) rulete din fibră de sticlă;<br />
d) rulete din ţesături textile.<br />
II. Completează spaţiile libere:<br />
1. Şublerele sunt instrumente pentru măsurat lungimi cu precizia<br />
de...................................<br />
2. Din grupa măsurilor terminale pentru lungimi fac<br />
parte:.................................................<br />
3. Lamele plan-paralele sunt lame confecţionate din sticlă optică, folosite<br />
pentru verificarea planităţii suprafeţelor prelucrate<br />
prin....................................<br />
4. Calele plan-paralele se confecţionează din........................., carburi<br />
metalice ce conţin wolfram sau materiale ceramice; la temperaturi cuprinse<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 25
între 10-30 °C, au coeficient de dilatare termică liniară mică, iar duritatea<br />
materialului este de 65 HRC.<br />
III. Precizează modul de reglare la zero a comparatorului cu cadran.<br />
IV. Explică în ce constă pregătirea calelor plan-paralele înainte de<br />
utilizare.<br />
Aplicaţie practică:<br />
1. Alege din laboratorul tehnologic sau din atelierul de instruire practică o<br />
piesă.<br />
2. Stabileşte mijloacele de măsurare adecvate.<br />
3. Măsoară dimensiunile piesei.<br />
4. Calculează aria suprafeţei piesei, folosind metoda geometrică.<br />
5. Controlează una din dimensiunile tolerate cu ajutorul comparatorului.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 26
■ Mijloace pentru măsurarea nivelului<br />
Măsurarea nivelului în instalaţiile industriale reprezintă, în multe cazuri, una din<br />
problemele de bază pe care le ridică supravegherea corectă a acestora, precum şi introducerea<br />
automatizării.<br />
Nivelul reprezintă înălţimea unui lichid sau solid (de obicei sub formă de pulbere sau de<br />
granule), considerată de la un reper luat ca referinţă, până la suprafaţa liberă a acestuia.<br />
Nivelul se măsoară în unităţi de lungime.<br />
În tehnică, cunoaşterea acestui parametru poate fi necesară în două situaţii:<br />
- în menţinerea nivelului între anumite limite minime şi maxime, caz în care se utilizează scheme<br />
mai simple, care să lucreze doar la ieşirea din limite, comanda de reglare fiind asigurată prin<br />
regulatoare bipoziţionale (exemplu: rezervoarele-tampon, benzile transportoare, buncărele de<br />
cereale etc);<br />
- în controlul riguros al nivelului şi în cunoaşterea lui exactă, în orice moment, în acest caz<br />
necesitatea unor echipamente cu performanţe superioare este evidentă (exemplu: o serie de<br />
instalaţii chimice, ca: distilatoarele, amestecătoarele, schimbătoarele de căldură, reactoarele, care<br />
impun măsurarea continuă a nivelului).<br />
Menţinerea în limite şi determinarea exactă a nivelului necesită o bună cunoaştere a<br />
procesului căruia i se aplică măsurarea. Sunt anumite instalaţii, în special în industria chimică, la<br />
care intervin agenţi corozivi, la temperaturi înalte, sau la presiuni diferite de cea atmosferică.<br />
Aceasta implică luarea unor măsuri speciale pentru elementele sensibile ale mijloacelor de<br />
măsurare care vin în contact direct cu aceştia.<br />
Măsurarea nivelului lichidului se poate face cu diverse mijloace, de la cele mai simple din<br />
punct de vedere constructiv, cum ar fi joja de nivel, până la cele mai complexe, cum ar fi:<br />
traductoarele ultrasonice, traductoarele bazate pe proprietăţi electrice, traductoarele cu radiaţii<br />
nucleare.<br />
Cele mai utilizate pentru măsurarea nivelului din rezervoare, datorită preţului scăzut, sunt<br />
traductoarele cu plutitor (Fig. 3.17.a).<br />
Fig. 3.17.a Traductor cu plutitor 1- contragreutate; 2- cablu; 3- plutitor<br />
Aceste traductoare funcţionează pe principiul presiunii hidrostatice<br />
şi utilizează un plutitor mare şi greu, pentru a putea dezlocui suficient<br />
lichid. Deplasarea liniară a plutitorului este echilibrată de o contragreutate,<br />
prin intermediul unui cablu. Pentru indicarea nivelului, se utilizează un contor mecanic montat pe<br />
mantaua rezervorului. Variantele mai noi ale acestui tip de traductor au o deplasare a plutitorului<br />
echilibrată, prin intermediul unei benzi perforate, de un resort. Perforaţiile benzii acţionează un<br />
contor mecanic, cu rol de indicator local. Eroarea tipică a acestui tip de traductor este de cca. 10<br />
mm. Din cauza frecării mecanice din scripeţi, resort şi indicator, fiabilitatea este scăzută.<br />
Un alt dezavantaj al traductoarelor cu plutitor îl reprezintă modificarea continuă şi bruscă a<br />
poziţiei plutitorului, din cauza turbulenţelor lichidului din rezervor. Modificările poziţiei produc<br />
o continuă accelerare şi decelerare a mecanismului traductorului, ceea ce conduce la uzura<br />
contorului şi a celorlalte componente. Aceste componente nu pot urmări mişcări şi acceleraţii<br />
bruşte. Adesea, mecanismul cu roţi dinţate care acţionează indicatorul (contorul) cedează,<br />
conducând la citiri eronate şi la nesincronizări. Acest fapt implică o fiabilitate scăzută a<br />
măsurătorii.<br />
• O variantă îmbunătăţită a traductoarelor cu plutitor o reprezintă traductoarele cu<br />
servo-mecanism (Fig. 3.17.b). În acest caz, se utilizează un imersor de dimensiuni reduse, prins<br />
de un fir rezistent şi flexibil, care este desfăşurat de pe un tambur. Resortul este înlocuit de un<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 27
servo-motor electric care poziţionează exact plutitorul, în contact cu fluidul. Principiul de<br />
funcţionare se bazează pe utilizarea unui sistem ingenios de cântărire, care măsoară continuu<br />
greutatea plutitorului şi forţa arhimedică. Frecarea mecanică a servo-mecanismului şi a<br />
indicatorului local nu influenţează eroarea şi sensibilitatea acestui tip de traductor. Nici<br />
turbulenţele din rezervor nu afectează direct performanţele, deoarece există un circuit integrator<br />
al servo-mecanismului care elimină efectul variaţiilor bruşte de nivel. Acest traductor măsoară<br />
nivelul mediu, chiar dacă există variaţii bruşte ale produsului din rezervor, eliminând mişcările<br />
care nu sunt necesare şi care produc uzura componentelor. Traductoarele moderne cu<br />
servo-mecanism sunt inteligente, au un număr minim de componente în mişcare şi, implicit,<br />
asigură o bună precizie şi fiabilitate în timp. Pe lângă faptul că măsoară nivelul de lichid, aceste<br />
traductoare sunt capabile să măsoare nivelul de apă (interfaţa) şi densitatea produselor din<br />
rezervoare. Erorile de măsurare sunt mai mici de 1 mm pe un domeniu de măsură de 40 m.<br />
Fig. 3.17.b Traductor cu servomecanism<br />
• Traductoare ultrasonice (cu radar)-Fig.3.18- nu au componente în mişcare. Acestea<br />
utilizează o antenă în interiorul rezervorului.<br />
Fig. 3.18. Utilizarea metodei radar pentru măsurarea nivelului din rezervoarele<br />
de stocare.<br />
Pentru măsurarea nivelului de lichid, traductoarele radar utilizează microunde, în general<br />
cu frecvenţa de 10 GHz. Distanţa parcursă este calculată din comparaţia semnalului emis cu cel<br />
reflectat. Undele electromagnetice se propagă cu o viteză apropiată de viteza luminii. Datorită<br />
nivelului mic de măsurat (1-^35 m) şi a rezoluţiei impuse, o metodă bazată pe măsurarea timpului<br />
este aproape imposibilă. Soluţia constă în măsurarea defazajului dintre semnalul emis de antenă<br />
şi cel reflectat de suprafaţa lichidului. În funcţie de acest defazaj, se poate măsura nivelul de<br />
produs .<br />
Traductoarele radar se utilizează la măsurarea nivelului produselor din industria chimică,<br />
din rafinării, din rezervoarele navelor petroliere. Traductoarele radar pot fi utilizate şi pentru<br />
rezervoarele sub presiune, ca, de exemplu, rezervorul de stocare GPL (gaz petrolier lichefiat).<br />
Traductoarele radar se pot folosi şi în cazul produselor vâscoase, cum ar fi bitumul fierbinte,<br />
produsele poluante şi lichidele foarte turbulente.<br />
■ Mijloace pentru măsurarea ariilor suprafeţelor (planimetre)<br />
Pentru determinarea ariei unei suprafeţe, se utilizează instrumente numite planimetre.<br />
Planimetrele au un vârf care se deplasează pe conturul suprafeţei de măsurat, iar mişcarea<br />
acestuia este transmisă unui mecanism integrator ce afişează aria suprafeţei.<br />
În cele ce urmează, sunt prezentate principalele tipuri de planimetre.<br />
1. Planimetrul polar (Fig. 3.19)<br />
Tija polară se fixează într-un punct 0, situat în interiorul sau în exteriorul ariei de măsurat.<br />
Vârful metalic B este deplasat pe conturul ariei, iar mişcarea acestuia este transmisă prin<br />
intermediul braţului trasor 4, unui mecanism integrator 3.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 28
În mecanismul integrator se află o rotiţă, situată pe un ax paralel cu braţul trasor. Rotiţa se<br />
rostogoleşte fără alunecare, când este deplasată perpendicular pe axul braţului trasor, şi alunecă<br />
fără rostogolire, când este deplasată în direcţia acestui braţ.<br />
Fig. 3.19. Planimetru polar 1 - tijă polară; 2 - greutate; 3 -<br />
dispozitiv integrator; 4 - braţ trasor<br />
B-vârf metalic;<br />
CB- conturul suprafeţei de măsurat; A - aria de măsurat.<br />
Aria rezultată din măsurare pe conturul CB este<br />
dată de relaţia:<br />
A = aN = 2πrlN unde:<br />
a-constanta planimetrului; r-raza rotiţei integratoare; l- lungimea braţului trasor; N- numărul de<br />
rotaţii ale rotiţei integratoare. a, l şi r sunt date în fişa tehnică (cartea tehnică) a planimetrului.<br />
2. Planimetru polar cu disc<br />
Fig. 3.20. Planimetru polar cu disc: 1 - tijă polară; 2 - braţ trasor;<br />
3 - mecanism integrator; 4 - roată dinţată; 5 - disc circular; 6 -<br />
disc cu centrul în punct fix<br />
CB - conturul suprafeţei de măsurat.<br />
Planimetrul polar (Fig. 3.20) este alcătuit din tija<br />
polară 1, pe care este fixat vârful de urmărire 8 şi<br />
mecanismul de integrare 3. De tija polară sunt fixate şi<br />
discurile ce transmit mişcarea mecanismului integrator.<br />
3. Planimetrul rectiliniu este folosit pentru măsurarea ariilor lungi şi înguste. Caracteristic<br />
acestui tip de planimetru este faptul că punctul de articulaţie se deplasează în linie dreaptă.<br />
4. Planimetrul radial este utilizat la măsurarea de înregistrare.<br />
5. Maşina pentru măsurat suprafaţa pieilor este utilizată pentru măsurarea suprafeţelor<br />
moi şi flexibile. Principiul de funcţionare a maşinii constă în însumarea suprafeţelor de arii care<br />
vin în contact cu un număr de palpatori.<br />
Maşina se compune din (Fig. 3.21): batiu, dispozitiv de alimentare, mecanism de acţionare<br />
şi antrenare, dispozitiv de măsurare, mecanisme integratoare şi<br />
înregistratoare.<br />
Fig. 3.21. Dispozitivul de măsurare al maşinii de măsurat suprafaţa pieilor<br />
1 - rolă conducătoare; 2 - role; 3 - ştift; 4 - mecanism integrator<br />
Dispozitivul de măsurare funcţionează în felul următor: pielea<br />
antrenată între cilindri apasă ştiftu-rile pe cilindrul 2, acţionând prin<br />
apăsare în canalele mecanismului integrator. Când maşina merge în gol,<br />
datorită dimensiunilor acestor ştifturi, mecanismul integrator nu este<br />
acţionat. Maşina măsoară dimensiunea efectivă a pieilor, indiferent de<br />
forma suprafeţei acestora.<br />
■ Mijloace de măsurare a volumelor (dozatoare volumetrice)<br />
Măsurarea volumelor se poate face cu:<br />
a) măsuri pentru determinarea volumului lichidelor, gazelor, cantităţii de lichide străine<br />
incluse în produsele de bază;<br />
b) instalaţii pentru distribuirea carburanţilor.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 29
• Măsuri din sticlă<br />
Măsurile din sticlă sunt mijloace de măsurare utilizate în laboratoare. Ele au precizie<br />
ridicată şi sunt uşor de manevrat şi de utilizat.<br />
Pentru a corespunde scopului pentru care au fost construite, măsurile din sticlă trebuie să<br />
îndeplinească următoarele condiţii;<br />
- sticla să fie incoloră, fără defecte, să fie rezistentă la coroziune şi la şocuri termice;<br />
- dopurile să fie etanşe, robinetele în stare bună, iar inscripţionarea măsurii rezistentă în<br />
timp.<br />
În practică, se întâlneşte o mare varietate de măsuri pentru volume utilizate în diverse<br />
domenii de activitate.<br />
1. Cilindrii gradaţi (Fig. 3.22.a) măsoară volume de: 5,10, 25, 50,100, 250, 500,1000 ml.<br />
Ei pot fi: de umplere; de golire; cu dop şlefuit.<br />
Fig. 3.22. Cilindri şi baloane pentru lichide a - cilindru gradat; b -<br />
balon cotat fără dop; c - balon cotat cu dop.<br />
Pe cilindrii gradaţi sunt marcate volumul nominal şi<br />
diviziuni ale acestuia.<br />
2. Baloanele cotate (Fig. 3.22.D şi c) măsoară volume mari, cu precizie crescută.<br />
Capacitatea baloanelor cotate poate fi de: 25, 50,100, 200, 250, 500,1000, 2000 ml.<br />
Din punctul de vedere a construcţiei, baloanele cotate pot fi cu dop sau fără dop, iar din punctul<br />
de vedere al măsurării, pot fi de golire sau de umplere.<br />
Cilindrii şi baloanele se pot verifica prin metoda gravimetrică sau prin metoda<br />
volumetrică.<br />
3. Pipetele (Fig. 3.23) sunt măsuri din sticlă utilizate pentru măsurarea cantităţilor mici de<br />
lichid. În funcţie de volumul măsurat, pipetele se împart în pipete şi micropipete. Volumul<br />
măsurat de pipete se exprimă în volumul golit din pipetă, la temperatura de 20°C.<br />
Volumul pipetelor poate fi: 1,2,5,10,20,25,50,100 ml, iar al micropipetelor: 0,005; 0,01;<br />
0,02; 0,05; 0,1; 0,2; 0,5 ml.<br />
Din punct de vedere constructiv, pipetele pot fi de umplere (cu reper) sau de umplere şi de<br />
golire (cu scara gradată).<br />
Fig. 3.23. Pipete a - pipetă fără scară gradată;b - pipetă cu scara gradată; c<br />
- micropipetă de umplere; d - micropipetă de umplere şi golire.<br />
Operaţiile efectuate la verificarea pipetelor sunt:<br />
- verificarea aspectului exterior;<br />
- determinarea capacităţii prin metoda volumetrică sau gravimetrică;<br />
- verificarea timpului de scurgere.<br />
4. Biuretele sunt folosite în laborator, pentru determinarea volumelor mici de lichide, prin<br />
golire. Se întâlnesc sub formă de biurete şi microbiurete, în funcţie de cantitatea de lichid golită.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 30
Fig. 3.24. Biurete: a - biuretă simplă; b - microbiuretă;<br />
c - microbiuretă cu robinet simplu<br />
Din punct de vedere constructiv, biuretele (Fig. 3.24) pot fi:<br />
a) simple, confecţionate din sticlă şi prevăzute sau nu cu robinet<br />
la capătul inferior;<br />
b) cu bulă, care au în partea superioară un balon ce se constituie<br />
într-un rezervor care face parte din capacitatea totală a biuretei;<br />
c) microbiurete, folosite pentru determinarea volumelor foarte<br />
mici de lichide; pot avea capacitatea de 1; 2; 5 ml şi au dispozitiv<br />
de umplere şi de golire;<br />
d) biurete automate (Fig. 3.25), care se construiesc la<br />
următoarele capacităţi: 10; 25; 50; 100; 200 ml; ele sunt<br />
prevăzute cu un dispozitiv de preaplin, aşezat în partea superioară, care asigură scurgerea<br />
surplusului de lichid aspirat prin tubul lateral.<br />
Biuretele se verifică prin metoda gravimetrică.<br />
Fig. 3.25. Biurete automate a - biuretă automată b - biuretă automată specială<br />
pentru dozare<br />
5. Măsuri speciale<br />
• Seringile (Fig. 3.26) sunt destinate injectării de substanţe medicamentoase în organisme<br />
vii. în ultimul timp, seringile se construiesc din materiale sintetice, pentru folosinţă unică şi au<br />
volume diferite (0,5; 5; 10; 20 ml).<br />
La seringi se verifică aspectul exterior, etanşeitatea, volumul, prin toate cele trei metode:<br />
volumetrică, gravimetrică şi geometrică.<br />
Fig. 3.26. Seringă: 1 - loc pentru montarea acului; 2 - cilindru gradat; 3 - piston; 4 - tijă piston<br />
• Butirometrele (Fig. 3.27) sunt utilizate în industria de prelucrare a laptelui,<br />
pentru stabilirea conţinutului de grăsimi din produsele lactate. Butirometrele sunt<br />
gradate în procente, pentru fiecare produs verificat: lapte, brânză, zer. Măsurarea se<br />
bazează pe separarea grăsimilor, în urma reacţiei dintre acidul sulfuric concentrat,<br />
cazeină şi sărurile de calciu. Butirometrele se verifică prin metoda gravimetrică sau<br />
volumetrică.<br />
Fig. 3.27. Butirometru pentru lapte<br />
Fiolele sunt mijloace de măsurare utilizate în industria petrolieră. Ele pot fi:<br />
- fiole gradate (Fig. 3.28.a) folosite pentru măsurarea cantităţii de impurităţi mecanice<br />
din produsele petroliere. Separarea impurităţilor se face prin centrifugare, iar volumul<br />
unei fiole este de 125 ml;<br />
- fiole colectoare de apă (Fig. 3.28.b) folosite pentru măsurarea cantităţii de apă<br />
din produsele petroliere.<br />
Fig. 3.28. Fiole pentru produse petroliere a-fiolă gradată; b fiolă colectoare de apă.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 31
• Instalaţii pentru distribuit carburanţi<br />
1. Cisternele auto sunt rezervoare utilizate pentru transportul lichidelor pentru alimentarea<br />
rezervoarelor fixe.<br />
Din punctul de vedere al modalităţii de descărcare, cisternele pot fi cu descărcare totală sau<br />
cu descărcare parţială, iar din punct de vedere constructiv, pot avea un compartiment sau mai<br />
multe.<br />
Volumul cisternelor auto poate fi de la 1000 până la 4000 I. Cisternele sunt prevăzute cu:<br />
- dispozitiv de scurgere;<br />
- robinet de eliminare a aerului;<br />
- gură de umplere cu capac;<br />
- sistem de ventilare;<br />
- indice de nivel;<br />
- contor volumetric;<br />
- dispozitiv de înclinare a rezervorului pentru uşurarea curgerii.<br />
2. Cisternele-vagon se aseamănă, din punct de vedere constructiv, cu cisternele auto. Ele<br />
sunt utilizate pentru transportul combustibililor pe calea ferată.<br />
Calibrarea cisternelor se face prin metoda gravimetrică sau volumetrică. Pentru stabilirea<br />
volumului se foloseşte apă, iar măsurarea se face cu mijloace etalon.<br />
3. Rezervoarele sunt utilizate pentru depozitarea lichidelor. Volumul rezervoarelor se<br />
determină prin calibrare la umplere şi la golire. Ele pot fi montate pe sol, la demisol sau pot fi<br />
îngropate.<br />
3.1.2. Mijloace pentru măsurarea unghiurilor<br />
Măsurarea unghiurilor se poate face prin trei metode:<br />
- cu măsuri terminale (cale unghiulare, echere, şabloane,calibre)<br />
- prin metoda goniometrică, unde unghiul este determinat direct în grade, minute şi<br />
secunde, utilizând raportoare, cap divizor, microscop universal;<br />
- prin metoda trigonometrică, măsura unghiurilor rezultă din calcul, folosind funcţiile<br />
trigonometrice.<br />
■ Măsuri terminale pentru unghiuri<br />
1. Calele unghiulare (Fig.3.29) sunt măsuri etalon pentru unghiuri; ele se prezintă sub<br />
formă de plăci prismatice şi se construiesc din oţel tratat, cu coeficient de dilatare mic pentru<br />
temperaturi cuprinse între 10-50°C.<br />
Duritatea minimă a suprafeţelor de măsurare este de 62 HRC, iar muchiile au raza sub 0,5<br />
mm, cu rugozitate de 0,012 mm - pentru suprafeţele de măsurare şi 0,8 - pentru celelalte<br />
suprafeţe. Calele unghiulare sunt lipsite de magnetism, zgârieturi, bavuri.<br />
Din punctul de vedere al numărului de unghiuri şi formei bazei prismei, calele unghiulare pot fi:<br />
Fig. 3.29. Cale unghiulare<br />
- cale prismă trapezoidală (Fig. 3.29.a), care au un singur unghi de lucru, cu măsura cuprinsă între<br />
1-9°;<br />
- cale prismă triunghiulară (Fig. 3.29.b), care au măsura unghiului de lucru cuprinsă între<br />
10°-90°;<br />
- cale prismă patrulateră (Fig. 3.29.c), care au patru unghiuri de lucru;<br />
- cale prismă poligonală (Fig. 3.29.d), care au mai multe unghiuri de lucru.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 32
Suprafeţele de lucru ale calelor (cele care delimitează unghiurile) sunt şlefuite, pentru a se<br />
putea alcătui blocuri de cale necesare măsurării diverselor unghiuri. Pentru prinderea calelor în<br />
blocuri, acestea sunt prevăzute cu găuri pentru ştifturi conice sau cu găuri pentru şuruburi.<br />
Calele unghiulare se fabrică şi se livrează sub formă de seturi, la care diferenţa unghiului activ<br />
dintre diferite cale este de 10°, 1°, 1', 10".<br />
Pentru controlul unor unghiuri mai des întâlnite, se folosesc seturi care au în componenţa<br />
lor cale la care unghiurile de lucru sunt de: 15°, 30°, 45°, 55°, 65°.<br />
Controlul cu ajutorul calelor unghiulare se face prin metoda fantei de lumină, la care<br />
erorile de măsurare sunt cuprinse între 15' şi 30°. Pe de altă parte, din cauza faptului că aprecierea<br />
gradului de coincidenţă a calelor şi unghiurilor se face vizual, în acest control intervin adesea<br />
erori subiective, variabile în funcţie de experienţa operatorului.<br />
2. Şabloanele (Fig.3.30) sunt utilizate pentru măsurarea unghiului de ascuţire a sculelor<br />
aşchietoare. Precizia verificărilor efectuate cu aceste mijloace este scăzută.<br />
Fig. 3.30. Şabloane unghiulare<br />
3. Echerele sunt mijloace de măsurare cu valoare fixă, utilizate pentru verificări şi trasări<br />
de unghiuri.<br />
Valoarea unghiurilor active este, de regulă, de 90°, dar se mai construiesc şi echere pentru<br />
unghiuri de 30°, 45°, 60° şi 120°.<br />
În figura 3.31. sunt prezentate principalele forme constructive ale echerelor cel mai des<br />
utilizate.<br />
Fig. 3.31. Echere: a - echer simplu; b - echer cu talpă; c - echer<br />
profilat; d - echer pentru suprafeţe; e - echer lamă<br />
Verificarea echerelor se poate face prin următoarele metode:<br />
- metoda fantei de lumină, prin care se compară trei echere, două<br />
câte două, observând fanta de lumină;<br />
- metoda calibrelor lamelare;<br />
- metoda comparării cu un echer etalon.<br />
■ Aparate goniometrice<br />
Aparatele goniometrice sunt mijloace de măsurare pentru unghiuri, prevăzute cu două<br />
suprafeţe de aşezare, care se pot roti una faţă de cealaltă.<br />
Deci, metoda de măsurare este metoda suprapunerii suprafeţelor de măsurare peste laturile<br />
unghiului ce trebuie măsurat.<br />
Din această grupă de aparate fac parte;<br />
- raportoarele;<br />
- nivelele cu bule de aer;<br />
- capetele divizoare;<br />
- microscoapele de atelier şi universale.<br />
1. Raportoarele sunt instrumentele cel mai des folosite la măsurarea unghiurilor.<br />
Diviziunile raportoarelor mecanice sunt marcate din 10' în 10' şi din 5' în 5', pentru raportoarele<br />
optice.<br />
Se întâlnesc mai multe tipuri de raportoare, care diferă între ele prin modul de citire şi prin<br />
modul de aşezare a suprafeţelor de măsurare.<br />
a) Raportorul universal (Fig. 3.32) are domeniul de măsurare cuprins între 0 şi 360°, o<br />
precizie de citire de 5' (24 de diviziuni, câte 12 de o parte şi de alta a reperului zero).<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 33
Fig. 3.32. Raportor universal<br />
b) Raportorul optic tip Zeiss (Fig. 3.33, a) are un domeniu de măsurare cuprins între 0° şi<br />
360°, cu o precizie de citire de 5". Raportorul se compune din corpul 1, care este format din două<br />
părţi: una fixă, care face corp comun cu rigla 2 şi una mobilă, care se roteşte în jurul unui ax, de<br />
care se fixează rigla mobilă 4, cu ajutorul şurubului 3. în interiorul părţii fixe a corpului 1, este<br />
montată o placă circulară de sticlă, pe care este trasată o scară de la 0 la 360°, numerotată din 90°<br />
în 90°.<br />
Discul mobil şi rigla 4 pot fi fixate în poziţie de măsurare cu ajutorul pârghiei 6. Pe partea<br />
posterioară a părţii mobile, în dreptul lupei, se află un orificiu prevăzut cu un filtru verde din<br />
sticlă. Prin acest orificiu, se luminează prin transparenţă scara gradată şi lupa, cu ajutorul unei<br />
surse luminoase. Citirea unghiului dintre rigle se face vizând prin lupă (imaginea scării gradate se<br />
suprapune peste imaginea vernierului)-Fig 3.33, b.<br />
Fig. 3.33. Raportor optic<br />
2. Nivelele cu bule de aer se folosesc pentru determinarea abaterilor de la poziţiile<br />
orizontală sau verticală ale suprafeţelor plane. Din punct de vedere constructiv, ele se prezintă în<br />
două variante:<br />
a) nivela cu cadran (Fig. 3.34), prevăzută cu un tub de sticlă umplut cu eter etilic, în<br />
interiorul căruia rămâne o bulă de aer care se deplasează de-a lungul unui cadran; valoarea<br />
diviziunii poate varia de la 4" la I', iar distanţa dintre repere este de 2 mm;<br />
b) nivela cu microscop, utilizată atunci când cele două suprafeţe ale piesei sunt separate.<br />
Determinarea măsurii unghiulare se face relativ la o suprafaţă de referinţă, faţă de care se<br />
efectuează măsurarea.<br />
Fig. 3.34. Nivelă cu<br />
bulă de aer<br />
■ Aparate trigonometrice<br />
Utilizarea aparatelor trigonometrice se bazează pe măsurarea directă a unor dimensiuni,<br />
apoi pe calcularea măsurii unghiului aplicând formule trigonometrice.<br />
Aparatele trigonometrice sunt:<br />
- rigla de sinus;<br />
- rigla de tangentă.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 34
Fig. 3.35. Rigla de sinus a) - principiul de măsurare al riglei<br />
de sinus; 1 - rigla de sinus; 2 - piesa de controlat;<br />
3 - ceas comparator; 4 - suport, b) - măsurarea cu ajutorul<br />
riglei de sinus: c) - rigla de sinus; d) - montaj de măsurare;<br />
1. Măsurarea unghiurilor cu ajutorul riglei de sinus (Fig.3.35) se bazează pe<br />
poziţionarea corectă" piesei şi calcularea unghiului, în funcţie de înălţimile şi h ale celor două<br />
cale.<br />
Cunoscând lungimea L a riglei de sinus, putem calcula:<br />
,<br />
unde valoarea unghiului α se obţine din tabel trigonometrice.<br />
De regulă, lungimea L are valoarea 100 mm sau multiplu de 100 mm.<br />
2. Rigla de tangentă se foloseşte conform unu principiu de măsurare asemănător cu al<br />
riglei de sinus cu deosebirea că, în calcul, nu se foloseşte lungime; riglei, ci distanţa dintre<br />
calibre. Schema de principii pentru măsurarea unghiurilor folosind rigla tangentă este prezentată<br />
în figura 3.36.<br />
Relaţia de calcul este:<br />
unde L = l + l1<br />
Fig. 3.36. Principiul măsurării cu rigla de tangentă<br />
,<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 35
COLEGIUL TEHNIC METALURGIC<br />
SLAT<strong>IN</strong>A - OLT<br />
Nume Și Prenume Elev<br />
Clasa Data<br />
Fişă de evaluare. Tema: Mijloace pentru măsurarea unghiurilor<br />
I. Alege varianta de răspuns corectă:<br />
1. Calele unghiulare sunt:<br />
a) instrumente pentru măsurarea unghiurilor;<br />
b) măsuri etalon pentru unghiuri;<br />
c) aparate de măsurare pentru unghiuri;<br />
d) metode de măsurare pentru unghiuri.<br />
2. Măsurile etalon pentru unghiuri sunt:<br />
a) rigla sinus, calele unghiulare, echerele;<br />
b) rigla tangentă, echerele, raportoarele;<br />
c) calele unghiulare, şabloanele, echerele;<br />
d)raportoarele, echerele, calele unghiulare.<br />
3. Din grupa aparatelor goniometrice pentru măsurarea unghiurilor fac<br />
parte:<br />
a) nivelele cu bulă de aer, microscoapele de atelier, riglele sinus;<br />
b) raportoarele, nivele cu bulă de aer, capetele divizoare, microscoapele;<br />
c) rigla sinus, rigla tangentă, raportoarele, echerele;<br />
d) echerele, calele unghiulare, raportoarele, nivele cu bulă de aer.<br />
II. Completează spaţiile libere:<br />
1. Rigla de sinus şi rigla de tangentă fac parte din categoria<br />
aparatelor...................................<br />
2. Echerele sunt mijloace de măsurare cu valoare fixă, utilizate pentru<br />
verificări şi....................de unghiuri.<br />
3. Nivelele cu bule de aer se folosesc pentru determinarea abaterilor de<br />
la poziţiile..................sau.......................ale suprafeţelor plane.<br />
4. Şabloanele sub formă de unghiuri sunt utilizate pentru măsurarea<br />
unghiului de...................a sculelor aşchietoare.<br />
5. Măsurile terminale pentru unghiuri<br />
sunt:.......................................................................<br />
6. Verificarea echerelor se poate face prin următoarele<br />
metode:..............................................., metoda calibrelor lamelare, metoda<br />
comparării cu un echer etalon.<br />
III. Enumera părţile componente ale raportorului optic tip Zeiss.<br />
IV. Clasifică biuretele, din punct de vedere constructiv.<br />
V. Explică principiul de măsurare al traductoarelor ultrasonice.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 36
3.2. Mijloace pentru măsurarea mărimilor mecanice<br />
3.2.1. Mijloace pentru măsurarea forţelor (dinamometre)<br />
Forţa este definită ca fiind acţiunea exercitată de un corp asupra altui corp.<br />
Este o mărime vectorială, caracterizată prin următoarele noţiuni:<br />
- mărimea forţei;<br />
- valoarea numerică a acesteia;<br />
- suportul forţei;<br />
- sensul forţei;<br />
- punctul de aplicaţie al forţei.<br />
Relaţia de definire a forţei, ca mărime fizică, este: F = m • a<br />
O altă forţă des întâlnită este greutatea: G = m • g<br />
Cu ajutorul acestor relaţii, putem defini forţa ca fiind acţiunea exercitată asupra unui corp<br />
de masă m, imprimându-i corpului acceleraţia a.<br />
Greutatea se defineşte ca fiind forţa care, acţionând asupra unui corp, îi imprimă acestuia<br />
acceleraţia căderii libere locale, g.<br />
În SI, unitatea de măsură pentru forţă este newton (N). Newton-ul este forţa care, aplicată<br />
unui corp cu masa de un kilogram, îi imprimă o acceleraţie de 1 metru pe secundă la pătrat:<br />
1N =1 kg m/s 2 .<br />
Multiplii şi submultiplii newtonului sunt prezentate în tabelul 3.1.<br />
Tabelul 3.1<br />
Denumire Simbol Valoare<br />
Kilonewton (stena) kl\l (sN) 10 3 N<br />
hectonewton hN 10 2 N<br />
decanewton daN 10 'N<br />
newton N 10° N<br />
decinewton dN 10 - 1 N<br />
centinewton cl\l 10 2 N<br />
milinewton mN 10 3 N<br />
micronewton μN 10 6 N<br />
Forţele se măsoară cu aparate numite dinamometre. Acestea au o construcţie simplă şi<br />
dimensiuni de gabarit reduse. Măsoară forţa cu o precizie cuprinsă între ±0,1 şi ±0,6%, pentru<br />
dinamometrele etalon, şi între ±1 şi ±3%, pentru dinamometrele de lucru.<br />
Din punct de vedere constructiv, dinamometrele pot fi:<br />
- cu element elastic;<br />
- hidraulice;<br />
- pneumatice;<br />
- electromecanice.<br />
► Dinamometrele cu element elastic sunt folosite pentru măsurarea forţelor, precum şi<br />
pentru verificarea maşinilor unelte. Elementul de bază al acestor dinamometre este elementul<br />
elastic, care se deformează sub acţiunea forţelor. Deformaţia elementelor elastice este<br />
proporţională cu mărimea forţei.<br />
Elementele elastice se construiesc din oţeluri arc sau înalt aliate cu crom, nichel şi<br />
molibden. De regulă, elementul elastic se execută dintr-o singură bucată, nu are incluziuni şi este<br />
prelucrat prin forjare, eliminându-se operaţia de prelucrare prin aşchiere.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 37
Cele mai bune dinamometre sunt cele la care elementul elastic are forma de bară, de<br />
secţiune plină sau inelară, deoarece este asigurată o solicitare axială uniformă a întregului<br />
material.<br />
Elementele elastice cele mai folosite sunt prezentate în figura 3.37.<br />
Fig. 3.37. Elementele elastice pentru dinamometre:<br />
a - element elastic bară; b - element cu arcuri; c - element inelar<br />
În figura 3.38 este prezentat un dinamometru cu element elastic de formă inelară. La acest<br />
dinamometru, deformaţiile care se obţin sunt mari, dar tensiunile variază mult în secţiune şi de-a<br />
lungul conturului elementului elastic.<br />
Fig. 3.38. Dinamometrul cu element elastic de formă inelară<br />
Aceste dinamometre pot fi folosite atât la tracţiune, cât şi la<br />
compresiune, dar alternanţa de solicitări duce la modificări în comportarea<br />
elastică a materialului. De aceea, se recomandă utilizarea unui dinamometru într-un singur sens<br />
de solicitare (întindere sau compresiune). Etalonarea se va face, de asemenea, separat pentru cele<br />
două tipuri de solicitări.<br />
Dinamometrul rombic (Fig. 3.39) poate fi utilizat atât la întindere cât şi<br />
la compresiune.<br />
Fig. 3.39. Dinamometru rombic<br />
Dinamometrul furcă (Fig. 3.40.) este utilizat pentru măsurarea forţelor de compresiune şi<br />
la tracţiune. Săgeata de deformare se măsoară în axa de solicitare la compresiune.<br />
Fig. 3.40. Dinamometru furcă<br />
► Dinamometrele hidraulice (Fig. 3.41) se folosesc pentru măsurarea forţelor mari, de<br />
ordinul a mii de tone forţă. în aceste situaţii, elementele elastice devin inutile, din cauza creşterii<br />
gabaritului.<br />
Fig. 3.41. Schema dinamometrului hidraulic cu piston:<br />
1- cilindru; 2 - piston; 3 - manometru.<br />
Principiul de funcţionare este similar cu cel al preselor hidraulice, adică transformarea<br />
forţei în presiune.<br />
Presiunea care se exercită prin apăsarea pistonului asupra lichidului închis în cilindru este<br />
proporţională cu forţa aplicată pistonului: F = p•A.<br />
Deci, prin măsurarea la manometru a presiunii p şi cunoscând secţiunea pistonului se poate<br />
afla forţa F.<br />
Dinamometrele hidraulice au precizie scăzută, din cauza frecărilor dintre piston şi cilindru<br />
şi a celor din ghidajele maşinii.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 38
► Dinamometrele pneumatice (Fig. 3.42.a) sunt utilizate la măsurarea forţelor care<br />
acţionează asupra unei maşini-unelte.<br />
Fig. 3.42. Dinamometru pneumatic<br />
Asupra grinzii 1 acţionează o forţă P, care trebuie măsurată.<br />
în urma acţiunii forţei, grinda se deformează, determinând<br />
modificarea distanţei dintre ea şi duza amplificatorului<br />
pneumatic. Măsurarea se face reglând presiunea în sistemul<br />
pneumatic, astfel încât sistemul să revină la poziţia zero.<br />
Măsurând variaţia de presiune, se poate afla forţa ce<br />
acţionează asupra grinzii.<br />
► Dinamometrele electromecanice au posibilitatea să măsoare variaţia rapidă a forţei.<br />
Ele au o serie de calităţi cum sunt: gabarit mic, siguranţă în exploatare, deservire comodă şi<br />
folosesc foarte multe tipuri de traductoare electrice capabile să convertească efectul aplicării unei<br />
forţe şi anume deformarea elementului elastic, în mărimi electrice. Cele mai folosite traductoare<br />
sunt cele piezoelectrice, magnetoelastice, rezistive, capacitive, inductive, tensometrice etc.<br />
În figura 3.42.b este reprezentat un dinamometru inductiv cu miez mobil, unde: 1-cilindru<br />
special cu membrană elastică; 2-bilă; 3-element de prelucrare a forţei; 4-armătură mobilă;<br />
5-armătură fixă; 6-înfăşurări ale bobinei; 7-conductoare; 8-racord; 9-capac.<br />
3.2.2. Mijloace pentru măsurarea presiunii<br />
Presiunea este o mărime fizică derivată, care caracterizează starea unui fluid şi reprezintă<br />
raportul dintre forţă şi suprafaţa pe care se exercită perpendicular şi uniform repartizat:<br />
Unităţi de măsură<br />
În SI, unitatea de măsură pentru presiune derivă chiar din relaţia de definiţie şi este newton<br />
pe metru pătrat: [p] = N/m 2 .<br />
1 N/m 2 este presiunea produsă de o forţă de 1 newton, normală şi uniform distribuită pe o<br />
suprafaţă cu aria de 1 metru pătrat.<br />
Multiplii şi submultiplii cel mai des utilizaţi ai N/m 2 sunt: daN/m 2 ; kN/m 2 ; MN/m 2 ;<br />
GN/m 2 ; N/cm 2 ; mN/mm 2 .<br />
Pentru măsurarea presiunii, mai există o serie de unităţi de măsură care, deşi nu fac parte<br />
din SI, mai sunt uneori folosite.<br />
În sistemul MKS, unitatea de măsură pentru presiune este tot N/m 2 , dar ea se numeşte<br />
pascal şi se notează Pa.<br />
În sistemul CGS, unitatea de măsură pentru presiune se numeşte dyna pe centimetru pătrat<br />
sau barye şi se notează dyn/cm 2 . Ea se defineşte ca fiind presiunea rezultată din aplicarea unei<br />
forţe normale şi uniform distribuită de o dynă, pe o suprafaţă de un centimetru pătrat: 1 dyn/cm 2 =<br />
1 μbar<br />
Multiplii baryei mai des utilizaţi sunt următorii:<br />
hectobarul 1 hbar = 10 8 dyn/cm 2<br />
barul 1 bar= IO 6 dyn/cm 2<br />
milibarul 1 mbar= IO 3 dyn/cm 2<br />
Se utilizează şi următoarele unităţi de măsură:<br />
- milimetru coloană de apă (la temperatura de 20° C), notat mm H20;<br />
- milimetru coloană mercur (la temperatura de 0° C şi acceleraţia gravitaţională g = 9,80665<br />
m/s 2 ), notat mm Hg sau torr;<br />
- atmosfera tehnică (kilogram forţă/cm 2 ), notată at;<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 39
- atmosfera absolută notată ata; n ata = (n + 1)at<br />
- atmosfera fizică, folosită în meteorologie. Legătura dintre unităţile de măsură tolerate şi unitatea<br />
de măsură în SI este dată în tabelul 3.2.<br />
Tabelul 3.2<br />
Unitatea de măsură Simbolul N/m 2 (SI)<br />
1 kg forţă pe metru pătrat kgf/m 2<br />
9,80665<br />
1 dynă pe cm pătrat (microbar) dyn/cm 2 (barye) (Hbar) 10<br />
1 mm coloană de apă mm H20 9,80665<br />
1 mm coloană mercur mm Hg (torr) 133,322<br />
1 atmosferă tehnică (1 kg forţă pe cm pătrat) at (kgf/cm 2 ) 9,80665 x10 4<br />
1 atmosferă fizică ATM 1,01325 x10 5<br />
Mijloacele pentru măsurarea presiunii se deosebesc între ele în funcţie de: principiul de<br />
funcţionare; soluţia constructivă; precizia de măsurare; tipul fluidului măsurat, lichid sau gaz;<br />
valoarea presiunii nominale.<br />
După principiul de funcţionare, mijloacele pentru măsurat presiuni se împart în:<br />
- aparate cu lichid, a căror funcţionare se bazează pe legea fundamentală a hidrostaticii:<br />
diferenţa de presiune dintre două puncte aflate la adâncimi diferite într-un lichid este egală cu<br />
produsul dintre greutatea specifică a lichidului şi diferenţa de nivel dintre cele două puncte.<br />
Din această grupă de aparate, fac parte aparate cu tub în formă de U.<br />
- aparate cu element elastic, a căror funcţionare se bazează pe deformaţia unor elemente<br />
elastice sub acţiunea presiunii (membrane, tuburi Bourdon, tuburi spirale, silfoane);<br />
- aparate cu piston şi greutăţi, a căror funcţionare se bazează pe legea lui Pascal: presiunea<br />
exercitată din exterior asupra unui lichid se transmite integral în toată masa lichidului; ele sunt<br />
construite numai ca etaloane.<br />
- aparate electrice - care funcţionează pe baza variaţiei proprietăţilor electrice ale<br />
materialelor supuse la presiune (manometre cu cuarţ, manometre cu rezistenţă de manganin);<br />
- aparate combinate - care funcţionează pe baza combinaţiei diferitelor principii de<br />
măsurare (traductoare electrice, traductoare pneumatice).<br />
După valoarea presiunii măsurate, mijloacele pentru măsurat presiunea sunt:<br />
- manometre - care măsoară presiuni mai mari decât presiunea atmosferică;<br />
- vacuummetre - care măsoară presiuni mai mici decât presiunea atmosferică;<br />
- manovacuummetre - care măsoară atât presiuni mai mari, cât şi mai mici decât presiunea<br />
atmosferică;<br />
-micromanometre, microvacuumetre, micro-manovacuummetre, care măsoară presiuni cu<br />
valori până la 500 mm H20.<br />
■ Aparatele cu lichid pentru măsurarea presiunii se caracterizează prin<br />
construcţie simplă şi precizie ridicată, fiind utilizate în laboratoare şi în industrie, ca aparate<br />
etalon. Ele pot fi manometre, vacuummetre şi manovacuummetre.<br />
Principiul de funcţionare se bazează pe echilibrarea presiunii de măsurat, prin presiunea<br />
hidrostatică produsă de o coloană de lichid.<br />
Din punct de vedere constructiv, ele sunt aparate cu citire directă şi se pot împărţi în<br />
următoarele grupe:<br />
- aparate cu tub U;<br />
- aparate cu rezervor şi tub, care pot fi cu tub vertical sau înclinat;<br />
- aparate cu plutitor;<br />
- aparate cu balanţă inelară;<br />
- aparate cu clopot.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 40<br />
- 1
Domeniul de măsurare al acestor aparate este cuprins între 0,1 - 0,15 MN/m 2 . Peste aceste<br />
valori ale presiunii, ele devin inoperante, din cauza lungimii prea mari a coloanei de lichid.<br />
1. Aparatul cu tub U (Fig. 3.43) este cel mai simplu aparat cu lichid. El se compune<br />
dintr-un tub de sticlă în formă de U, fixat pe un suport rigid.<br />
Fig. 3.43. Manovacuumetrul cu tub U<br />
Între cele două braţe ale tubului, se găseşte o scară gradată, cu reperul<br />
zero la mijloc (scară bilaterală).<br />
Tubul de sticlă este umplut până la jumătatea scării gradate, adică până la<br />
reperul zero, cu lichid manometric - care poate fi apă sau mercur, iar pentru<br />
manometre foarte sensibile cu benzen, toluen sau alcool.<br />
Cu acest tip de aparate, se pot măsura atât supra-presiuni, cât şi<br />
depresiuni. Presiunea de măsurat „se leagă" la unul din capetele tubului, celălalt<br />
capăt rămânând în legătură cu presiunea atmosferică.<br />
Cea mai mare dintre presiuni împinge lichidul din tub în cealaltă ramură (Fig. 3.44.).<br />
Diferenţa de nivel apărută între cele două ramuri este direct proporţională cu diferenţa dintre cele<br />
două presiuni.<br />
Fig. 3.44. Funcţionarea monovacuummetrului<br />
De obicei, valoarea presiunii este exprimată direct în unităţi de<br />
măsură, datorită gradării scării în aceste unităţi.<br />
Sensibilitatea acestor aparate este invers proporţională cu greutatea<br />
specifică a lichidului manometric; pentru aceeaşi presiune, denivelarea produsă în tub va fi cu<br />
atât mai mare, cu cât densitatea lichidului este mai mică.<br />
Tuburile se construiesc până la o înălţime de 2 m, iar în cazuri speciale, pentru laboratoare,<br />
au înălţimea de 3 m.<br />
Limita inferioară de măsurare pentru acest tip de aparate este 100 mm H20, deoarece, sub<br />
această limită, erorile relative de măsurare cresc foarte mult.<br />
2. Aparate cu rezervor şi tub vertical. La aceste aparate (Fig. 3.45.), unul din braţe se<br />
înlocuieşte cu un vas cu secţiunea mult mai mare (de aproximativ 400 ori) decât celălalt braţ. Ca<br />
lichid manometric, la aceste aparate se foloseşte mercurul.<br />
Fig. 3.45. Manometru cu tub vertical<br />
Deosebirea faţă de aparatul cu tub U este aceea că, la aparatele cu rezervor<br />
şi tub vertical, presiunea se află făcând o singură citire pentru determinarea<br />
diferenţei de nivel.<br />
Dacă P a > , rezervorul se racordează la instalaţia cu presiunea de măsurat<br />
Pa, capătul tubului vertical rămânând liber, sub acţiunea presiunii atmosferice Pb<br />
. În al doilea caz, P a < , tubul vertical se racordează la instalaţia de presiune<br />
de măsurat P, iar rezervorul rămâne sub acţiunea presiunii atmosferice.<br />
Aceste aparate se folosesc în laboratoare, ca manometre sau vacuummetre etalon de<br />
verificare - când lichidul manometric este mercurul - sau în industrie, caz în care lichidul<br />
manometric este apa.<br />
Scara aparatelor este etalonată în unităţi de presiune. Gradarea se face prin comparare cu<br />
un aparat etalon.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 41
Domeniul de măsurare este limitat la valori cuprinse între 0,15 - 0,3 MN/m 2 - pentru<br />
suprapresiuni şi de până la - 0,15 MN/m 2 pentru depresiuni.<br />
Erorile de măsurare sunt cuprinse în intervalul ±1,5-3 mm coloană de lichid.<br />
3. Aparatele cu rezervor şl tub înclinat (Fig. 3.46) sunt folosite pentru măsurarea<br />
micropresiunilor de ordinul milimetrilor coloană de apă.<br />
Aceste aparate sunt asemănătoare cu aparatele cu rezervor şi tub vertical, cu deosebirea că<br />
tubul este înclinat cu un unghi a faţă de orizontală. Acest lucru este necesar pentru a se obţine<br />
deplasări mari ale lichidului în tub, pentru variaţii mici de presiune.<br />
Fig. 3.46. Micromanometrul cu rezervor şi tub înclinat<br />
Ca lichide manometrice, pot fi utilizate toate lichidele folosite la manometre; doar în mod<br />
special, este folosit alcoolul etilic.<br />
Din punct de vedere constructiv, aceste aparate pot fi realizate cu unghi de înclinare, fix<br />
sau variabil, a tubului.<br />
La acelaşi lichid manometric şi pentru aceeaşi scară a aparatului, presiunea limită măsurată<br />
va fi cu atât mai mare cu cât unghiul de înclinare este mai mare.<br />
Unghiul de înclinare are valoarea minimă de 15°, deoarece, sub această valoare a<br />
unghiului, se obţine în tub un menise întins şi neclar, ceea ce duce la lipsa de precizie a citirii.<br />
Scara aparatului se gradează în mm coloană de apă.<br />
Domeniile de măsurare ale acestor aparate sunt cuprinse între aproximativ 10 şi 200 mm<br />
H20 (100-2000 N/m 2 ).<br />
Erorile de măsurare variază între 0,5 şi 1,5% din limita superioară a domeniului de<br />
măsurare.<br />
Erorile aparatelor pentru măsurat presiunea cu lichid manometric depind mai puţin de<br />
calitatea execuţiei manometrului şi mai mult de citirea valorii presiunii.<br />
Erorile de citire au ponderea cea mai mare. Ele se produc, în general, din neatenţia<br />
operatorului.<br />
Aceste erori pot fi diminuate prin folosirea unor dispozitive speciale de vizare, cu lupă şi<br />
vernier (Fig. 3.47.).<br />
Fig. 3.47. Dispozitiv de citire cu lupă şi vernier<br />
Fig. 3.48. Meniscul lichidelor în tuburi capilare<br />
O altă eroare este cauzată de capilaritate (Fig. 3.48.). Aceasta este dată de forţele de<br />
tensiune superficială. Aceste forţe pot fi orientate spre exteriorul lichidelor (menise concav) sau<br />
spre interiorul acestora (menise convex). În cazul aparatelor cu tub U, presiunile suplimentare se<br />
anulează, deoarece cele două braţe au acelaşi diametru. La aparatele cu braţe de diametre diferite,<br />
aceste presiuni nu se echilibrează. De aceea, se produce o denivelare iniţială, chiar pentru poziţia<br />
zero a aparatului.<br />
La aparatele cu mercur, nivelul scade în tubul capilar sub poziţia zero, iar la cele cu apă,<br />
creşte peste poziţia zero. Această eroare se elimină prin aplicarea de corecţii, folosind pentru<br />
aceasta tabele.<br />
Fenomenele de capilaritate se reduc prin folosirea de tuburi cu diametre mai mari de 5 mm.<br />
Pentru compensarea erorii de capilaritate, citirea se va face totdeauna vizând vârful calotei<br />
meniscului.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 42
0 altă eroare însemnată este provocată de modificările de temperatură. La creşterea<br />
temperaturii, tubul se dilată diferit de scara gradată, ceea ce face ca, la temperaturi crescute,<br />
aceste manometre să fie mai puţin precise.<br />
Lichidul manometric este, de asemenea, dilatat de căldură; densitatea lichidului scade, iar<br />
manometrul arată presiuni mai mari. Corecţia se face tot cu ajutorul tabelelor.<br />
0 altă eroare este dată de neverticalitatea tubului sau a riglei gradate. Ea este evitată<br />
folosind firul cu plumb sau nivela cu apă.<br />
Verificarea aparatelor cu coloană de lichid cuprinde următoarele operaţii:<br />
- verificarea aspectului exterior;<br />
- verificarea scării gradate;<br />
- verificarea sensibilităţii.<br />
■ Mijloacele de măsurare cu traductor elastic sunt cel mai frecvent utilizate, datorită<br />
următoarelor avantaje:<br />
- obţinerea directă a valorii măsurate;<br />
- construcţie simplă şi robustă;<br />
- precizie crescută;<br />
- utilizare simplă;<br />
- posibilitatea de adaptare a dispozitivelor de semnalizare, înregistrare şi transmitere la distanţă.<br />
Toate aceste mijloace de măsurare a presiunii au în componenţa lor un traductor de<br />
presiune, un element elastic. Funcţionarea aparatelor cu traductor elastic se bazează pe<br />
deformarea acestui traductor, sub acţiunea presiunii.<br />
Deformarea elastică a elementului este proporţională cu presiunea de măsurat şi se<br />
transmite la un ac indicator prin intermediul unui mecanism cinematic, care are rol şi de<br />
amplificator. Acul indicator traduce deformaţia direct în unităţi de presiune.<br />
Traductoarele elastice pot fi:<br />
- cu tub Bourdon (Fig. 3.49.a);<br />
- cu tub elicoidal (Fig. 3.49.b);<br />
- cu tub spiral (Fig. 3.49.c);<br />
- cu membrană (Fig. 3.49.d);<br />
- cu capsulă (Fig. 3.49.e);<br />
- cu silfon (Fig. 3.49.f).<br />
Fig. 3.49. Tipuri constructive de traductoare elastice<br />
Elementul elastic este cel care dă şi denumirea aparatului pentru măsurat presiunea, astfel<br />
că există: aparate cu membrană, aparate cu tub Bourdon, aparate cu burduf etc.<br />
Aparatele de măsurare cu traductor elastic sunt folosite ca manometre, vacuummetre,<br />
manovacuummetre şi manometre diferenţiale.<br />
Eroarea de măsurare a acestor aparate este provocată de comportarea elementului elastic.<br />
Erorile care apar sunt:<br />
- de liniaritate a caracteristicii presiune-deformaţie;<br />
- de citire a indicaţiilor;<br />
- de încadrare a limitei superioare a măsurării sub limita de proporţionalitate a materialului<br />
din care este confecţionat elementul elastic.<br />
Materialele folosite pentru elementele elastice sunt aliaje cupru-beriliu, bronz fosforos,<br />
aliaje cupru-nichel şi oţeluri inoxidabile aliate cu Ni, Cr, Ti, Mo.<br />
La aparatele care măsoară presiunea unor lichide agresive, piesele care vin în contact cu<br />
lichidul trebuie executate din materiale inerte din punct de vedere chimic.<br />
Aparatele construite pentru măsurători obişnuite nu pot fi folosite în cazul unor fluide<br />
agresive sau în medii corosive. Pentru aceste măsurători, se folosesc aparate construite special.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 43
În mod obişnuit, aceste aparate sunt protejate din construcţie împotriva prafului, a apei, a<br />
mediilor explozive, a umidităţii.<br />
Aparatele de construcţie obişnuită pot fi folosite în condiţii de vibraţii care nu depăşesc<br />
valorile vibraţiilor din halele industriale.<br />
Pentru condiţii de şocuri de orice natură, se construiesc aparate speciale.<br />
• Aparatele cu tub elastic au elementul elastic sub formă de tub, care poate fi curbat<br />
(Bourdon) sau spiral.<br />
Tubul are secţiune ovală.<br />
Aparatele cu tub Bourdon (Fig. 3.50) se folosesc la măsurarea presiunii, atât pentru<br />
lichide, cât şi pentru gaze. Aparatele pentru gaze au prevăzută în peretele carcasei o fereastră<br />
pentru expansiunea gazelor, în cazul apariţiei unei suprapresiuni. Carcasa acestor aparate este<br />
vopsită în culori convenţionale, specifice gazului de măsurat.<br />
Fig. 3.50. Aparat cu tub Bourdon 1 - element elastic; 1 - arc tubular de deschidere; 2 -<br />
pârghie de legătură; 3 - sector dinţat; 4 - pinion; 5 - ac indicator; 6 - cadran; 7 - cep<br />
filetat de legătură; 8 - carcasă; 9 - ramă; 10 - geam de protecţie<br />
Elementul elastic al acestor aparate este un tub Bourdon, care se<br />
prezintă sub forma unui tub curbat, cu secţiune ovală (Fig. 3.51), care se<br />
deformează atât în secţiune, cât şi în deschidere. Deformaţiile deschiderii sunt transmise<br />
printr-un mecanism cu roţi dinţate la axul acului indicator. Acul indicator transformă mişcarea de<br />
rotaţie în unităţi de presiune.<br />
Fig. 3.51. Schema deformării tubului Bourdon sub influenţa presiunii:<br />
a, b - axele elipsei în repaus; a , b' - axele elipsei sub presiune; y, y', R,<br />
R' - parametrii geometrici ai tubului în stare de repaos şi, respectiv,<br />
sub presiune.<br />
La aparatele cu tub spiral, deplasarea capătului liber este<br />
mai mare pentru aceeaşi temperatură şi, de aceea, ele sunt preferate în cazul în care măsurarea<br />
este însoţită de înregistrare (sunt necesare curse mai mari).<br />
Sensibilitatea aparatelor cu tub depinde de:<br />
- forma secţiunii tubului;<br />
- mărimea razei de curbură a tubului;<br />
- grosimea pereţilor tubului;<br />
- materialul din care este confecţionat tubul. Domeniul de măsurare al acestui tip de<br />
aparate este:<br />
1. pentru aparate cu tub Bourdon, între 1000 N/m 2 -1000 MN/m 2 ;<br />
2. pentru aparate cu tub spiral, între 1000 N/m 2 - 25 NM/m 2 ;<br />
3. pentru aparatele cu tub elicoidal, între 10 000 N/m 2 - 60 MN/m 2 .<br />
• Aparatele cu membrană funcţionează pe baza deformării elastice a membranelor sub<br />
acţiunea presiunii. Membranele pot fi folosite singure sau combinate câte două, când formează<br />
capsule.<br />
a) Aparate cu membrană, al căror element elastic este o membrană montată într-o cameră<br />
de presiune (Fig. 3.52.).<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 44
Fig. 3.52. Manometru cu membrană<br />
Transmiterea presiunii şi transformarea ei în indicaţie pe cadranul aparatului se face prin<br />
acelaşi mecanism multiplicator, ca şi în cazul manometrului cu tub.<br />
Membranele sunt plăci metalice subţiri, cu feţe plane sau ondulate concentric,<br />
confecţionate din diferite aliaje metalice (bronz fosforos, bronz cu beriliu). Sub acţiunea<br />
presiunii, membrana se deformează, iar centrul ei se deplasează şi transmite mişcarea la<br />
mecanismul amplificator.<br />
Deoarece deformaţia membranei sub acţiunea presiunii este mică, aparatele cu membrană<br />
au o sensibilitate scăzută.<br />
Aceste aparate sunt utilizate în medii agresive sau în medii care au viscozitate mare.<br />
Domeniul de măsurare este cuprins între 1000 N/ m 2 şi4MN/m 2 .<br />
b) Aparate cu capsulă, al căror element elastic este o capsulă formată din două membrane<br />
lipite pe contur (Fig. 3.53.).<br />
Fig. 3.53. Manometru cu capsulă<br />
Sub acţiunea presiunii introduse în capsulă, deformaţia care apare<br />
este transmisă prin acelaşi tip de mecanism ca şi la manometrele descrise<br />
anterior.<br />
Domeniul de măsurare este cuprins între 100 N/m 2 până la 60 000<br />
N/m 2 .<br />
• Aparatele cu silfon au o construcţie asemănătoare cu a celorlalte manometre, cu<br />
diferenţa că elementul elastic este un tub elastic, numit silfon.<br />
Silfonul este un tub cilindric cu pereţii ondulaţi, ale cărui variaţii de lungime sub efectul<br />
presiunii sunt transformate în deplasări circulare ale acului indicator, printr-un mecanism<br />
cinematic (Fig. 3.54.).<br />
Fig. 3.54. Aparat cu silfon<br />
Materialele din care se confecţionează elementul elastic sunt acelaşi ca şi la<br />
celelalte elemente elastice prezentate până acum. în unele cazuri, pentru mărirea<br />
domeniului de măsurare, în interiorul burdufului se montează un arc spiral.<br />
Presiunea poate acţiona atât din interior cât şi din exterior. Se utilizează în<br />
special cu dispozitive de înregistrare sau în sisteme de reglare automată.<br />
Domeniul de măsurare al acestor aparate este cuprins între 50 N/m 2 - 0,5 MN/m 2 .<br />
■ Aparatele pentru măsurat presiunea arterială sunt utilizate în domeniul medical şi se<br />
mai numesc sfigmomanometre. Ele sunt de două feluri:<br />
a) Sfigmomanometre cu coloană de mercur (Fig. 3.55.);<br />
b) Sfigmomanometre cu element elastic (Fig. 3.56.).<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 45
Fig. 3.55. Aparat pentru măsurarea presiunii arteriale cu manometru cu<br />
mercur<br />
1 - manometru; 2 - brasardă; 3 - pară de cauciuc; 4 - tuburi de legătură.<br />
Fig. 3.56. Sfigmomanometru cu manometru cu element elastic<br />
■ Aparatele pentru măsurat presiunea în pneurile autovehiculelor cele mai utilizate sunt<br />
cele cu piston şi cu arc (Fig. 3.57).<br />
Fig. 3.57. Aparat pentru măsurat presiunea în pneurile<br />
autovehiculelor<br />
Acest manometru are în interior un piston, un arc<br />
şi o bucşă. La pătrunderea aerului comprimat prin orificiul de acces, pistonul este împins. El<br />
comprimă arcul din interior şi antrenează o bucşă, care se află înaintea scării gradate. Datorită<br />
frecării, bucşa rămâne în aceeaşi poziţie, corespunzătoare presiunii, putând fi citită. Aducerea<br />
bucşei la poziţia iniţială se face prin scuturare.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 46
COLEGIUL TEHNIC METALURGIC<br />
SLAT<strong>IN</strong>A - OLT<br />
Nume Și Prenume Elev<br />
Clasa Data<br />
Fişă de evaluare. Tema: Mijloace pentru măsurarea mărimilor<br />
mecanic<br />
Completează spaţiile libere:<br />
1. Forţa este o mărime vectorială, caracterizată de următoarele<br />
noţiuni:........................................................<br />
2. În SI, unitatea de măsură pentru forţă este newton, notat cu N, care,<br />
prin definiţie, este...................<br />
3. Măsurarea forţelor se execută cu aparate numite............<br />
4. Din punct de vedere constructiv, dinamometrele pot<br />
fi:............................................................<br />
5. Multiplii şi submultiplii cel mai des utilizaţi ai acestei unităţi de<br />
măsură pentru presiune sunt:...........<br />
6. În sistemul MKS, unitatea de măsură pentru presiune este tot N/m 2 ,<br />
dar ea se numeşte......................<br />
7. În sistemul CGS, unitatea de măsură pentru presiune se<br />
numeşte......................<br />
8. În afara sistemelor, se mai utilizează următoarele unităţi de măsură:<br />
- ............................................................. notat mm H20;<br />
- ............................................................. notat mm Hg sau torr;<br />
- ………………………………………...notată at;<br />
- …………………………………….......notată ata;<br />
- …………………..................................folosită în meteorologie.<br />
9. Mijloacele pentru măsurarea presiunii se deosebesc în funcţie<br />
de:.................................;<br />
10. Precizaţi care sunt multiplii şi submultiplii newtonului.<br />
11. Enumeraţi părţile componente ale aparatului cu tub Bourdon.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 47
3.2.3. Mijloace pentru măsurarea mărimilor cinematice (viteze, turaţii, acceleraţii)<br />
■ Mijloace pentru măsurarea vitezei<br />
Viteza liniară este o mărime vectorială care caracterizează mişcarea unui punct material în<br />
raport cu un sistem de referinţă. Ea este rezultatul raportului dintre distanţa parcursă şi timpul<br />
necesar parcursului:<br />
Dimensional: [v] = L T'<br />
în SI, viteza liniară se măsoară în m/s.<br />
Măsurarea vitezei de deplasare a vehiculelor<br />
Se realizează cu vitezometrul cu kilometraj (Fig. 3.58). Acesta este un mijloc de măsurare<br />
instalat pe bordul autovehiculelor, pentru indicarea vitezei şi a distanţei parcurse. în aceeaşi<br />
carcasă sunt montate două aparate: vitezometrul, pentru indicarea vitezei orare, şi kilometrajul,<br />
pentru indicarea distanţei parcurse.<br />
Măsurarea se face prin legarea celor două aparate prin intermediul unui cablu flexibil, care<br />
transmite mişcarea de la cutia de viteze la axul de antrenare al aparatului.<br />
Fig. 3. 58. Vitezometru cu kilometraj<br />
Mijloace pentru măsurarea vitezei de rotaţie<br />
La mişcarea de rotaţie, viteza unghiulară a unui punct material este definită de relaţia:<br />
unde:<br />
- ω este viteza unghiulară;<br />
- Δφ este unghiul corespunzător arcului de cerc parcurs;<br />
- t este timpul necesar parcursului.<br />
Unitatea de măsură pentru viteza unghiulară este rad/s.<br />
Mijloacele pentru măsurarea vitezei de rotaţie se numesc tahometre. Ele pot fi portabile şi<br />
de banc. Din punctul de vedere al principiului de funcţionare, tahometrele pot fi mecanice şi<br />
electrice.<br />
1. Tahometrele mecanice sunt, în general, portabile. Ele pot fi:<br />
- cu dispozitiv centrifugal;<br />
- cu dispozitiv cronometric;<br />
- vibratoare;<br />
- hidrocentrifugale;<br />
- pneumatice.<br />
• Tahometrele mecanice cu dispozitiv centrifugal sunt caracterizate de o precizie scăzută,<br />
care nu depăşeşte valoarea de 2%. Ele sunt prevăzute cu o cutie de viteze, ceea ce dă posibilitatea<br />
utilizării aceluiaşi tahometru în mai multe domenii de măsurare.<br />
Tahometrele cu dispozitiv centrifugal lucrează pe baza creşterii forţei centrifuge cu<br />
pătratul turaţiei maselor în rotaţie. Un astfel de tahometru este prezentat în figura 3.59.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 48
Fig. 3.59. Tahometru cu dispozitiv centrifugal: 1 - ax de antrenare; 2 -<br />
pârghie; 3 - greutăţi; 4 - piesă mobilă; 5 - ghidaj; 6 - pârghii;7 - sector dinţat; 8<br />
- pinion; 9 - ac indicator;10 - scară gradată.<br />
Axul de antrenare 1 primeşte mişcarea de la axul căruia îi<br />
măsurăm turaţia. Mişcarea de rotaţie se transmite apoi prin intermediul<br />
pârghiilor 2, care au greutăţi la capete, la piesa mobilă ce culisează<br />
într-un ghidaj (care are rolul de a transforma mişcarea de rotaţie în<br />
mişcare de translaţie). De la acest ghidaj, prin intermediul pârghiei 6,<br />
mişcarea trece în zona mecanismului de prelucrare a semnalului, în<br />
scopul afişării mărimii măsurate.<br />
Domeniul de măsurare al tahometrelor cu dispozitiv centrifugal este cuprins între 30 min -1<br />
şi 48 000 min -1 (unităţi de turaţie).<br />
Cunoscând turaţia, se poate afla viteza unghiulară, folosind formula:<br />
• Tahometrele mecanice cu dispozitiv cronometric sunt tahometrele mecanice care au<br />
montat în plus un contor de rotaţii şi un cronometru. Acestea sunt montate astfel încât să poată fi<br />
pornite simultan, prin schimbarea poziţiei axului de antrenare la pornirea tahometrului.<br />
Valoarea turaţiei se obţine împărţind indicaţiile contorului (care reprezintă numărul<br />
rotaţiilor) la valoarea indicaţiilor cronometrului (care reprezintă numărul unităţilor de timp<br />
considerate).<br />
2. Tahogeneratoarele electrice sunt mijloace de măsurare pentru viteza de rotaţie. Ele pot<br />
fi:<br />
- generatoare;<br />
- cu curenţi Foucault;<br />
- cu impulsuri;<br />
- stroboscopice.<br />
Tahometrele generatoare sunt mijloace de măsurare care folosesc principiul inducţiei<br />
electromagnetice şi care transformă viteza de rotaţie într-o tensiune care poate fi măsurată cu<br />
ajutorul unui voltmetru.<br />
Ele pot funcţiona în curent continuu sau în curent alternativ. Tahometrul care funcţionează<br />
în curent continuu este dinamul cu colector, la care excitaţia este dată de un magnet permanent.<br />
Forţa electromotoare care se produce este proporţională cu turaţia. Măsurarea efectivă se<br />
face cu un voltmetru a cărui scară gradată este divizată în rotaţii pe minut.<br />
Acest tip de tahometru este sensibil la variaţiile de temperatură, care pot produce variaţii<br />
ale inducţiei magnetice.<br />
Tahometrele generatoare de curent alternativ (Fig. 3.60) sunt construite pe principiul<br />
alternatoare-lor. Ele au excitaţia constantă, realizată cu un magnet permanent.<br />
Fig. 3.60. Tahogenerator de curent alternativ<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 49
Acest tip de tahometru este folosit pentru măsurarea vitezei de rotaţie până la 3000 rot/min,<br />
caz în care magnetul permanent este fix şi înfăşurarea indusă este rotativă.<br />
Când magnetul permanent este rotativ şi înfăşurarea indusă este fixă, aparatul măsoară<br />
peste 3000 rot/min.<br />
• Tahometrele stroboscopice folosesc stroboscopul (Fig. 3.61), care este o lampă<br />
electronică de tip fulger, care produce impulsuri luminoase cu frecvenţă ce poate fi reglată.<br />
Stroboscopul se bazează pe faptul că ochiul vede sistemul rotitor în repaus atunci când frecvenţa<br />
impulsurilor este egală cu frecvenţa de rotaţie. Stroboscopul cu obturare mecanică se compune<br />
dintr-un disc cu fante şi un tahometru cu ajutorul căruia se<br />
citeşte viteza de rotaţie a arborelui cu disc.<br />
Fig. 3.61. Măsurarea stroboscopică a turaţiei<br />
■ Mijloace pentru măsurarea acceleraţiei<br />
Din relaţia de definiţie a forţei ca mărime fizică variabilă, F = m•a, rezultă că aceasta<br />
depinde de masa şi de acceleraţia obiectului care se studiază. Aparatele care măsoară acceleraţia<br />
unui obiect în mişcare sunt denumite accelerometre. Partea cea mai importantă din construcţia<br />
acestor aparate o reprezintă captorul (traductorul).<br />
Captorii pentru măsurarea parametrilor unei vibraţii sunt de două feluri:<br />
• cu punct fix (cvasistatică), care măsoară mişcarea vibratorie în raport cu un element<br />
mobil;<br />
• seismici, care funcţionează pe principiul unui sistem oscilant format dintr-o masă, un<br />
element elastic şi un amortizor.<br />
În principiu, un captor pentru măsurarea vibraţiilor (captor seismic) are următoarele<br />
elemente componente (Fig. 3.62): suportul S, legat rigid de obiectul a cărui vibraţie se măsoară,<br />
masa, legată de suport prin intermediul arcului de constantă k, şi amortizorul c. Traductorul T,<br />
legat de masa m, transformă mişcarea într-un semnal electric.<br />
Fig. 3.62. Schema principială a unui captor seismic: S - suport;<br />
m - masă seismică; c - amortizor; k - element elastic; T - traductor.<br />
Din punctul de vedere al caracteristicilor tehnico-metrologice, cel mai răspândit este<br />
captorul piezoelectric pentru măsurarea vibraţiilor.<br />
În comparaţie cu alte tipuri de captori, cei piezoelectrici au o serie de avantaje, şi anume:<br />
• sunt autogeneratoare (nu necesită alimentare separată);<br />
• nu au piese mobile care să fie supuse uzării;<br />
• au o construcţie robustă şi compactă;<br />
• sunt uşor de etalonat şi de utilizat;<br />
• pot fi montaţi în orice poziţie;<br />
• sunt puţin influenţaţi de condiţiile de mediu;<br />
• în afară de acceleraţii, se pot utiliza şi la măsurarea vitezelor şi a deplasărilor.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 50
Fig. 3.63. Schema principială a unui captor piezoelectric funcţionând prin<br />
compresiune: 1 - carcasă; 2 - masă inertă; 3 - resort; 4 - pastile de cristale<br />
piezoelectrice; 5 - borne de ieşire; 6 - baza accelerometrului.<br />
Captorii piezoelectrici pot funcţiona prin compresiune, forfecare sau încovoiere.<br />
Cei mai uzuali sunt captorii piezoelectrici care funcţionează prin compresiune şi forfecare.<br />
Schema principală a unui captor piezoelectric, funcţionând prin compresiune, este prezentată în<br />
figura 3.63.<br />
Pe cele două discuri din cristale piezoelectrice este aşezată o masă grea, întregul sistem<br />
fiind preîncărcat cu ajutorul unui resort rigid şi montat pe o bază masivă. Când captorul este<br />
supus vibraţiilor, masa va exercita asupra cristalelor o forţă variabilă, proporţională cu<br />
acceleraţia. Datorită efectului piezoelectric, între cele două discuri va apărea o tensiune variabilă,<br />
proporţională cu forţa perturbatoare, implicit cu acceleraţia.<br />
Caracteristicile accelerometrelor<br />
Accelerometrele sunt de tip monoaxial, adică sunt mijloace de măsurare care pot determina<br />
valoarea acceleraţiei doar pe o singură axă. Axa de măsurare este perpendiculară pe suprafaţa de<br />
montare a accelerometrului.<br />
Accelerometrele care au trei axe de măsurare, conţin trei elemente seismice monoaxiale, care<br />
sunt montate pe trei direcţii perpendiculare între ele. La acest tip de aparate, există trei ieşiri<br />
electrice independente. Ele se folosesc în cazul în care este necesară măsurarea acceleraţiei pe trei<br />
direcţii, deoarece aparatul asigură o ortogonalitate mai bună decât trei accele-rometre montate<br />
monoaxial pe fiecare direcţie.<br />
Caracteristicile accelerometrelor pot fi:<br />
• fizice - forma, dimensiunile, masa şi frecvenţa;<br />
• electrice - raportul de amplificare şi sensibilitate.<br />
Accelerometrele au, în general, formă cilindrică. Ele sunt prevăzute cu şuruburi pentru<br />
montare, aşezate la baza accelerometrului.<br />
Masa accelerometrelor este relativ redusă, fiind cuprinsă între 0 şi 60 de grame. În general,<br />
pentru un accelerometru cu dimensiune mai mare, sensibilitatea este mai mare, iar frecvenţa de<br />
rezonanţă este mai mică. Cele mai mici accelerometre au diametrul de 6 mm şi înălţimea de 6<br />
mm, iar cele mai mari au diametrul de 50 mm şi înălţimea de 50 mm.<br />
Pentru măsurarea vibraţiilor cu precizie crescută este necesar să se folosească<br />
accelerometre cu sensibilitate mare, cu gamă mare de frecvenţe şi cu greutate mică.<br />
Trebuie ţinut seama de faptul că accelerometrele cu sensibilitate mare sunt în general mai<br />
grele.<br />
Alegerea accelerometrelor se face ţinând seama de următoarele criterii:<br />
• precizia măsurătorilor este afectată de greutatea crescută a accelerometrului;<br />
• gama de frecvenţă care trebuie măsurată trebuie să fie compatibilă cu gama de frecvenţă a<br />
accelerometrului;<br />
• gama dinamică a accelerometrului trebuie să fie adecvată măsurătorilor care vor fi<br />
efectuate; accelerometrele pentru şocuri vor fi alese din gama pentru niveluri înalte ale<br />
semnalelor, iar accelerometrele sensibile, pentru niveluri slabe ale semnalelor;<br />
• depăşirea temperaturii maxime de funcţionare a accelerometrului produce depolarizarea<br />
cristalului piezoelectric, deci pierderea sensibilităţii;<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 51
• funcţionarea corectă a accelerometrelor este puternic influenţată de factorii de mediu, ca:<br />
umiditate, zgomote acustice, câmpuri magnetice şi radiaţii intense.<br />
3.2.4. Metode şi mijloace pentru măsurarea debitelor<br />
■ Aparate pentru măsurarea cantităţilor de lichide<br />
Aparatele pentru măsurat cantităţile de lichide se numesc contoare.<br />
Contoarele pentru apa potabilă se numesc apometre.<br />
Caracteristicile acestor mijloace de măsurare sunt:<br />
- calibrul contorului - mărimea diametrului orificiului de intrare şi de ieşire a lichidului;<br />
- debitul caracteristic (debitul nominal) - cantitatea maximă de lichid care trece prin contor<br />
în timp de o oră;<br />
- pierderea de presiune în contor;<br />
- presiunea şi temperatura limită - valorile admisibile pentru ca erorile de măsurare să fie<br />
minime.<br />
Contorul cu palete (Fig. 3.64) are corpul turnat în general din bronz fosforos şi este<br />
prevăzut cu două orificii, pentru intrarea şi pentru ieşirea lichidului. La intrare, are montată o sită<br />
confecţionată din metal sau din mase plastice, cu rolul de a opri pătrunderea diferitelor impurităţi.<br />
Dispozitivul de măsurare este construit dintr-o roată cu palete, care este pusă în mişcare de<br />
lichidul care trece prin contor. Mecanismul de transmitere are rolul de a prelua mişcarea de<br />
rotaţie şi de a o transmite dispozitivului integrator, format dintr-un cadran cu ace indicatoare, care<br />
totalizează lichidul trecut prin aparat.<br />
Fig. 3.64. Schema contorului cu palete: 1 - corp; 2 - sită; 3 -<br />
dispozitiv de măsurare; 4 - casetă; 5 - orificii calibrate; 6 - orificii;<br />
7 - mecanism de transmitere; 8 - mecanism integrator de debit<br />
Indicarea debitelor se face pe două tipuri de cadrane:<br />
- cu cinci scări gradate, circulare; o gradaţie de pe scara de<br />
ordin superior reprezintă o rotaţie completă a scării imediat<br />
următoare (Fig. 3.65.,a);<br />
- cu fante pentru înscrierea debitului (Fig. 3.65.,b).<br />
Fig. 3.65. Cadrane pentru apometre<br />
Ambele tipuri de cadrane sunt prevăzute cu ac indicator central, care poate indica fracţiuni<br />
de 1 dm 3 . Caracteristicile tehnice ale contorului cu palete sunt:<br />
- domeniul de măsurare: 10 3 ... 10 4 m 3 ;<br />
- presiunea maximă de lucru: 10 bari;<br />
- etanşeitatea garantată cu apă, la 16 bari, timp de 3 min;<br />
- temperatura lichidului max. 30° C;<br />
- sensibilitate garantată: contorul înregistrează sigur debite începând cu valori de 2% din Q NOM)<br />
- toleranţele garantate: erorile tolerate se găsesc sub ± 3% pentru intervalul 2-5 % QNOM şi sub<br />
±2% pentru debite cuprinse între 5 şi 100% Q NOM.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 52
Pe lângă părţile principale, în construcţia acestor aparate mai sunt incluse dispozitive de<br />
protecţie contra îngheţului.<br />
La alegerea şi amplasarea contorului, trebuie să se ţină seama de locul de amplasare, de<br />
presiunea în conductă şi de pierderile de presiune pe care acesta o provoacă. Pentru o funcţionare<br />
corectă, contoarele trebuie să fie umplute în permanenţă cu apă, pentru a împiedica acumularea<br />
de aer în conductă şi în aparat.<br />
■ Aparate pentru măsurarea debitului<br />
Debitul este cantitatea de substanţă solidă, lichidă sau gazoasă care trece printr-o secţiune<br />
oarecare în unitatea de timp.<br />
Astfel, debitul se poate exprima sub două forme:<br />
- debit de volum - volumul de fluid scurs în unitatea de timp:<br />
unde: V - volumul; t - timpul.<br />
- debit de masă - masa de fluid scursă în unitatea de timp:<br />
în care: m - masa; t-timpul.<br />
Ecuaţiile dimensionale de exprimare a debitului sunt:<br />
- pentru debitul de volum: [Qv] = l 3 •T- 1<br />
- pentru debitul masic: [Qm] = M•T -1<br />
Debitul de volum se exprimă în m 3 /h; l/s; l/h; Debitul de masă se exprimă în: kg/h; t/s; t/h;<br />
Măsurarea debitelor de fluide se bazează pe:<br />
- determinarea presiunii diferenţiale;<br />
- determinarea presiunii dinamice;<br />
- determinarea vitezei medii de deplasare;<br />
- inducţia electromagnetică;<br />
- propagarea oscilaţiilor sonore în fluid;<br />
- ionizare;<br />
- efecte calorice asupra fluidului.<br />
♦ Metoda volumetrică se aplică la lichide şi gaze (Fig. 3.66). Debitul reprezintă suma<br />
anumitor volume elementare de fluid, constante în intervalul de timp în care se face determinarea.<br />
Fig. 3.66. Contoare volumetrice<br />
Rezervoarele etalonate (Fig. 3.66.,a) sunt rezervoare de volume; înălţimea coloanei de<br />
lichid este marcată pe un indicator de nivel, la care se citeşte volumul evacuat.<br />
Contorul volumetric pentru lichide (Fig. 3.66.,b) contorul volumetric umed pentru gaze<br />
(Fig. 3.66.,d) şi contorul volumetric cu burduf pentru gaze (Fig. 3.66.,e) sunt instrumente<br />
prevăzute cu una sau cu mai multe camere de volum cunoscut, a căror umplere şi golire succesivă<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 53
este transmisă unui index integrator. Pe cadranul acestuia, se citeşte numărul de camere golite,<br />
deci debitul.<br />
Principiul de măsurare a contorului cu palete rotitoare (Fig. 3.66., c) se bazează pe umplerea şi<br />
golirea a două spaţii care iau naştere succesiv, prin rotirea în sensuri diferite a două palete.<br />
♦ Metoda gravimetrică (Fig. 3.67) este o metodă de măsurare a debitului care se aplică la<br />
lichide şi gaze. Debitul este produsul dintre volumul şi densitatea fluidului trecut prin contor<br />
într-un anumit interval de timp. Mărimile caracteristice sunt volumul şi densitatea.<br />
Fig. 3.67. Metoda gravimetrică de măsurare a debitelor:<br />
a - contor de masă; b - contor de masă interferenţial; 1- contor<br />
diferenţial; 2 - senzor de densitate;3 - calculator electronic.<br />
Contoarele de masă (Fig. 3.67.a), folosite pentru măsurarea debitelor de apă, sunt<br />
instrumente prevăzute cu camere de volume cunoscute, care se dezechilibrează prin umplere,<br />
antrenând un sistem de pârghii cu ajutorul cărora se transmite numărul de umpleri ale camerelor<br />
la sistemul indicator. Printr-un sistem de integrare, numărul de umpleri este transformat în<br />
cantitate de lichid scurs.<br />
Contorul de masă interferenţial (Fig. 3.67.b) se utilizează pentru lichide şi pentru gaze.<br />
Sunt formate dintr-un sector de conductă de secţiune cunoscută, în care este montat un contor cu<br />
turbină sau un contor diferenţial, prin intermediul căruia se înregistrează volumul de fluid scurs<br />
prin conductă. Senzorul de densitate măsoară şi transmite valorile densităţii unei unităţi de<br />
integrare, care afişează masa de fluid scurs.<br />
♦ Metoda micşorării locale a secţiunii de curgere (Fig. 3.68.) se aplică la lichide şi gaze.<br />
O strangulare locală a secţiunii de trecere printr-o conductă are ca efect o pierdere locală de<br />
presiune. Această metodă foloseşte proporţionalitatea care există între debitul trecut prin<br />
secţiunea strangulată şi pierderea de presiune produsă local. Metoda se aplică atât la conducte, la<br />
orificii practicate în pereţii rezervoarelor, cât şi în canalele deschise.<br />
Fig. 3.68. Metoda micşorării secţiunii locale la conducte<br />
Ajutajul de măsurare (Fig. 3.68.,a) este un dispozitiv cu<br />
reducere locală a secţiunii de curgere a fluidului prin conducta sub<br />
presiune şi este conceput ca un orificiu circular axial. Măsurând<br />
căderea de presiune în amonte şi aval, se deduce valoarea debitului.<br />
Ajutajul Venturi (Fig. 3.68.,b) este asemănător celui anterior<br />
prezentat, dar se continuă cu un difuzor, care este un tub divergent<br />
de conicitate mică şi de lungime redusă.<br />
Tubul Venturi (Fig. 3.68.,d) este un dispozitiv de reducere a<br />
secţiunii de trecere a unei conducte sub presiune, care are formă convergent-divergentă, între ce!e<br />
două porţiuni existând o zonă scurtă cilindrică, numită gâtuire. Aceste două porţiuni au rolul de a<br />
face trecerea lentă la dimensiunile normale ale conductei, măsurarea efectuându-se între<br />
diametrul nominal şi diametrul minim.<br />
Diafragma (Fig. 3.68, c şi e) este o rezistenţă locală creată în interiorul unei conducte.<br />
Poate avea forma circulară sau de segment. Peretele transversal are grosime mică şi creează o<br />
pierdere de presiune locală.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 54
Orificiul de măsurare (Fig. 3.69. a) este o deschidere amenajată în peretele unui rezervor<br />
de lichid, în scopul măsurării debitului. Debitul de lichid se calculează în funcţie de variaţia<br />
înălţimii h într-un interval de timp.<br />
Duza de măsurare (Fig. 3.69.b) este un ajutaj calibrat convergent, fixat pe peretele<br />
rezervorului. Măsurarea se face la fel ca la orificiul de măsurare.<br />
Fig. 3.69. Orificii de măsurare la rezervoare<br />
Pentru canale deschise, măsurarea debitelor se face amenajând pe curs deversoare (Fig.<br />
3.70), praguri (Fig. 3.71) şi canele de măsurare (Fig. 3.72).<br />
Fig. 3.70. Tipuri de deversoare:<br />
a - deversor simplu; b - deversor dreptunghiular; c deversor<br />
triunghiular; d - deversor parabolic; e - deversor trapezoidal; f -<br />
deversor circular; g - deversor proporţional.<br />
Toate tipurile de deversoare, praguri, canale de<br />
măsurare şi coturi prezentate în figuri sunt întâlnite pe<br />
cursurile amenajate hidrotehnic. De exemplu, pragul cu<br />
profil curb (Fig. 3.71,a) constă într-un perete submersibil<br />
de secţiune curbă, căruia lichidul îi urmăreşte conturul, atât<br />
pe creastă cât şi în aval.<br />
Pragul lat (Fig. 3.71. b) este pragul a cărui creastă<br />
orizontală, în contact cu apa, este suficient de lungă încât<br />
liniile de flux să devină practic paralele cu creasta.<br />
Pragul triunghiular (Fig. 3.71. c) este un perete profilat, folosit pentru determinarea<br />
debitului la care un lichid în curgere realizează un contact pe lungime mare, în aval şi în amonte.<br />
Fig. 3.71. Praguri de măsurare<br />
Sectorul de canal convergent-divergent (Fig. 3.72) este folosit pentru obţinerea unei căderi<br />
de presiune destinată măsurării debitului.<br />
Fig. 3.72. Canal de măsurare<br />
♦ Metoda centrifugală (Fig. 3.73.) se aplică la lichide şi la gaze şi<br />
foloseşte legătura funcţională dintre debit şi diferenţa de presiune care se<br />
creează într-o curbă parcursă de un fluid între porţiunea concavă şi cea<br />
convexă, considerând aceeaşi secţiune transversală. Curba în care se măsoară diferenţa de<br />
presiune se mai numeşte cot de măsurare.<br />
Fig. 3.73. Cot de măsurare<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 55
♦ Metoda rezistenţei opuse de un corp la înaintarea fluidului (Fig. 3.74) foloseşte<br />
proporţionalitatea care există între debitul trecut printr-un tub şi mărimea deplasării unui corp<br />
care are dimensiuni cunoscute sau care pot fi calculate.<br />
Aceste mijloace de măsurare se numesc rotametre şi pot avea mai multe forme constructive.<br />
Fig. 3.74. Rotametre<br />
a) Rotametrul cu corp liber (Fig. 3.74.a) este un instrument compus dintr-un tub cu o<br />
uşoară conicitate, aşezat în poziţie verticală,în care, sub acţiunea presiunii fluidului, se<br />
deplasează liber un corp calibrat, cu o formă specială şi a cărui poziţie indică debitul fluidului.<br />
b) Rotametrul cu corp ghidat (Fig. 3.74.b) se deosebeşte de primul rotametru prin faptul că<br />
piesa din interiorul tubului nu mai este liberă, ci se deplasează solidar cu o tijă al cărei capăt<br />
indică valoarea debitului.<br />
c) Rotametrul cu corp articulat (Fig. 3.74.c) se compune dintru-un corp a cărui poziţie<br />
indică debitul, fiind articulat şi solidar cu o tijă al cărei capăt liber indică debitul scurs, pe o scară<br />
gradată.<br />
♦ Metoda explorării câmpului de viteze (Fig. 3.75) este o metodă care se aplică atât la<br />
lichide, cât şi la gaze. Ea foloseşte legătura directă dintre debit şi viteza de curgere a fluidului.<br />
Fig. 3.75. Mijloace de măsurare a vitezei fluidului<br />
a) Flotorul(Fig. 3.75.a) este un corp plutitor,antrenat de curentul de lichid, folosit la<br />
determinarea direcţiei de curgere şi a vitezei curenţilor de suprafaţă sau de adâncime.<br />
b) Sonda pentru gaze (Fig. 3.75. b) este un instrument sub forma de tijă, care, introdus<br />
într-o conductă, permite stabilirea vitezei la o anumită adâncime.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 56
c) Tubul Pitot-Prandtl (Fig. 3.75.c) este tot o sondă, prevăzută cu prize de presiune, şi este<br />
folosit pentru măsurarea diferenţei dintre presiunea dinamică şi cea statică.<br />
d) Morişca (Fig. 3.75.d) este un instrument prevăzut cu o elice, căreia curentul de fluid îi<br />
imprimă o mişcare de rotaţie. Măsurând viteza de rotaţie, se determină debitul.<br />
♦ Metoda electromagnetică se aplică la lichidele cu o anumită conductibilitate. Ea se<br />
bazează pe proporţionalitatea dintre foiţa electromotoare indusă de un curent de lichid, la trecerea<br />
printr-un câmp magnetic.<br />
Fig. 3.76. Debitmetru electromagnetic<br />
Mijlocul de măsurare (Fig. 3.76.) se compune dintr-un<br />
segment de conductă prevăzut cu un electromagnet şi din doi<br />
electrozi aflaţi în contact cu lichidul care curge prin conductă.<br />
Forţa electromotoare indusă de fluidul care traversează câmpul magnetic este convertită în debit,<br />
prin intermediul unui integrator.<br />
♦ Metoda injectării sau diluţiei se aplică la lichide şi la gaze, şi constă în introducerea<br />
unor soluţii identificabile în fluid, urmată de determinarea în aval a concentraţiei de substanţă,<br />
ştiind că diluţia este proporţională cu debitul. În procedeul măsurării timpului de tranzit,<br />
indicatorul este injectat în conductă şi se măsoară intervalul de timp în care acesta parcurge o<br />
lungime cunoscută între două secţiuni. La această metodă se folosesc: - trasori neradioactivi<br />
(Na2Cr207, NaCI, LiCI); - trasori radioactivi (brom 82, sodiu 24, crom 51,<br />
tritiu, aur 198).<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 57
COLEGIUL TEHNIC METALURGIC<br />
SLAT<strong>IN</strong>A - OLT<br />
Nume Și Prenume Elev<br />
Clasa Data<br />
Fişă de evaluare.<br />
Tema: Mijloace pentru măsurarea mărimilor cinematice; Metode şi<br />
mijloace pentru măsurarea debitelor<br />
I. Completează spaţiile libere:<br />
1. Viteza liniară este rezultatul raportului dintre............................<br />
2. În SI, viteza liniară se măsoară în.......................<br />
3. La mişcarea de rotaţie, viteza unghiulară a unui punct material este<br />
determinată de relaţia:.........................<br />
4. Unitatea de măsură pentru viteza unghiulară este......<br />
5. Mijloacele pentru măsurarea vitezei de rotaţie se<br />
numesc........................<br />
6.Tahogeneratoarele electrice sunt mijloace de măsurare pentru viteza<br />
de rotaţie. Ele pot fi:....................<br />
7.Tahometrele mecanice sunt în general portabile. Ele pot<br />
fi:..................................................<br />
8. Debitul se defineşte ca fiind cantitatea de substanţă solidă, lichidă<br />
sau gazoasă care........................<br />
9. Debitul se poate exprima sub două forme:.........................................<br />
Nr.<br />
crt.<br />
II. Completează tabelul următor:<br />
Mărimea de<br />
măsurat<br />
Unitatea de<br />
măsură<br />
Metoda de măsurare<br />
folosită<br />
Mijlocul de măsurare<br />
folosit<br />
III. Explică principiul de funcţionare a tahometrelor cu dispozitiv<br />
centrifugal. C<br />
IV. Precizează caracteristicile tehnice ale contorului cu palete.<br />
V. Enumeră şi reprezintă grafic tipurile de deversoare studiate.<br />
VI. Enumera mijloacele de măsurare a vitezei fluidelor.<br />
Aplicaţie practică<br />
Monitorizează zilnic consumul de apă caldă şi de apă rece din<br />
locuinţă.<br />
Înregistrează datele într-un tabel.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 58
Identifică zilele din săptămână cu consum mare.<br />
Prezintă modalităţile de reducere a consumului de apă.<br />
3.3. Mijloace pentru măsurarea mărimilor fizico-chimice<br />
3.3.1. Măsurarea masei<br />
Masa m este mărimea fizică scalară fundamentală în SI, care măsoară proprietatea materiei<br />
de a fi inertă şi de a provoca un câmp gravitaţional.<br />
Unitatea de măsură pentru masă este unitate de măsură fundamentală în SI şi poartă<br />
denumirea de kilogram, cu simbolul kg.<br />
Multiplii şi submultiplii kilogramului sunt prezentaţi în tabelul 3.3.:<br />
Tabelul 3.3<br />
Denumirea Simbolul Valoarea<br />
tonă t 1000 kg<br />
quintal q 100 kg<br />
decakilogram dakg 10 kg<br />
kilogram kg 1 kg = 1000 g<br />
hectogram ng 0,1kg =100g<br />
decagram dag 0,01kg = 10g<br />
gram g 0,001 kg = 1 g<br />
decigram dg 0,0001 kg = 0,1g=10 -1 g<br />
centigram cg 0,00001 kg = 10 -2 g<br />
miligram mg 0,000001 kg = 10 -3 g<br />
Pentru a afla masa unui corp, este necesară compararea acestuia cu unitatea de masă, lucru<br />
care se realizează cu mijloace de măsurare pentru masă.<br />
■ Clasificarea mijloacelor de cântărit<br />
Mijloacele de măsurare pentru mase se pot clasifica după următoarele criterii:<br />
> După numărul de pârghii utilizate:<br />
- instrumente cu o pârghie, numite balanţe, care pot fi cu braţe egale sau inegale;<br />
- instrumente cu mai multe pârghii, numite bascule, la care braţele pârghiilor sunt în general<br />
inegale.<br />
> După modul de efectuare a cântăririlor:<br />
- manuale, la care toate operaţiile (aşezarea pe masa de cântărit, aşezarea greutăţilor şi ridicarea<br />
de pe aparat) sunt realizate de un operator;<br />
- semiautomate, la care o serie de operaţii se execută automat;<br />
- automate, la care toate operaţiile se execută automat.<br />
> După modul de instalare:<br />
- fixe;<br />
- transportabile.<br />
> După principiul de funcţionare:<br />
- mecanice;<br />
- electromecanice.<br />
■ Mijloace de cântărire mecanice<br />
1) Balanţele etalon (Fig. 3.77) sunt utilizate pentru transmiterea unităţii de masă şi pentru<br />
verificarea maselor. Sunt balanţe simple, executate cu mare precizie. Balanţele de precizie au o<br />
mare sensibilitate la influenţa factorilor de mediu. Pentru a evita influenţa oricărui factor de<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 59
mediu, balanţele etalon sunt ţinute în incinte închise şi sunt acţionate de la distanţă, prin<br />
intermediul unei mâini mecanice<br />
Fig. 3.77. Balanţă etalon<br />
2) Balanţele analitice (Fig. 3.78) sunt utilizate în laboratoare, precum şi în activitatea<br />
didactică şi de cercetare. Sunt balanţe simple, cu sensibilitate şi precizie ridicate. Domeniul de<br />
măsurare este cuprins între 2 şi 200 g. Fiind o balanţă simplă, cântărirea se face prin echilibrarea<br />
masei de cântărit, cu măsuri echivalente. Unele balanţe analitice sunt prevăzute, suplimentar, cu o<br />
scară micrometrică, pentru mărirea preciziei de citire a valorii măsurate. Oscilaţiile balanţei sunt<br />
echilibrate de amortizoare. Ca şi balanţele etalon, balanţele analitice sunt influenţate de factorii<br />
de mediu. De aceea, balanţa analitică este închisă într-o carcasă, iar greutăţile adiţionale, sub<br />
formă de călăreţi, sunt acţionate mecanic.<br />
Fig. 3.78. Balanţă analitică 1- pârghie: 2 - coloană de susţinere a pârghiei;<br />
3 - ac indicator; 4 - scară gradată; 5 - scară micrometrică;<br />
6 - dispozitiv de izolare; 7 - amortizoare; 8 - talere; 9 - piuliţe de reglare a<br />
poziţiei de echilibru; 10 - greutăţi adiţionalei 1 - tambur de acţionare a<br />
greutăţilor; 12 - paftale;13 - sistem cuţit peniţă; 14 - carcasă;<br />
15 - picioare cu înălţime reglabilă<br />
3) Balanţele tehnice (Fig. 3.79) sunt tot balanţe simple, utilizate la cântăriri curente, de<br />
precizie redusă. Balanţele tehnice se verifică la funcţionarea în gol şi la încărcarea cu 10% şi<br />
100% din sarcina maximă. Balanţele tehnice sunt incomode la utilizări frecvente, deoarece<br />
talerele sunt plasate sub pârghie, ceea ce le face uneori de neutilizat.<br />
Fig. 3.79. Balanţa tehnică 1 - suport; 2 - pârghie; 3 - coloană;<br />
4 - talere; 5 - paftale; 6 - vergele de legătură; 7 - buton<br />
pentru acţionarea dispozitivului de izolare<br />
4) Balanţele compuse (Fig. 3.80) au talerele aşezate deasupra pârghiilor şi trei puncte de<br />
încărcare, deci sprijinul se face pe trei cuţite. Aceste balanţe sunt cel mai des utilizate în<br />
activităţile curente de cântărire. Cele mai cunoscute sunt balanţele tip A, numite şi balanţe<br />
Beranger, după numele inventatorului<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 60
Fig. 3.80 Balanţa compusă (tip Beranger) 1 - talere; 2 -<br />
pârghie de cântărire cu braţe egale, 3 - cuţite duble de<br />
sarcini; 4 - cuţite de legătură; 5 - pârghie ajutătoare<br />
Verificarea balanţelor compuse se face verificând indicaţiile în gol şi apoi la încărcarea cu<br />
10%şi 100% din sarcina maximă, utilizând greutăţi etalon.<br />
5) Basculele zecimale (Fig. 3.81) sunt instrumente de cântărit cu mai multe pârghii<br />
inegale. Sunt folosite la cântărirea maselor de ordinul sutelor de kilograme. Cântărirea se face la<br />
un raport egal cu 1/10, între greutăţile aşezate pe platan şi masa de cântărit.<br />
Basculele zecimale sunt construite pentru sarcini maxime de 50,100, 200 şi 500 de<br />
kilograme.<br />
La basculele zecimale se verifică sensibilitatea, justeţea la sarcina maximă şi comportarea<br />
la suprasarcină. Sensibilitatea se verifică aşezând pe platformă greutăţi egale cu eroarea tolerată;<br />
în această situaţie, arătătorul mobil trebuie să se deplaseze cu cel mult 3 mm faţă de cel fix.<br />
Justeţea se verifică încărcând bascula cu sarcina maximă. Pentru verificarea la suprasarcină, se<br />
încarcă platforma basculei cu o sarcină cu 30% mai mare decât sarcina maximă. După ce bascula<br />
a stat aproximativ 30 min în suprasarcină, se verifică<br />
integritatea perniţelor.<br />
Fig. 3.81. Bascula zecimală 1 - postament; 2 - platformă; 3 -<br />
pârghia de sarcină; 4 - pârghia principală; 5 - platanul pentru<br />
greutăţi; 6 - dispozitivul de echilibrare<br />
6) Basculele romane servesc la cântărirea unor mase mai mari de 500 kg, putând fi<br />
construite şi variante pentru cântăriri de până la 200 000 kg. Acest tip de bascule nu utilizează<br />
greutăţi de lucru, construcţia bazându-se pe utilizarea pârghiilor cu braţe inegale.<br />
Echilibrarea sarcinilor de cântărit se face prin deplasarea unor greutăţi constante, numite<br />
cursoare sau romane, de-a lungul unor braţe cu diviziuni.<br />
7) Basculele romane obişnuite (Fig. 3.82.) au acelaşi principiu de funcţionare ca toate<br />
basculele romane, diferind de acestea atât prin sarcina maximă, care poate fi 100, 200, 500, 1000,<br />
2000 kg, cât şi din punct de vedere constructiv.<br />
Ele se pot fabrica în diferite variante, în funcţie de destinaţie. Astfel, se fabrică bascule<br />
romane pentru vite, utilizate în ferme şi abatoare. Acestea au în zonele laterale nişte vergele de<br />
oţel, pentru a împiedica mişcările animalului cântărit. Alte variante sunt balanţa cu pâlnie,<br />
varianta forestieră, varianta cu format masă, pentru obiecte voluminoase şi varianta suspendată,<br />
pentru cântărirea obiectelor în mişcare.<br />
Verificarea acestor bascule se face la suprasarcină, în gol şi la 10% din sarcina maximă.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 61
Fig. 3.82. Basculă romană obişnuită 1 - postament; 2 - platforma;<br />
3 - pârghie mare gradată; 4 - pârghie mică gradată; 5 - dispozitiv<br />
de echilibrare<br />
8) Balanţe semiautomate cu cadran, la care cântărirea se face automat, operatorul<br />
efectuând numai încărcarea-descărcarea balanţei şi citirea indicaţiilor. Una dintre cele mai simple<br />
balanţe semiautomate este prezentată în figura 3.83.<br />
Sistemul de pârghii este asemănător cu cel de la celelalte balanţe, cu deosebirea că are o<br />
rezistenţă mai mare.<br />
Dispozitivul de înclinare are rolul de a transforma mişcarea verticală a platanului în<br />
mişcare de rotaţie a acului indicator. Acest lucru este realizat cu ajutorul unei pârghii de ordinul I,<br />
cu două cuţite (unul de sprijin pentru pârghie şi unul de sarcină).<br />
Fig. 3.83. Balanţă semiautomată cu cadran<br />
1 - talere; 2 - cadran; 3 - ac indicator<br />
■ Mijloace de cântărire electromecanice<br />
Mijloacele de cântărire electromecanice sunt mijloace de măsurare a masei şi se<br />
caracterizează prin dimensiuni mici, construcţii robuste şi manipulare uşoară. Ele prezintă<br />
avantajul că afişează şi înregistrează rezultatele, precum şi că prelucrează aceste rezultate, în<br />
unele situaţii<br />
Cântarele electromagnetice se împart în două grupe:<br />
- cântare derivate din cele mecanice, la care deplasarea pârghiei de echilibrare, produce o<br />
modificare de curent electric (Fig. 3.84);<br />
- cântare cu traductoare elastice conţinând captori (Fig. 3.85), la care deplasarea pârghiei este<br />
convertită în semnal electric.<br />
Fig. 3.84. Principiul de funcţionare a unui cântar electromecanic<br />
Fig. 3.85 Captori pentru balanţe a-magnetoelastic; b-piezorezistiv;<br />
c-capacitiv; d - inductiv; e - piezoelectric; f - acustic<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 62
În ultimul timp, tehnica măsurării masei s-a îmbunătăţit, datorită dezvoltării tehnicilor de<br />
măsurare cu mărci tensometrice (Fig. 3.86). Mărcile tensometrice sunt utilizate la construcţia<br />
balanţelor electronice. Aparatele de cântărit electronice (Fig. 3.87), măsoară indirect masa<br />
corpurilor, prin determinarea greutăţii lor.<br />
Fig. 3.86. Schema de principiu a unui captor cu mărci tensometrice pentru<br />
măsurarea masei (D ,...D - mărci tensometrice).<br />
Fig. 3.87. Balanţă electronică<br />
3.3.2. Metode şi mijloace pentru măsurarea densităţii<br />
Densitatea este o mărime derivată în SI, care se defineşte ca masa unităţii de volum:<br />
Ecuaţia dimensională este: [ρ] = L -3 xM<br />
Greutatea specifică este greutatea unităţii de volum, exprimată prin relaţia:<br />
Spre deosebire de densitate, greutatea specifică este o mărime ce variază în funcţie de<br />
acceleraţia gravitaţională, g.<br />
Unitatea de măsură a densităţii în SI este kg/m 3 , iar unitatea tolerată este g/cm 3 .<br />
Relaţia de legătură dintre cele două unităţi de măsură este:<br />
1 g/cm 3 = 10 3 kg/m 3 .<br />
Densitatea este influenţată de temperatură şi de presiune. Presiunea are în general un efect<br />
slab, care poate fi neglijat,dar efectul temperaturii trebuie compensat. La valori bine determinate<br />
ale temperaturii şi presiunii, densitatea este o mărime caracteristică pentru o substanţă anumită.<br />
Datorită faptului că prezenţa impurităţilor modifică mult densitatea,această mărime poate<br />
caracteriza puritatea substanţelor.<br />
Determinarea cu precizie a densităţii este folosită la evaluarea unor proprietăţi fizice ale<br />
substanţelor, cum sunt: vâscozitatea, tensiunea superficială, punctul de fierbere etc.<br />
Măsurarea continuă a densităţii îşi găseşte aplicaţii în industria chimică, petrochimică,<br />
metalurgică, a materialelor de construcţii, alimentară, urmărindu-se prin aceasta asigurarea<br />
calităţii atât la produsele finite, cât şi la cele intermediare.<br />
Determinarea volumului V - în vederea calculării densităţii - este de obicei dificilă, de<br />
aceea, în practică se foloseşte densitatea relativă d (masă volumică relativă), care se defineşte<br />
prin raportul dintre densitatea p a corpului studiat şi densitatea p0 a unei substanţe de referinţă<br />
aflată în condiţii de stare cunoscute:<br />
Densitatea relativă este o mărime adimensională.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 63
Măsurarea densităţii relative constă în compararea masei unui volum anumit din<br />
substanţa dată, aflată la temperatura t 0 C cu masa aceluiaşi volum de apă, la temperatura de 4 0 C.<br />
Valoarea densităţii relative se notează cu şi se calculează cu relaţia:<br />
in care:<br />
m - masa substanţei de studiat;<br />
m0 - masa apei, la temperatura de 4 °C;<br />
V - volumul substanţei de studiat, egal cu volumul apei.<br />
Măsurarea densităţii lichidelor se poate face prin metode bazate pe:<br />
- echilibrul hidrostatic;<br />
- determinarea masei şi volumului unui corp;<br />
- determinarea punctului de fierbere;<br />
- principiul vaselor comunicante.<br />
■ Mijloace de măsurare a densităţii pe principiul hidrostatic<br />
Măsurarea densităţii pe principiul hidrostatic se poate face cu:<br />
- densimetre;<br />
- balanţe hidrostatice;<br />
- balanţe Mohr -Westphal.<br />
1) Densimetrele se împart în două grupe:<br />
- pentru lichide cu densitate mai mică decât densitatea apei (densimetre pentru produse<br />
petroliere) cu domeniul de măsurare cuprins între 0,650 şi 1 g/cm 3 ;<br />
- pentru lichide cu densitate mai mare decât densitatea apei (lacto-densimetre) densimetre pentru<br />
apa de mare, cu domeniul de măsurare cuprins între 1 şi 2 g/cm 3 .<br />
Densimetrele (Fig. 3.88) sunt confecţionate din sticlă şi se compun dintr-un plutitor, o<br />
cameră de lestare pentru menţinerea verticalităţii şi au, în unele cazuri, un termometru.<br />
Fig. 3.88. Densimetru cu masa constantă:<br />
1 - plutitor; 2 - cameră de lestare; 3 - tijă; 4 - termometru<br />
Principiul care stă la baza măsurării densităţii este acela că adâncimea de cufundare a unui<br />
densimetru variază invers proporţional cu densitatea lichidului.<br />
Valoarea densităţii măsurate cu ajutorul densimetrelor depinde de:<br />
- corectitudinea indicaţiilor;<br />
- capilaritatea lichidului.<br />
Pentru lichide netransparente (lapte, produse petroliere), citirea indicaţiilor se face la<br />
partea superioară a meniscului, în vreme ce, pentru lichide transparente, citirea se face la partea<br />
inferioară a meniscului.<br />
Indicaţiile densimetrice sunt influenţare de efectul de capilaritate şi de temperatura la care<br />
se face determinarea. De aceea, trebuie aplicate corecţii de capilaritate şi corecţii de<br />
temperatură.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 64
În cazul capilarelor, cum este şi tubul densimetru-lui, la limita dintre lichid şi aer se<br />
formează un menise convex-în cazul lichidelor care „nu udă" pereţii vasului (de exemplu,<br />
mercur) - sau un menise concav - în cazul lichidelor care „udă" pereţii vasului (apă, produse<br />
petroliere, soluţii alcoolice).<br />
Neuniformitatea forţelor de interacţiune dintre lichid şi pereţii vasului provoacă efectul de<br />
capilaritate, iar rezultatul măsurării densităţii lichidelor poate fi modificat de meniscul ce se<br />
formează.<br />
De aceea, dacă măsurarea densităţii se face cu un densimetru recomandat pentru un alt tip<br />
de lichid, rezultatul se corectează cu un coeficient de capilaritate, specific fiecărui lichid.<br />
Densitatea lichidului depinde de temperatura acestuia. De aceea, la etalonarea densimetrului, se<br />
ţine seama de temperatură. Etalonarea densimetrelor se face, conform normelor în vigoare, la<br />
temperatura de 20°C.<br />
2) Balanţa hidrostatică poate conferi o determinare foarte exactă a densităţii corpurilor<br />
lichide şi solide; de aceea, ea este folosită ca metodă de etalonare.<br />
Această metodă constă în cântărirea corpului în aer şi în apă, după care densitatea corpului<br />
se determină din relaţia:<br />
unde:<br />
m1 - masa corpului a cărui densitate se determină;<br />
m2 - masa greutăţilor de echilibrare a forţei ascensionale;<br />
V-volumul corpului solid;<br />
ρ1 - densitatea lichidului de imersie.<br />
În figura 3.89 este prezentat modul de determinare a densităţii unui lichid, cu ajutorul<br />
balanţei hidrostatice.<br />
Fig. 3.89.Balanţa hidrostatică 1 - taler prevăzut cu dispozitiv de suspendare; 2 -<br />
fir de platină; 3 - plutitor.<br />
Densitatea lichidului se calculează cu formula:<br />
unde:<br />
m - masa plutitorului;<br />
m1 - masa greutăţilor cu care este echilibrată balanţa, când plutitorul este cufundat în lichidul a<br />
cărui densitate trebuie determinată;<br />
ρa - densitatea aerului;<br />
ρg - densitatea materialului din care sunt confecţionate greutăţile folosite;<br />
Vt - volumul plutitorului la temperatura la care se face măsurarea.<br />
3) Balanţa Mohr-Westphal este o balanţă hidrostatică cu braţe inegale, cu ajutorul căreia<br />
se determină densitatea relativă a unui lichid sau a unui corp solid.<br />
În figura 3.90 este prezentat principiul măsurării densităţii cu balanţa Mohr-Westphal.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 65
Fig. 3.90. Balanţa Mohr -Westphal 1 - pârghie cu braţe inegale; 2 -<br />
suportul pârghiei; 3 - contragreutate; 4 - indicator; 5 - scară gradată; 6 -<br />
cuţit de sarcină; 7 - plutitor; 8 - cilindru de sticlă; 9 - termometru; 10-cuţit<br />
Echilibrarea balanţei se face cu ajutorul călăreţilor. Determinarea densităţii prin această<br />
metodă se face prin parcurgerea următoarelor faze:<br />
- echilibrarea balanţei în aer împreună cu plutitorul;<br />
- termostarea plutitorului şi a lichidului de măsurat<br />
(egalizarea temperaturilor);<br />
- echilibrarea balanţei cu ajutorul călăreţilor;<br />
- citirea densităţii relative pe scara gradată.<br />
■ Măsurarea densităţii prin cântărirea unui volum constant se face prin cântărirea<br />
corpului analizat şi a unui volum de apă distilată egal cu al corpului, cu ajutorul unui instrument<br />
numit picnometru.<br />
Fig. 3.91. Picnometru<br />
Determinarea densităţii cu picnometrul (Fig. 3.91) se face efectuând<br />
următoarele operaţii:<br />
- se cântăreşte picnometrul gol;<br />
- se cântăreşte picnometrul umplut cu apă distilată;<br />
- se calculează capacitatea picnometrului;<br />
- se înlocuieşte apa cu lichidul de analizat;<br />
- se cântăreşte picnometrul umplut cu lichidul de analizat;<br />
- se determină densitatea (prin calcul).<br />
Prin această metodă se pot determina şi densităţile corpurilor solide. în acest caz,<br />
picnometrul are gâtul mai larg, iar lichidul de imersie nu trebuie să producă reacţie şi nici să<br />
dizolve solidul.<br />
Verificarea picnometrelor constă în verificarea capacităţii lor, prin metoda gravimetrică.<br />
3.3.3. Măsurarea viscozităţii<br />
Viscozitatea este proprietatea fluidelor de a opune rezistenţă la curgere, ca rezultat al<br />
interacţiunii mecanice dintre particulele constituente.<br />
Dacă straturile de fluid se deplasează în timpul curgerii paralel între ele, curgerea se<br />
numeşte laminară.<br />
Dacă particulele de fluid trec dintr-un strat în altul, curgerea este turbulentă.<br />
Viscozitatea poate fi dinamică, cinematică sau convenţională.<br />
a) Viscozitatea dinamică (η) se măsoară în regim de curgere laminară. în Sistemul<br />
Internaţional, unitatea de vâscozitate dinamică este Pascal x secunda (Pa s).<br />
În practică, pentru viscozitatea dinamică se foloseşte unitatea centipoise (cP):<br />
1cP = 1x10 -3 Pas = 1 mPa s;<br />
Viscozitatea dinamică se determină cu relaţia:<br />
[Pa/s],<br />
unde:<br />
d - distanţa parcursă de fluid în curgere;<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 66
s - suprafaţa în secţiune a fluidului în curgere;<br />
v - viteza de deplasare;<br />
F- forţa de rezistenţă învinsă de lichid,<br />
b) Viscozitatea cinematică (v) se determină cu relaţia:<br />
[mVs], unde:<br />
η - viscozitatea dinamică<br />
ρ - densitatea fluidului<br />
În Sistemul Internaţional, unitatea de viscozitate cinematică v este mVs.<br />
În practică, pentru viscozitatea cinematică se foloseşte unitatea centistokes (cSt):<br />
1cSt = 10 -6 m 2 /s=1 mm 2 /s.<br />
c) Viscozitatea convenţională se determină prin măsurarea timpului de curgere a unui<br />
anumit volum de lichid, în condiţii stabilite convenţional.<br />
Viscozitatea este influenţată de temperatură invers proporţional: la creşterea temperaturii,<br />
viscozitatea scade.<br />
■ Mijloace şi metode pentru măsurarea viscozităţii<br />
Aparatele utilizate pentru măsurarea viscozităţii se numesc viscozimetre. Clasificarea<br />
viscozimetrelor se face după mai multe criterii:<br />
► După principiul constructiv, viscozimetrele pot fi:<br />
- cu tub capilar;<br />
- cu corp căzător;<br />
- cu orificiu de scurgere;<br />
- cu corp rotitor.<br />
► După mărimea măsurată, ele se pot clasifica în:<br />
- aparate pentru determinarea viscozităţii cinematice;<br />
- aparate pentru determinarea viscozităţii dinamice;<br />
- aparate pentru determinarea viscozităţii convenţionale.<br />
► După locul de utilizare, viscozimetrele se împart în două grupe:<br />
- viscozimetre de laborator, care efectuează determinări discontinue, în condiţii de temperatură<br />
constantă şi cu o precizie ridicată;<br />
- viscozimetre automate, care permit măsurarea continuă, a viscozităţii în procesele tehnologice.<br />
Una dintre cele mai utilizate metode de determinare a viscozităţii este aceea a curgerii<br />
printr-un tub capilar. Cel mai folosit este viscozimetrul Ubbelohde (Fig. 3.92.).<br />
Cu ajutorul acestui aparat se măsoară direct viscozitatea cinematică a lichidelor. în acest<br />
caz, se determină timpul de scurgere a unui volum determinat de lichid printr-un tub capilar,<br />
produsă sub acţiunea greutăţii proprii, în condiţiile formării unui nivel suspendat de lichid prin<br />
ruperea coloanei de scurgere. în timpul determinării, coloana de lichid se găseşte la presiune<br />
atmosferică.<br />
Fig. 3.92. Viscozimetrul cu nivel suspendat Ubbelohde<br />
Aparatul este executat din sticlă şi este format dintr-un tub cu trei ramuri: ramura<br />
cu capilar (2), ramura cu rezervor (1) (având diametrul egal cu suma celorlalte două<br />
ramuri) şi a treia - tubul de legătură cu atmosfera (3). Ramura (2), este un tub cu două<br />
bule, una de compensare (5) şi alta de măsurare (6), care se continuă printr-un tub<br />
capilar (4). De o parte şi de alta a bulei de măsurare, sunt trasate două repere m1 şi m2,<br />
care delimitează un volum de lichid al cărui timp de curgere prin capilar se măsoară.<br />
Tubul capilar se deschide în bula nivelului suspendat C, având forma unei calote<br />
sferice, care comunică cu atmosfera prin ramura (3) şi cu rezervorul B al ramurii (1). Pe rezervor<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 67
sunt marcate două repere foarte apropiate, x şi y, care indică nivelul minim, respectiv maxim, al<br />
lichidului în viscozimetru.<br />
3.3.4. Mijloace pentru măsurarea timpului<br />
Timpul este o mărime fundamentală în Sistemul Internaţional. Unitatea de măsură pentru timp<br />
este secunda, notată s.<br />
La a 13-a Conferinţă Generală pentru Măsuri şi Greutăţi a hotărât ca secunda să fie definită astfel:<br />
„Secunda este durata a 9 192 631 770 perioade ale radiaţiei corespunzătoare tranziţiei între cele<br />
două niveluri hiperfine ale stării fundamentale ale atomului de Cesiu 133".<br />
Multiplii secundei sunt:<br />
Minutul 1 min = 60 s;<br />
Ora 1 h = 60 min = 3 600 s;<br />
Ziua 1 zi = 24 ore;<br />
Anul 1 an = 365 zile;<br />
Secolul 1 secol = 100 ani;<br />
Mileniul 1 mileniu = 10 secole.<br />
Submultiplii secundei sunt milisecunda (ms) şi microsecunda (us).<br />
În construcţia de maşini, mijloacele pentru măsurarea timpului intră în componenţa<br />
aparatelor şi a instalaţiilor şi au rol de temporizare, de antrenare a dispozitivelor de programare<br />
sau de deplasare a suportului de înregistrare.<br />
Mijloacele pentru măsurarea timpului se numesc ceasuri. Domeniul care se ocupă cu<br />
proiectarea şi construcţia acestor dispozitive se numeşte orologerie.<br />
► Din punct de vedere constructiv, ceasurile se împart în: mecanice, electromecanice,<br />
electronice.<br />
Ceasurile mecanice folosesc pentru acţionare energia cedată de un arc spiral tensionat.<br />
Ceasurile electromecanice folosesc pentru acţionare energia electrică, iar mişcarea este<br />
transmisă pe cale mecanică.<br />
Ceasurile electronice sunt considerate ceasurile care au în construcţia lor atât dispozitive<br />
electronice pentru acţionare, cât şi pentru indicaţie.<br />
► Din punctul de vedere al indicaţiei, ceasurile pot fi digitale sau analogice.<br />
■ Ceasurile mecanice au în construcţia lor traductoare de timp de tip oscilatoriu, cu sau<br />
fără perioadă proprie de oscilaţie. Antrenarea ceasurilor mecanice se face folosind energia<br />
mecanică eliberată de un arc. Acest tip de aparate prezintă dezavantajul că perioada de oscilaţie<br />
este dependentă de momentul motor creat de dispozitivul mecanic de antrenare. Tipurile de<br />
traductoare de timp cel mai des folosite în construcţia ceasurilor mecanice sunt prezentate în<br />
figura 3.93.<br />
Fig. 3.93. Traductoare mecanice de timp a - traductor de<br />
timp cu pendul; b - traductor de timp cu sistem oscilatoriu<br />
arc - balans; c - traductor de timp cu masă oscilantă, fără<br />
perioadă proprie de oscilaţie; 1 - masă oscilantă; 2 - roată<br />
ancorată; 3, 3'- palete masă oscilantă<br />
Traductorul de timp cu pendul (Fig. 3.93.a) are perioada de oscilaţie dependentă de masa<br />
pendulului, de lungimea pendulului, dar şi de acceleraţia gravitaţională şi de momentul de inerţie<br />
al pendulului.<br />
Traductorul de timp cu sistem oscilatoriu arc-balans (Fig. 3.93.b) are perioada de oscilaţie<br />
dependentă de elementele geometrice ale arcului spiral (lungime, lăţime şi grosime a secţiunii),<br />
de momentul de inerţie al balansului, dar şi de modulul de elasticitate al arcului spiral.<br />
Traductorul de timp cu masă oscilantă fără perioadă proprie de oscilaţie (Fig. 3.91.c) are<br />
perioada de oscilaţie dependentă de momentul de inerţie al masei oscilante şi de amplitudinea<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 68
unghiulară a oscilaţiei. Acest tip de traductor de timp are următoarele avantaje: construcţia este<br />
simplă, are posibilitatea reglării perioadei de oscilaţie şi perioada este independentă de poziţia în<br />
spaţiu.<br />
■ Ceasurile electromecanice se caracterizează prin faptul că energia mecanică<br />
înmagazinată la ceasurile anterior prezentate în arcul motor a fost înlocuită cu energia electrică<br />
înmagazinată într-o baterie sau obţinută direct de la reţea.<br />
Cele mai răspândite ceasuri electromecanice sunt echipate cu motoare sincrone, la care<br />
baza de timp este furnizată de frecvenţa reţelei.<br />
Ceasurile electromecanice au o parte mecanică, iar precizia lor depinde de frecvenţa reţelei<br />
electrice.<br />
Folosirea ceasurilor electromecanice nu este posibilă în cazul reţelelor electrice a căror<br />
frecvenţă nu este stabilizată. în această situaţie, se foloseşte acţionarea electrică, dar se introduce<br />
un traductor mecanic de timp şi un mecanism pentru rezerva de timp. Un astfel de ceas are în<br />
componenţă un ceas mecanic cu arc motor tensionat de un motor electric sincron, folosind o<br />
reducţie corespunzătoare.<br />
Pentru a evita supratensionarea arcului motor, se introduce în mecanism un limitator de<br />
cuplu, care începe să patineze la atingerea cuplului maxim admis. Acest tip de ceas are avantajul<br />
că va continua să funcţioneze şi în cazul întreruperii alimentării cu energie electrică, datorită<br />
faptului că arcul rămâne tensionat. în figura 3 94. este reprezentat schematic un ceas<br />
electromecanic.<br />
Fig. 3.94. Ceas electromecanic 1 - motor sincron; 2 - rotorul motorului<br />
sincron; 3 - pinion dispus pe axul rotorului; 4- roată dinţată; 5 - pinion; 6<br />
- roată pe axul căreia este dispus secundarul; 7, 8, 9, 10 - transmisie<br />
dinţată de demultiplicare a mişcării secundarului şi transmitere la axul<br />
minutarului; 11, 12, 13, 14 - transmisie dinţată de demultiplicare şi<br />
transmisie la axul indicatorului orar.<br />
Acest tip de ceasuri este folosit la contoarele electrice cu<br />
dublu tarif.<br />
■ Ceasurile electronice au o largă răspândire, atât în<br />
industrie, cât şi în viaţa de toate zilele. Avantajele pe care le prezintă<br />
sunt: precizie de indicare ridicată, operaţii de asamblare simple, cost<br />
de producţie şi de întreţinere scăzut.<br />
Din punctul de vedere al indicaţiei, ceasurile electronice pot fi:<br />
- cu indicaţie analogică;<br />
- cu indicaţie numerică.<br />
Din punct de vedere constructiv, elementul principal al unui astfel de ceas este<br />
micromotorul pas-cu-pas, care are rolul de transformare a impulsurilor electrice într-o mişcare<br />
mecanică. Aceleaşi sisteme se folosesc şi în cazul în care, la ieşire, este necesară o mişcare<br />
mecanică pentru antrenarea suporturilor înregistratoarelor sau programatoarelor.<br />
La acest tip de ceasuri, indicaţia numerică se poate face prin mai multe metode. Dintre<br />
acestea, cea mai cunoscută este cea cu cristale lichide. Ele se caracterizează prin faptul că nu<br />
generează lumină, ci dispersează lumina din mediu, ambiant.<br />
Contrastul indicaţiei nu variază cu intensitatea luminoasă din încăperea în care sunt<br />
folosite.<br />
Prezintă următoarele avantaje: consumul mic de putere şi posibilitatea utilizării în<br />
condiţiile unei iluminări puternice.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 69
Traductoarele de timp folosite sunt de tipul oscilatoarelor mecanice cu pendul, cu<br />
arc-balans şi, cel mai frecvent, de tip diapazon cu cuarţ. Oscilatoarele de tip diapazon cu cuarţ<br />
folosesc oscilaţiile unei plăcuţe de cuarţ, care vibrează liber într-o capsulă etanşă, sub influenţa<br />
curentului electric de întreţinere. Frecvenţa de oscilaţie a traductorului are valori de la 32 kHz<br />
până la 4,194304 MHz. Funcţionarea acestor ceasuri este cu atât mai bună, cu cât frecvenţa<br />
folosită este mai mare. Dacă, din punct de vedere constructiv, este necesar un consum mic de<br />
energie electrică, atunci frecvenţa aleasă va fi mai mică.<br />
■ Cronometrele sunt mijloace folosite pentru măsurarea intervalelor de timp. Ele se<br />
utilizează în competiţii sportive şi în activităţi de producţie, atunci când este necesară<br />
cronometrarea unor operaţii tehnologice de prelucrare sau de montaj. Au o precizie ridicată. De<br />
exemplu, cronometrul din figura 3.95 măsoară timpul cu o precizie de sutimi de secundă.<br />
Fig. 3.95. Cronometru cu afişaj digital<br />
3.4. Măsurarea mărimilor termice<br />
3.4.1. Scări de temperatură<br />
Temperatura este o mărime fizică fundamentală în S.I., care caracterizează gradul de<br />
agitaţie dezordonată a moleculelor unui corp.<br />
Temperatura este cu atât mai mare, cu cât agitaţia este mai mare.<br />
Unitatea de măsură pentru temperatura termodinamică este unitate fundamentală în SI şi se<br />
numeşte Kelvin.<br />
Kelvinul se defineşte ca fiind fracţiunea de i/273,16 din temperatura termodinamică a<br />
punctului triplu al apei.<br />
Ea a fost adoptată pe baza propunerii iui W. Thomson (Kelvin), care, studiind ciclul<br />
Carnot, a stabilit o scară termodinamică a temperaturii care nu depinde de felul substanţei<br />
termometrice.<br />
Pentru punctul triplu al apei, s-a stabilit valoarea numerică 273,16. Punctul triplu al apei<br />
este temperatura la care cele trei stări de agregare, solidă, lichidă şi gazoasă, se găsesc în<br />
echilibru.<br />
Pe scara de temperaturi Kelvin, intervalul de la punctul de topire a gheţii pure la punctul de<br />
fierbere a apei este împărţit în 100 de părţi. Acest lucru asigură o legătură uşoară cu scara Celsius.<br />
O altă unitate de măsură este gradul Celsius, unitate tolerată, care reprezintă a suta parte din<br />
intervalul de temperatură determinat de două repere: temperatura de topire a gheţii, notată cu 0<br />
grade, şi temperatura de fierbere a apei, notată cu 100 grade, considerate la presiune<br />
atmosferică normală.<br />
În sistemul FPS [foot-pound-second], utilizat în general în ţările anglo-saxone, unitatea de<br />
măsură pentru temperatură se numeşte grad Fahrenheit, notat cu F care reprezintă a 180-a parte<br />
din intervalul de temperaturi mărginit de temperatura de topire a gheţii, notată cu 32, şi<br />
temperatura de fierbere a apei, notată cu 212.<br />
Relaţiile de conversie sunt:<br />
şi, respectiv, , unde:<br />
tc - temperatura în grade Celsius;<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 70
tf - temperatură în grade Fahrenheit.<br />
Scara de temperaturi Reaumur a fost stabilită în 1736 şi împarte intervalul dintre temperatura<br />
de topire a gheţii, notată cu 0, şi temperatura de fierbere a apei, notată cu 80, în 80 de părţi.<br />
3.4.2. Măsurarea temperaturilor<br />
Temperatura se măsoară cu instrumente numite termometre. Principiile utilizate pentru<br />
măsurarea temperaturilor sunt:<br />
- dilataţia corpurilor;<br />
- variaţia rezistenţei electrice;<br />
- efectul termoelectric;<br />
- radiaţia şi culoarea corpurilor;<br />
- modificările de stare fizică.<br />
După principiul de funcţionare, termometrele se clasifică în următoarele grupe:<br />
- termometre bazate pe dilatarea corpurilor (gaze, lichide şi solide);<br />
- termometre cu rezistenţă electrică (metalice sau semiconductoare);<br />
- termometre termoelectrice (termocupluri);<br />
- termometre bazate pe radiaţia termică a corpurilor (optice, monocromatice, cu radiaţie totală, de<br />
culoare);<br />
- termometre bazate pe schimbarea stării fizice.<br />
♦ Termometre bazate pe dilatare şi pe variaţia presiunii în incinta corpului termometrie<br />
cele mai cunoscute sunt termometrele din sticlă cu lichid (Fig. 3.96), care se folosesc la<br />
măsurarea temperaturilor locale, în domeniul -200 ÷ 1050°C.<br />
Principiul de funcţionare a acestor termometre se bazează pe dilataţia unui lichid într-un<br />
spaţiu închis. Ele sunt confecţionate din sticlă transparentă, cu calităţi termice bune şi coeficient<br />
de dilatare de maxim 2,55 • 10 5 grad -1 .<br />
Lichidul termometrie poate fi:<br />
- pentan -200...20°C<br />
- alcool etilic -110...75°C<br />
- toluen -80...100°C<br />
- mercur -35...800°C<br />
- aliaj de galiu 0...1050°C<br />
Fig. 3.96. Termometre din sticlă cu lichid<br />
Termometrele din sticlă cu lichid pot fi realizate în variantele constructive următoare.<br />
Termometre cu capilar masiv (Fig. 3.96.a) sunt termometrele la care capilarul are<br />
diametrul aproape egal cu al rezervorului.<br />
Termometre tubulare (Fig. 3.96.b) au scara interioară şi rezervorul montate la capătul tijei,<br />
în prelungirea corpului tubular. Scara gradată este trasată pe o placă opacă, în interiorul corpului<br />
tubular.<br />
Termometre cu capilar neprotejat (Fig. 3.96.c), la care capătul superior al capilarului este<br />
îndoit şi fixat pe o placă pe care este trasată scara gradată.<br />
♦ Termometre speciale<br />
Din această categorie, fac parte tipurile următoare.<br />
• Termometre din sticlă, cu mercur cu contacte electrice fixe (contacte electrice de platină)<br />
la anumite repere de temperatură. La indicarea temperaturii, mercurul închide un circuit electric.<br />
Aceste termometre pot fi folosite în instalaţii de reglare.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 71
Termometre din sticlă, cu mercur şi contacte electrice mobile, numite şi termometre<br />
Wertex, au un contact fix la baza capilarului şi un contact mobil, care se deplasează în interiorul<br />
capilarului. Aceste termometre sunt utilizate la indicaţii electrice.<br />
Termometre medicale, care pot fi:<br />
- umane obişnuite, pentru temperaturi 35-42°C;<br />
- pentru naşteri premature 35-42°C;<br />
- veterinare 37-42°C.<br />
Toate aceste termometre au valoarea diviziunii egală cu 0,l °C.<br />
Termometre de baie terapeutică, gradate între O °C şi 50 °C; aceste termometre au marcată<br />
cu roşu diviziunea O sau 1 °C.<br />
♦ Termometre bazate pe dilatarea corpurilor solide<br />
Aceste termometre se prezintă în două variante constructive:<br />
- termometre cu tijă;<br />
- termometre bimetalice.<br />
Termometrele cu tijă (Fig. 3.97) se bazează în funcţionare pe fenomenul de dilatare la<br />
încălzire a corpurilor solide.<br />
Termometrul cu tijă este compus dintr-un tub cu coeficient de dilatare mare, în care este<br />
introdusă o tijă cu coeficient de dilatare mic. Tubul este introdus în întregime în mediul a cărui<br />
temperatură se măsoară. Diferenţa de dilatare dintre tijă şi tub determină mişcarea mecanismului<br />
indicator.<br />
Fig. 3.97. Termometru cu tijă<br />
1 - tub de protecţie; 2 - tijă; 3 - pârghie; 4 - ax; 5 - arc; 6 - ac indicator.<br />
Termometre bimetalice (Fig. 3.98.) au elementul sensibil format<br />
dintr-un bimetal, adică o piesă lamelară, confecţionată din două lame lipite<br />
între ele, având coeficienţi de dilatare diferiţi.<br />
Fig. 3.98. Principiul de funcţionare a termometrului bimetalic<br />
Pentru temperaturi de până la 450 °C, se folosesc bimetale fier-nichel şi crom, pentru lama<br />
cu coeficient mare de dilatare (1), şi aliaj de invar cu nichel, pentru lama cu coeficient mic de<br />
dilatare (2). Cu (3) şi (4) sunt notate poziţiile posibile ale bimetalului, în funcţie de temperatură.<br />
Termometrele bimetalice se folosesc în intervalul de temperatură - 50 ... + 450 °C. Ele au o<br />
construcţie robustă şi sunt adeseori utilizate cu contacte electrice şi înregistratoare. Peniţa<br />
termometrelor este prinsă direct de elementul sensibil, deoarece are forţă suficientă pentru a<br />
învinge frecarea dintre peniţă şi hârtie.<br />
♦ Termocupluri<br />
Măsurarea temperaturii cu ajutorul termocuplurilor se bazează pe fenomenul<br />
termoelectric. Acesta constă în existenţa unei forţe termoelectromotoare într-un circuit compus<br />
din materiale conductoare diferite.<br />
În figura 3.99, sunt prezentate circuite termoelectrice cu două sau cu trei conductoare<br />
diferite.<br />
În practică, se construiesc foarte multe tipuri de termocupluri, diferite prin destinaţie şi<br />
prin dimensiuni:<br />
- termocupluri cu bandă, pentru măsurarea temperaturilor suprafeţelor cilindrice;<br />
- termocupluri pastilă, pentru măsurarea temperaturii suprafeţelor plane;<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 72
- termocupluri cu vârfuri, pentru măsurarea temperaturii materialelor bune conducătoare de<br />
electricitate.<br />
Fig. 3.99. Termocupluri<br />
a - compus din două materiale; b - compus din trei materiale<br />
Limitele de utilizare a termocuplurilor sunt următoarele:<br />
Cu-Constantan - 200...600 °C<br />
Fe-Constantan -200...900 °C<br />
Fe-copel 0...800 °C<br />
Cromel-Copel -50...800 °C<br />
Cupru-Copel 0...600 °C<br />
NiCr-Ni 0...1 200 °C<br />
Cromel-Alumel -50...1 300 °C<br />
Pt Rh-Pt 0...1 600 °C<br />
Pentru temperaturi de peste 1600 °C, se folosesc termocupluri pe bază de aliaje de platină,<br />
aliaje de iridiu, aliaje de rodiu, termocupluri molibden-wolfram, taliu-molibden.<br />
În general, electrozii termocuplurilor se sudează cu flacără electrică.<br />
Electrozii sunt fire sau benzi izolate între ele. în exterior, au o teacă ce protejează<br />
termocuplul de şocurile mecanice, precum şi de acţiunea mediului.<br />
Constructiv, cel mai răspândit termocuplu are forma unui tub, în interiorul căruia sunt<br />
introduşi electrozii.<br />
Bornele de legătură se găsesc la un capăt al tubului, fiind protejate şi ele împotriva<br />
prafului, a apei şi a agenţilor corosivi.<br />
Bornele de legătură sunt marcate cu + şi -, pentru a indica polaritatea termocuplului<br />
3.4.3. Măsurarea energiei termice<br />
Figura 3.100. Contoare pentru măsurarea energiei termice<br />
În Sistemul Internaţional de unităţi, energia termică sau<br />
cantitatea de căldură este o mărime fizică derivată.<br />
Potrivit principiului conservării energiei, enunţat în<br />
mecanică, energia mecanică a unui sistem izolat se conservă în<br />
decursul timpului, dacă frecările şi fenomenele disipative sunt<br />
neglijate. Efectuând un bilanţ energetic în cazul unui sistem ce<br />
evoluează, se observă faptul că o parte din energia mecanică se<br />
transformă în căldură (acelaşi lucru se întâmplă în electricitate, când un rezistor primeşte energie<br />
electrică). Căldura care se manifestă prin modificarea mediului exterior, permite ca energia<br />
termică să fie măsurată cu aceeaşi unitate de măsură ca şi energia şi lucrul mecanic: joule (J).<br />
Iniţial, ca unitate de măsură pentru cantitatea de căldură, s-a utilizat caloria (cal); în<br />
prezent, folosirea acestei unităţi nu mai are decât o justificare tradiţională.<br />
Caloria reprezintă cantitatea de căldură necesară pentru a ridica temperatura unei mase de<br />
1 g de apă cu 1 °C, de la 14,5 °C la 15,5 "C.<br />
Caloria se poate defini în raport cu unitatea SI astfel:<br />
1 cal = 4,184 J.<br />
Fluidul purtător de energie termică (lichid sau gaz) este denumit în mod uzual agent<br />
termic.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 73
Apa caldă şi fierbinte se caracterizează prin temperaturi superioare valorii de 30 °C, fiind<br />
utilizată pentru uzul casnic şi industrial. Sistemele de distribuţie centralizată asigură transportul<br />
de la sursă (centrale termo-electrice, centrale termice) la beneficiari.<br />
Mijloacele de măsurarea energiei termice se numesc generic contoare de energie termică (Fig.<br />
3.100.). Contorul de energie termică este constituit dintr-un contor care măsoară debitul de agent<br />
termic, din două traductoare de temperatură (uzual termorezistenţe, una amplasată pe conducta<br />
tur, alta amplasată pe conducta retur faţă de consumatorul de energie termică) şi un bloc<br />
electronic de calcul al energiei termice). Contorul de debit şi cele două traductoare de<br />
temperatură transmit blocului de calcul semnale electrice de ieşire.<br />
În figura 3.101 sunt prezentate variante ale configuraţiei contorului de energie termică şi<br />
tipurile uzuale de contoare de debit, respectiv de traductoare de temperatură.<br />
Contoarele de energie termică se pot realiza în trei variante constructive:<br />
- contoare complete, care nu conţin subansambluri separabile (contoare de debit, traductoare de<br />
temperatură, bloc de calcul);<br />
- contoare combinate, care conţin subansambluri separabile (contoare de debit, perechi de<br />
traductoare de temperatură, bloc electronic de calcul);<br />
Contoarele hibride sunt cele care la verificările metrologice iniţiale sunt considerate drept<br />
contoare combinate, iar după verificare sunt considerate contoare complete (cu subansambluri<br />
inseparabile); în mod frecvent, aceste contoare sunt denumite contoare compacte.<br />
Fig. 3.101. Variante ale<br />
configuraţiei contoarelor de<br />
energie termică: A- contoare de<br />
debit; a - cu morişcă;<br />
b - Woltmann; c - cu piston inelar<br />
oscilant; d - electromagnetic;<br />
e - cu ultrasunete; f - cu diafragmă;<br />
g - vortex; B1- termorezistenţe cu<br />
două fire; B2- termorezistenţe cu<br />
patru fire; C- bloc electronic de<br />
calcul; D- variante de evidenţiere a<br />
informaţiei de ieşire din blocul<br />
electronic de calcul; E- PC.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 74
COLEGIUL TEHNIC METALURGIC<br />
SLAT<strong>IN</strong>A - OLT<br />
Nume Și Prenume Elev<br />
Clasa Data<br />
Fişă de evaluare. Tema: Măsurarea mărimilor termice<br />
I. Completează spaţiile libere:<br />
1. Temperatura este o mărime fizică care caracterizează................<br />
2. Unitatea de măsură pentru temperatura termodinamică este unitate<br />
fundamentală în SI şi se numeşte................<br />
3. Punctul triplu al apei este acea temperatură la care.................<br />
4. Temperatura se măsoară cu instrumente numite...............<br />
II. Alege varianta de răspuns corectă:<br />
1. Pentru măsurarea temperaturilor mai mari de 1600 °C, în construcţia<br />
termocuplurilor se pot folosi următoarele materiale:<br />
a) platină, aliaje de iridiu, Ni Cr- Ni; b) cromel-copel, cromel-alumel,<br />
platină; c) platină, aliaje de iridiu, molibden-wolfram, taliu-molibden; d)<br />
cupru, argint, platină.<br />
2. Termometrele cu traductor bimetalic sunt folosite în următoarele<br />
aplicaţii:<br />
a) contacte electrice; b) contacte electrice, înregistrarea şi măsurarea<br />
temperaturii; c) numai la măsurarea temperaturii; d) numai la înregistrare şi<br />
măsurare.<br />
3. Punctul de fierbere al apei, de 100 °C, este echivalent, pe scara Kelvin,<br />
cu: a) 373,16K; b) 273,16K; c) 100 K; d) 473,16 K.<br />
4. Temperatura de (-13) °C, exprimată în Kelvin, are valoarea: a) 286,16 K;<br />
b) 260,16 K; c) -13 K; d) 250 K.<br />
5. Temperatura de 50 °C, exprimată pe scara Fahrenheit, are valoarea: a) 82<br />
°F; b) 122 °F; c) 50 °F; d) 152 °F.<br />
III. Enumeră lichidele termometrice.<br />
IV. Clasifică termometrele după principiul de funcţionare.<br />
V. Descrie termometrele bimetalice.<br />
VI. Enumera trei tipuri de termocupluri.<br />
VII. Precizează limitele termice de utilizare a termocuplurilor.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 75
3.5. Mijloace pentru măsurarea mărimilor electrice<br />
3.5.1. Mărimi şi unităţi de măsură electrice<br />
• Intensitatea curentului electric este o mărime fundamentală în SI şi reprezintă<br />
cantitatea de sarcină electrică ce trece prin secţiunea transversală a unui conductor în unitatea de<br />
timp.<br />
Unitatea de măsură a intensităţii curentului electric este amperul (A).<br />
Amperul este definit ca fiind intensitatea a doi curenţi electrici constanţi, identici, care,<br />
circulând prin două conductoare rectilinii, paralele, foarte lungi, de secţiuni neglijabile, aşezate în<br />
vid la distanţa de 1 m unul de altul, produce între aceste conductoare o forţă de 2.10 7 N pe fiecare<br />
metru de lungime.<br />
• Tensiunea electrică este lucrul mecanic efectuat de sursă pentru deplasarea sarcinii<br />
electrice pe întregul circuit.<br />
Dimensional: [U]=L 2 MT -3 / -1<br />
Unitatea de măsură a tensiunii electrice, în SI, este voltul (V).<br />
Voltul este definit ca fiind tensiunea electrică determinată de un câmp electric uniform, cu<br />
intensitatea de un amper pe metru, pe distanţa de un metru, măsurată de-a lungul liniilor de câmp.<br />
• Rezistenţa electrică pentru un conductor izotrop se exprimă ca fiind catul dintre<br />
tensiunea la borne U şi intensitatea I a curentului electric continuu care îl parcurge.<br />
Dimensional: [R]=L 2 M T 3 / -2 .<br />
Unitatea de măsură a rezistenţei electrice, în SI, este ohmul (Ω).<br />
Ohmul se defineşte ca fiind rezistenţa electrică dintre două puncte ale unui conductor<br />
filiform, între care, aplicând tensiunea electrică de un volt, se stabileşte un curent electric<br />
constant cu intensitatea de 1 amper, atunci când conductorul nu este sediul unor tensiuni<br />
electromotoare.<br />
• Energia electrică reprezintă puterea electrică consumată de un receptor, într-un interval<br />
de timp.<br />
Se exprimă cu relaţia: W=P.(t2-t1)<br />
Un generator electric transformi energii de altă natură în energie electrică (generatorul nu<br />
„generează" energia electrică).<br />
Ea nu este energia curentului electric, ci este energia câmpului din circuitul electric.<br />
Energia electrică poate varia, chiar dacă intensitatea curentului din circuit se menţine<br />
constantă.<br />
Relaţiile de definiţie sunt: W=U•I•t=I• 2 R•t = LPt/R.<br />
Dimensional: [W]=L 2 -M-T 2 .<br />
Unitatea de măsură a energiei electrice se numeşte joule (J). 1J = 1 W/s<br />
Joulul este energia electrică dezvoltată în timp de o secundă, într-un circuit electric parcurs<br />
de un curent electric constant, cu intensitatea de un amper, când tensiunea electrică aplicată la<br />
bornele circuitului este de un volt.<br />
Unitatea de măsură utilizată în practică pentru energia electrică este kilowattora (kWh).<br />
aparatul utilizat pentru măsurarea energiei electrice este contorul prezentat în figura 3.102.<br />
Fig. 3.102 Contor electronic monofazat de energie electrică<br />
Puterea electrică este energia primită sau cedată de un sistem electric, în unitatea de timp.<br />
Dimensional: P=L 2 •M• T -3 .<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 76
În curent alternativ, se deosebesc următoarele puteri: aparentă, activă şi reactivă.<br />
• Puterea aparentă este produsul dintre valoarea tensiunii efective, U (indicată de un<br />
voltmetru montat la bornele circuitului) şi intensitatea efectivă, I (indicată de un ampermetru<br />
înseriat în circuit), adică:<br />
P=U•I<br />
Unitatea de măsură a puterii aparente este volt-amperul (VA).<br />
• Puterea activă în curent alternativ reprezintă puterea disipată pe un rezistor de rezistenţă<br />
R; ea este produsul dintre tensiunea efectivă, intensitatea efectivă şi factorul de putere:<br />
P = Pa • cosφ = U• I • cosφ,<br />
unde cosφ este factorul de putere.<br />
Unitatea de măsură a puterii active este wattul(w).<br />
• Puterea reactivă este dată de relaţia: P =P • sinφ<br />
Unitatea de măsură a puterii reactive este varul (VAR).<br />
3.5.2. Caracteristicile metrologice ale mijloacelor electrice de măsurare<br />
Pentru alegerea mijloacelor electrice de măsurare în vederea efectuării unor măsurări, este<br />
necesară cunoaşterea caracteristicilor metrologice ale acestora.<br />
Caracteristicile metrologice se referă la comportarea mijloacelor de măsurare, în raport cu<br />
mărimea supusă măsurării şi cu modul de obţinere a rezultatului măsurării.<br />
Ele se exprimă prin parametrii funcţionali privind mărimile de intrare, de ieşire şi de<br />
influenţă, fără să implice structura internă a mijloacelor de măsurare.<br />
Intervalul de măsurare este intervalul de valori ale mărimii de măsurat pe întinderea<br />
căruia un mijloc de măsurare poate furniza informaţii de măsurare, cu incertitudini de măsurare<br />
prestabilite.<br />
Intervalul de măsurare este cuprins între o limită inferioară şi una superioară. Aparatele<br />
analogice au o scară gradată, definită ca un ansamblu de repere şi cifre care permite determinarea<br />
valorii mărimii măsurate. La aceste aparate, limita inferioară este zero şi aparatul este denumit<br />
după limita superioară. De exemplu, un ampermetru de 10A poate măsura maximum 10A.<br />
În general, intervalul de măsurare corespunde întregii scări gradate.<br />
Capacitatea de suprasarcină reprezintă capacitatea unui mijloc de măsurare electric de a<br />
suporta, fără defecţiuni, sarcini ce depăşesc condiţiile de referinţă sau intervalul de măsurare, (de<br />
exemplu, pentru un ampermetru analogic de clasă 1 se prevede o sarcină de 120%).<br />
Rezoluţia (prag de sensibilitate) este cea mai mică valoare a mărimii de intrare care<br />
determină o variaţie distinct sesizabilă a mărimii de ieşire. Pragul de sensibilitate este utilizat<br />
pentru mijloacele de măsurare la care mărimea de ieşire prezintă o variaţie continuă, de exemplu,<br />
la aparatele analogice.<br />
Sensibilitatea (S) este raportul dintre variaţia mărimii de ieşire şi variaţia corespunzătoare<br />
a mărimii de intrare.<br />
Constanta aparatului este inversul sensibilităţii (1/S) şi se exprimă, de exemplu, în<br />
amperi/diviziune, ohmi/diviziune.<br />
Un termometru electric care măsoară temperaturi între -40°C şi +120°C şi are o scară<br />
gradată cu 80 diviziuni prezintă o sensibilitate de 0,5 diviziuni/°C şi o constantă de<br />
2°C/diviziune.<br />
Incertitudinea de măsurare este domeniul de valori în care se pot situa erorile de<br />
măsurare, cu o anumită probabilitate. Incertitudinea de măsurare estimează limitele erorilor de<br />
măsurare.<br />
Exactitatea este caracteristica metrologică a unei măsurări şi reprezintă calitatea acesteia<br />
în ceea ce priveşte gradul de afectare a rezultatelor măsurării cu incertitudinea de măsurare.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 77
Exactitatea şi incertitudinea de măsurare se află într-o legătură strânsă. Exactitatea ridicată<br />
corespunde unei incertitudini de măsurare mici, respectiv exactitatea scăzută unei incertitudini de<br />
măsurare mari.<br />
Eroare limită de măsurare reprezintă valoarea maximă posibilă pentru eroarea aparatului,<br />
care garantează că erorile de măsurare cu care se obţin valorile măsurate sunt mai mici sau egale<br />
cu eroarea limită de măsurare, pentru întregul interval de măsurare.<br />
3.5.3. Mijloace pentru măsurarea mărimilor electrice<br />
Mijlocul de măsurare electric poate fi reprezentat ca o reţea de captare, de transmitere şi de<br />
recepţie a informaţiei, reţea numită lanţ de măsurare.<br />
Mijlocul de măsurare electric constituie un canal informaţional de-a lungul căruia circulă<br />
un semnal energetic purtător al informaţiei de măsurare, numit semnal metrologic.<br />
Structura mijloacelor de măsurare are în componenţă elemente cu funcţia de a efectua<br />
operaţii aritmetice (adunări, multiplicări etc), operaţii analitice (derivări, integrări etc), operaţii<br />
logice (codificări, decodificări etc). Introducerea microprocesoarelor conduce la adăugarea de<br />
noi funcţii şi performanţe.<br />
Pentru reprezentarea mijloacelor de măsurare sau a elementelor componente în scheme, au<br />
fost adoptate anumite semne convenţionale.<br />
Semnalul metrologic care circulă de-a lungul lanţului de măsurare este constituit dintr-o<br />
mărime fizică ce prezintă un parametru variabil, care ia valori în concordanţă cu valoarea mărimii<br />
măsurate.<br />
După modul de variaţie a semnalului metrologic şi a modului de prezentare a valorii<br />
măsurate, mijloacele de măsurare electrice se clasifică în:<br />
- mijloace de măsurare electrice analogice;<br />
- mijloace de măsurare electrice digitale;<br />
- mijloace de măsurare electrice mixte.<br />
1. Aparatele analogice au caracteristic faptul că atât diversele mărimi în care este convertit<br />
succesiv semnalul metrologic, cât şi mărimea de ieşire, sunt legate de mărimea de măsurat prin<br />
relaţii continue (uzual, de proporţionalitate y = k•x).<br />
Ele urmăresc în mod continuu variaţia mărimii de măsurat. Valoarea măsurată se obţine<br />
prin aprecierea poziţiei unui ac indicator, a unui inscriptor sau a unui spot luminos, în raport cu<br />
reperele unei scări gradate.<br />
2. Aparatele digitale sunt caracterizate prin faptul că semnalul metrologic este<br />
discontinuu, măsurarea repetându-se după un anumit interval de timp, iar valoarea măsurată este<br />
prezentată sub formă de număr în afişaj (Fig. 3.103).<br />
Fig.3.103. Voltmetru digital<br />
Pentru măsurarea oricărei mărimi, aparatele digitale<br />
pot fi realizate atât pe baza unei metode electrice de măsurare<br />
analogice, cât şi pe baza unei metode electrice de măsurare<br />
digitale.<br />
În prezent, există tendinţa de a se folosi metodele electrice de măsurare digitale, datorită<br />
avantajelor pe care le prezintă: obţinerea directă a valorii măsurate, exactitate ridicată,<br />
posibilitatea înregistrării sau transmiterii la distanţă a informaţiei de măsurare.<br />
3. Aparatele electrice de măsurare mixte au caracteristic faptul că rezultatul măsurării se<br />
obţine parţial sub formă digitală şi parţial sub formă analogică.<br />
În aparatele electrice de măsurat, mişcarea organului mobil se obţine pe baza transformării<br />
în energie mecanică a diferitelor tipuri de energie furnizate de mărimea de măsurat.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 78
Astfel, după principiul de funcţionare, există: aparate de tip magnetic, feromagnetic,<br />
electrodinamic şi cu inducţie care folosesc energia câmpului electromagnetic pentru a crea cuplul<br />
activ necesar deplasării acului indicator. Aparatele de tip electrostatic utilizează energia<br />
câmpului electrostatic, iar cele termice efectul caloric al curentului electric.<br />
În tabelul 3.4. sunt prezentate simbolurile<br />
aparatelor de măsurare mixte.<br />
Tabelul 3.4.<br />
Aparatele magnetoelectrice sunt formate din unul sau mai mulţi magneţi permanenţi, ficşi<br />
sau mobili, şi una sau mai multe borne, parcurse de curentul de măsurat. Cuplul activ este produs<br />
de câmpul de inducţie magnetică al magnetului permanent ce interacţionează cu curentul din<br />
bobină. Aparatele magnetoelectrice funcţionează numai în curent continuu. Pot funcţiona şi în<br />
curent alternativ, dacă li se asociază celule redresoare. Din punctul de vedere al frecvenţei<br />
curentului măsurat, aparatele electromagnetice pot fi folosite până la frecvenţe de ordinul<br />
kilohertzilor.<br />
Aparatele feromagnetice sunt formate dintr-o bobină fixă, parcursă de curentul de măsurat,<br />
şi o piesă din fier moale, introdusă în câmpul magnetic creat de curent.<br />
Aparatele electrodinamice sunt alcătuite din una sau mai multe bobine mobile, parcurse de<br />
curentul de măsurat. Dacă miezul bobinelor este confecţionat din fier, atunci ele se numesc<br />
ferodinamice.<br />
Aparatele electrostatice sunt formate din piese metalice fixe şi piese metalice mobile, între<br />
care se exercită forţe electrostatice.<br />
Aparate termice cu fir cald funcţionează prin dilatarea unui fir conductor parcurs de<br />
curentul de măsurat.<br />
Aparatele feromagnetice, electrodinamice, electrostatice şi termice se folosesc atât în<br />
curent alternativ, cât şi în curent continuu.<br />
Aparatele feromagnetice şi electrodinamice se folosesc la frecvenţa reţelei de 50 Hz.<br />
Pentru frecvenţe mai mari, inductanţele parazite ale înfăşurărilor şi capacităţile parazite ale<br />
pieselor componente devin o sursă de erori.<br />
Aparatele termice permit măsurarea curenţilor de frecvenţe foarte înalte, chiar de sute de<br />
kilohertzi, cu precizarea că, la aceste frecvenţe, inductanţa firului şi efectul pelicular pot altera<br />
precizia aparatelor.<br />
Aparatele electrostatice funcţionează bine la frecvenţe înalte, iar cele cu inducţie<br />
funcţionează numai în curent alternativ.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 79
Aparatele de inducţie folosesc circuite inductoare fixe, care acţionează asupra curenţilor<br />
pe care conductoarele mobile îi induc în piese.<br />
Aparatele cu termocuplu sunt formate prin asocierea unui aparat magnetoelectric cu un<br />
termocuplu încălzit de curentul de măsurat.<br />
Aparatele cu redresor sunt formate prin asocierea unui aparat magnetoelectric cu unul sau<br />
cu mai multe dispozitive redresoare.<br />
■ Aparate magnetoelectrice<br />
1) Ampermetrele şi voltmetrele magnetoelectrice au ca element de bază un dispozitiv<br />
magnetoelectric, la care s-a micşorat sensibilitatea, în scopul creşterii preciziei şi a fidelităţii.<br />
Între cele două mijloace de măsurare nu există diferenţe mari, ele putând fi folosite pentru<br />
măsurarea tensiunii, respectiv a curentului electric, diferenţa constând în limitarea rezistenţei lor<br />
interne.<br />
Dacă unui milivoltmetru îi înseriem în circuit o rezistenţă adiţională, îl transformăm în<br />
voltmetru, pe diferite domenii de măsurare. Totodată, milivoltmetrul poate fi utilizat ca<br />
ampermetru, prin şuntarea lui cu rezistenţe bine calculate.<br />
Datorită rezistenţei pe care o prezintă, cablurile de legătură au efect de rezistenţe adiţionale<br />
asupra milivoltmetrului. Aceste cabluri se aleg în concordanţă cu valoarea înscrisă pentru ele pe<br />
cadran.<br />
Avantajele acestor mijloace de măsurare sunt:<br />
- sensibilitate mare;<br />
- consum relativ mic;<br />
- scară uniformă;<br />
- amortizare bună.<br />
Principiul de funcţionare constă în acţiunea unui câmp fix de inducţie magnetică, asupra<br />
unei bobine parcurse de curent (Fig. 3.104).<br />
Fig. 3.104. Aparat magnetoelectric 1 - magnet permanent; 2 - piese polare;<br />
3 - miez cilindric; 4 - şunt magnetic; 5 - bobină mobilă; 6 - corector de zero<br />
Circuitul magnetic este format dintr-un magnet permanent în formă de potcoavă, terminat<br />
cu două piese polare care au deschiderea cilindrică şi dintr-un şunt magnetic.<br />
Piesele polare, şuntul şi miezul se confecţionează din oţel moale. Reglarea poziţiei şuntului<br />
magnetic permite menţinerea constantă a inducţiei în întrefier. în întrefierul format de piesele<br />
polare şi miezul cilindric, se roteşte o bobină mobilă, confecţionată dintr-un cadru de aluminiu,<br />
pe care se înfăşoară un conductor izolat. Bobina se fixează pe un ax de rotaţie, sprijinit prin pivoţi<br />
pe un lagăr de safir. Acul indicator este fixat pe un ax a cărui oscilaţie este limitată de<br />
contragreutăţi. Cuplul rezistent este creat cu ajutorul arcurilor spirale.<br />
Amortizarea sistemului mobil se face cu ajutorul curenţilor care se induc în cadrul de<br />
aluminiu şi în bobină şi care creează un cuplu de frânare.<br />
2) Galvanometrul este un dispozitiv de măsurat<br />
magnetoelectric, utilizat pentru măsurarea curentului electric<br />
continuu de valori mici. Este un aparat puţin robust, dar de<br />
sensibilitate mare. La măsurarea curentului, precizia este mică.<br />
Fig. 3.105. Schema de determinare<br />
a caracteristicilor galvanometrului<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 80
Cu ajutorul circuitului din figura 3.105, se determină valorile caracteristicilor<br />
galvanometrului:<br />
- rezistenţa critică exterioară, care este rezistenţa conectată la bornele galvanometrului, pentru<br />
care funcţionarea are loc în regim critic;<br />
- rezistenţa internă, care este rezistenţa electrică măsurată la bornele aparatului;<br />
- perioada oscilaţiilor libere, care reprezintă timpul necesar echipamentului mobil şi aparatului<br />
pentru a efectua o oscilaţie completă.<br />
Galvanometrele pot fi:<br />
- galvanometre magnetoelectrice;<br />
- galvanometre balistice;<br />
- galvanometre de rezonanţă.<br />
Cuplul mediu fiind nul, aparatele magnetoelectrice nu dau nici o indicaţie în curent<br />
alternativ. în cazul în care frecvenţa curentului alternativ este suficient de joasă, acul aparatului<br />
vibrează, urmărind variaţiile de sens ale cuplului respectiv.<br />
În funcţionarea aparatelor magnetoelectrice, erorile sunt determinate de frecări în lagăre,<br />
de etalo-nare imprecisă sau de asamblare defectuoasă a sistemului mobil. Influenţa câmpurilor<br />
exterioare este neglijabilă, datorită inducţiei puternice a magnetului permanent. Aparatele<br />
magnetoelectrice au o clasă de precizie bună şi sensibilitate ridicată. Consumul de putere necesar<br />
măsurării este mic, de ordinul zecimilor de watt.<br />
Ele au dezavantajul că funcţionează numai în curent continuu şi nu suportă supraîncărcări<br />
mari. în cazul unui curent prea ridicat, arcurile spirale se supraîncălzesc şi îşi modifică modulul<br />
de elasticitate.<br />
■ Aparate feromagnetice<br />
Principiul de funcţionare constă în interacţiunea dintre câmpul magnetic al unei bobine<br />
fixe parcurse de curentul de măsurat şi una sau mai multe piese mobile din material feromagnetic.<br />
1. Aparatul feromagnetic cu atracţie (Fig. 3.106) este format dintr-o bobină în care poate<br />
pătrunde o piesă de fier moale, sub acţiunea câmpului magnetic creat de curenţii din bobină; piesa<br />
de fier moale se magnetizează şi este atrasă în interiorul bobinei.<br />
Fig. 3.106. Aparat feromagnetic cu atracţie 1 - bobină; 2 - piesă de fier moale<br />
2. Aparatul feromagnetic cu repulsie (Fig. 3.107) este format dintr-o bobină rotundă, în<br />
interiorul căreia se găsesc două piese de fier moale, una fixă şi alta mobilă. Acestea se<br />
magnetizează în acelaşi sens, fiind plasate în acelaşi câmp magnetic şi, prin urmare, se resping.<br />
Acest lucru determină deplasarea piesei mobile.<br />
Fig. 3.107. Aparat feromagnetic cu repulsie<br />
1 - bobina rotundă; 2 - piesa fixă; 3 - piesa mobilă<br />
Principala sursă de erori în funcţionarea în curent continuu a<br />
aparatelor feromagnetice o constituie histerezisul magnetic al piesei<br />
mobile, care determină indicaţii diferite la creşterea şi la descreşterea<br />
curentului de măsurat, provocând erori de 3-4%. Pentru a reduce aceste<br />
erori, se utilizează materiale magnetice cu inducţie remanentă mică (aliaje<br />
de FeNi).<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 81
În curentul alternativ, curenţii turbionari induşi de fluxul magnetic alternativ al bobinei în<br />
piesele metalice mobile duc la slăbirea câmpului şi la micşorarea indicaţiilor, provocând erori de<br />
1-2%. Pentru a reduce aceste erori, se utilizează piese mobile, de dimensiuni reduse şi carcase din<br />
material plastic.<br />
Influenţa câmpurilor magnetice exterioare este pronunţată, deoarece câmpul magnetic<br />
propriu este relativ redus. Pentru a evita acest neajuns, aparatele se ecranează.<br />
Aparatele feromagnetice se utilizează în curent continuu şi în curent alternativ şi pot<br />
măsura curenţi de ordinul sutelor de amperi.<br />
■ Aparate electrodinamice şi ferodinamice<br />
Principiul de funcţionare a aparatelor electrodinamice şi ferodinamice constă în<br />
interacţiunea dintre câmpul magnetic creat de curentul ce trece printr-o bobină fixă şi curentul<br />
care parcurge o bobină mobilă (Fig. 3.108).<br />
Fig. 3.108. Aparat electrodinamic<br />
Aparatele la care bobina fixă este prevăzută cu un miez feromagnetic în<br />
scopul întăririi câmpului, se numesc ferodinamice (Fig. 3.109).<br />
Fig. 3.109. Aparat ferodinamic<br />
Erorile ce pot apărea în funcţionarea aparatelor electrodinamice sunt cauzate de câmpurile<br />
magnetice exterioare, intensitatea câmpului magnetic propriu fiind relativ redusă. Aparatele<br />
ferodinamice nu sunt influenţate de câmpuri magnetice exterioare, ele având un câmp propriu<br />
mai intens, dar prezintă efectul de histerezis magnetic al curenţilor turbionari ce apar în miez.<br />
Pentru micşorarea acestor erori, aparatele electrodinamice se ecranează, iar cele<br />
ferodinamice se realizează cu miezul din tole secţionate.<br />
Aceste aparate funcţionează în curent continuu şi în curent alternativ la frecvenţă industrială, ca<br />
ampermetre, voltmetre, wattmetre şi contoare.<br />
■ Aparate electrostatice<br />
Aceste aparate utilizează forţa electrostatică exercitată de armătura fixă a unui condensator<br />
variabil asupra armăturii mobile.<br />
Varierea capacităţii se poate realiza în două moduri:<br />
- prin varierea suprafeţei active a armăturilor (Fig. 3.110 a);<br />
- prin varierea distanţei dintre armături (Fig. 3.110 b).<br />
Fig. 3.110 Aparate electrostatice a - cu variaţia suprafeţei<br />
armăturilor; b - cu variaţia distanţei dintre armături<br />
În ambele cazuri, la aplicarea unei tensiuni între<br />
armăturile fixe şi mobile, acestea se încarcă cu electricitate<br />
de semn contrar şi se resping. în primul caz, aceasta duce la<br />
rotirea armăturii mobile în spaţiul dintre armăturile fixe, iar<br />
cuplul rezistent este dat de arcurile spirale, în cel de-al doilea caz, se produce o deplasare a plăcii<br />
mobile suspendate între cele două plăci fixe, astfel: una o atrage, fiind încărcată cu electricitate de<br />
semn contrar, iar cealaltă o respinge, fiind încărcată cu electricitate de acelaşi semn. în acest caz,<br />
cuplul rezistent este dat de greutatea plăcii mobile.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 82
Aparatul electrostatic funcţionează şi la aplicarea unei tensiuni alternative, cuplul mediu<br />
fiind diferit de zero.<br />
Principala calitate a acestor aparate este aceea că nu absorb curent, măsurarea făcându-se<br />
cu consum de energie foarte redus, practic nul. Aparatele se utilizează numai ca voltmetre pentru<br />
măsurarea tensiunilor înalte.<br />
■ Aparate termice<br />
Principiul de funcţionare al aparatelor termice se bazează pe dilatarea unui fir parcurs de<br />
curentul de măsurat. Dilatarea este transmisă la acul indicator, printr-un sistem de amplificare<br />
mecanică (Fig. 3.111).<br />
Fig. 3.111. Aparat termic 1 - fir activ; 2 - arc plat de oţel; 3 - fir de mătase;<br />
4 - rolă; 5 - fir de bronz fosforos<br />
Firul activ este confecţionat din aliaje cu coeficient ridicat de dilatare termică (platină sau<br />
argint) şi are un diametru redus, de până la 0,1 mm. Firul activ este întins de arcul plat de oţel,<br />
prin intermediul unui fir de mătase, înfăşurat pe o rolă, şi de un fir de bronz fosforos.<br />
Datorită întinderii exercitate de arcul de oţel, alungirea firului activ determină rotirea rolei<br />
şi, deci, a acului indicator.<br />
Aceste aparate funcţionează atât în curent continuu, cât şi în curent alternativ, până la<br />
frecvenţe de ordinul sutelor de kilohertzi.<br />
La frecvenţe foarte înalte, inductanţa firului şi efectul pelicular dau erori apreciabile.<br />
Consumul de putere este destul de ridicat, de ordinul waţilor, şi un mare dezavantaj îl constituie<br />
fragilitatea firului activ şi inerţia termică, care împiedică urmărirea variaţiilor rapide de curent.<br />
3.5.4. Măsurarea tensiunii, intensităţii şi rezistentei<br />
Măsurarea tensiunii, intensităţii şi rezistenţei se face:<br />
- cu ajutorul aparatelor indicatoare;<br />
- metode de zero.<br />
Metodele de măsurare ale celor trei mărimi sunt studiate împreună, datorită legăturii care<br />
există între ele, ceea ce face ca, pentru măsurarea uneia, să fie nevoie şi de măsurarea celorlalte<br />
două, ele fiind legate prin legea lui Ohm.<br />
Transmiterea unităţii de măsură a rezistenţei se face pornind de la rezistenţele etalon, care<br />
sunt apoi transmise aparatelor de măsurare.<br />
Unitatea de tensiune se transmite de la elemente Weston etalon, iar unitatea de intensitate<br />
se transmite de la un element Weston etalon, cu ajutorul compensatoarelor de curent continuu şi<br />
alternativ.<br />
Cele mai folosite mijloace de măsurare ale rezistenţei, tensiunii şi intensităţii curentului<br />
electric sunt la metoda zero: compensatoarele, punţile Wheatstone şi punţile Thomson. Punţile<br />
Wheatstone şi cele de tip Thomson compară valoarea rezistenţei de măsurat cu valorile<br />
rezistenţelor din braţele punţii.<br />
Compensatoarele de curent continuu raportează valoarea unei tensiuni la valoarea forţei<br />
electromotoare a unui element Weston, prin intermediul rapoartelor de rezistenţă. Punţile sunt<br />
echilibrate cu ajutorul galvanometrului.<br />
Aparatele indicatoare utilizate pentru măsurarea tensiunii sunt voltmetrele, pentru<br />
intensitate ampermetrele, iar pentru rezistenţe ohmetrele.<br />
3.5.5. Măsurarea rezistenţelor electrice<br />
1. Puntea Wheatstone. În figura 3.112 este reprezentată cea mai simplă punte Wheatstone,<br />
formată din patru rezistenţe, o sursă de curent şi un galvanometru.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 83
Fig. 3.112. Puntea Wheatstone<br />
Atâta timp cât prin diagonală nu trece curent electric, între rezistenţe se stabileşte relaţia:<br />
r1/r3 = r2 r4<br />
Din această relaţie, se obţine valoarea unei rezistenţe, în funcţie de celelalte trei. Acest<br />
lucru este posibil doar în cazul în care există o singură sursă de curent electric şi se respectă<br />
condiţia de echilibru.<br />
2. Puntea Thomson este o punte care se obţine din puntea Wheatstone, prin adăugarea a<br />
încă două braţe, care au valori aflate într-un raport dat cu braţele primei punţi (Fig. 3.113).<br />
Relaţia de echilibru a punţii este: Rx= (a/b) R + (r•d/c + d + r){a/b- c/d).<br />
Dar, din construcţie: a = c, b = d şi, prin urmare, avem: R = (a/b) R<br />
Eroarea datorată ajustării rezistenţelor punţii Thomson poate fi de 0,02%. La măsurarea<br />
rezistenţelor foarte mici (10 -5 – 10 -6 W) eroarea poate ajunge până la 0,1%.<br />
Fig. 3.113. Puntea dublă Thomson<br />
3. Ohmmetrele sunt mijloace de măsurare pentru rezistenţe electrice.<br />
După domeniul de măsurare, pot fi:<br />
- microohmmetre;<br />
- miliohmmetre;<br />
- ohmmetre;<br />
- kiloohmmetre;<br />
- megaohmmetre;<br />
- teraohmmetre.<br />
După principiul de măsurare, ele se clasifică în:<br />
a. Ohmmetre magnetoelectrice, care au în componenţa lor un aparat magnetoelectric şi o<br />
sursă de alimentare.<br />
b. Ohmmetre electronice, care au în componenţa lor şi circuite cu semiconductori.<br />
Alimentarea acestor aparate se face cu elemente uscate sau cu acumulatoare, ele putând lucra în<br />
curent continuu şi curent alternativ.<br />
În figura 3.114 sunt prezentate două tipuri de ohmmetre:<br />
- ohmmetru cu circuit serie, care are relaţia de funcţionare: I=U/(r+rx)<br />
unde:<br />
r- rezistenţa instrumentului, rx - rezistenţa care se măsoară;<br />
- ohmmetrul cu circuit paralel, la care relaţia este: I=U(r + rx/(rrx + ra(r+rx)<br />
Ohmmetrele cu schemă serie sunt recomandate pentru măsurarea rezistenţelor mari, iar cele cu<br />
schemă paralel, pentru rezistenţe mici.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 84
Fig. 3.114. Ohmmetre serie şi paralel<br />
3.5.6. Măsurarea puterii electrice<br />
În curent continuu, puterea se poate măsura cu wattmetrul. În curent alternativ, puterea<br />
activă se măsoară cu wattmetre, iar puterea reactivă cu varmetre. Ambele puteri pot fi măsurate<br />
cu un singur dispozitiv de măsurat, folosit pentru măsurarea puterii în reţele monofazate.<br />
1. Wattmetrele electrodinamice (Fig. 3.115) sunt utilizate pentru măsurarea puterii active.<br />
Ele sunt constituite din două circuite:<br />
- bobinele fixe A, legate în serie cu consumatorul, care au rol de ampermetru;<br />
- bobina mobilă 6 de tensiune, legată în paralel, care rol de voltmetru.<br />
Fig. 3.115. Wattmetrul electrodinamic<br />
Wattmetrul electrodinamic se poate utiliza atât în curent<br />
continuu, cât şi în curent alternativ. Pentru a evita ca deviaţia acului să<br />
se facă în ambele părţi, se leagă o bornă a înfăşurării în serie şi cealaltă<br />
bornă a înfăşurării în paralel. Aceste borne sunt notate cu o steluţă şi se<br />
numesc borne generatoare.<br />
Wattmetrele electrodinamice se construiesc pentru mai multe limite de măsurare a<br />
intensităţii şi tensiunii.<br />
Din punct de vedere constructiv, ele sunt dimensionate pentru anumite valori ale acestor mărimi,<br />
dar pot fi extinse cu ajutorul rezistenţelor adiţionale sau al transformatoarelor de tensiune.<br />
2. Wattmetrele cu inducţie sunt reprezentate în figura 3.116.<br />
Bobinele 1 ale acestui aparat sunt realizate din sârmă groasă, cu un număr mic de spire şi<br />
sunt legate în circuit serie.<br />
Bobinele 2 sunt executate din sârmă subţire şi sunt legate printr-o inductanţă, în paralel cu<br />
circuitul de alimentare.<br />
Fig. 3.116. Wattmetrul cu inducţie cu câmp rotitor<br />
3.5.7. Măsurarea energiei active<br />
■ Contorul de energie electrică este un aparat electric care măsoară şi înregistrează<br />
energia electrică. Funcţionarea contoarelor se bazează pe existenţa unor elemente motoare,<br />
asemănătoare cu cele ale wattmetrelor, care dau un cuplu proporţional cu puterea.<br />
Cuplul rezistent al contorului este proporţional cu viteza de rotaţie.<br />
Contorul are inclus, din construcţie, un mecanism integrator, care transformă mişcarea de<br />
rotaţie în valoare de energie electrică consumată.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 85
Pentru măsurarea energiei de curent alternativ, se utilizează numai contoare bazate pe<br />
principiul inducţiei (Fig. 3.117).<br />
Contorul se compune din doi electromagneţi, unul având înfăşurarea legată în serie în<br />
circuitul de curent, iar celălalt în derivaţie, pe reţeaua electrică.<br />
Printre polii acestor electromagneţi trece un disc de aluminiu, care este mobil. El străbate şi<br />
polii unui magnet permanent, al cărui rol este de a crea un cuplu de frânare.<br />
Curenţii din bobinele electromagneţilor determină apariţia unor fluxuri magnetice,<br />
proporţionale cu curenţii şi care produc curenţi turbionari în discul de aluminiu.<br />
Fig. 3.117. Contorul electric de inducţie 1 - electromagnet de tensiune;<br />
2 - electromagnet de curent; 3 - disc;4 - frână magnetică;<br />
5 - mecanism integrator<br />
Curenţii turbionari şi fluxurile magnetice creează cuplul motor, care este proporţional cu puterea<br />
activă.<br />
Acţiunea fluxului produs de magnetul permanent şi de curenţii turbionari induşi produce câmpul<br />
rezistent.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 86
COLEGIUL TEHNIC METALURGIC<br />
SLAT<strong>IN</strong>A - OLT<br />
Nume Și Prenume Elev<br />
Clasa Data<br />
Fişă de evaluare. Tema: Măsurarea mărimilor electrice<br />
TEST A<br />
I. Alege varianta corectă de răspuns:<br />
1. Mărimea care exprimă sarcina electrică ce străbate secţiunea transversală<br />
a unui circuit în unitatea de timp poartă numele de:<br />
a) tensiune la borne; b) rezistivitate electrică; c) energie electrică;<br />
d) intensitate a curentului electric.<br />
2. Ohmmetrele sunt aparate pentru măsurarea:<br />
a) tensiunii electrice; b) rezistenţei electrice; c) diferenţei de potenţial;<br />
d) intensităţii curentului electric.<br />
3. Funcţionarea contoarelor pentru energia electrică se bazează pe<br />
existenţa, în construcţia acestora, a unor elemente motoare care creează:<br />
a) tensiune proporţională cu puterea; b) cuplu proporţional cu puterea;<br />
c) intensitate proporţională cu rezistenţa electrică;<br />
d) tensiune proporţională cu intensitatea de curent electric.<br />
4. Principiul de funcţionare a aparatelor termice pentru măsurarea<br />
parametrilor de curent electric se bazează pe fenomenul de:<br />
a) încălzire a conductorului parcurs de curent electric; b) proporţionalitate<br />
între putere şi intensitate; c) dilatare a unui fir parcurs de curent electric; d)<br />
efect magnetic al curentului electric.<br />
5. Aparatele care măsoară parametrii curentului electric şi folosesc<br />
fenomenul fizic de interacţiune dintre câmpul magnetic creat de curentul<br />
electric care trece printr-o bobină fixă şi curentul ce parcurge o bobină<br />
mobilă sunt:<br />
a) magnetoelectrice; b) electrodinamice şi ferodi-namice; c) ferodinamice;<br />
d) termice.<br />
II. Completează spaţiile libere:<br />
1.Unitatea de măsură a intensităţii curentului electric<br />
este...........................................<br />
2.Unitatea de măsură a tensiunii electrice, în SI este.....................<br />
3.Unitatea de măsură a rezistenţei electrice, în SI, este..................<br />
4.Unitatea de măsură a energiei electrice se numeşte..........<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 87
TEST B<br />
I. Completează spaţiile libere:<br />
1. Puterea aparentă este produsul dintre.....<br />
2. Unitatea de măsură a puterii aparente este.....<br />
3. Unitatea de măsură a puterii active este..............<br />
II. Alege varianta corectă de răspuns:<br />
1. Aparatele pentru măsurarea parametrilor curentului electric care<br />
utilizează forţa electrostatică exercitată de armătura fixă a unui condensator<br />
variabil asupra armăturii mobile sunt:<br />
a) magnetoelectrice; b) feromagnetice; c) electrodinamice; d) electrostatice.<br />
2. Aparatele de tip magnetic, feromagnetic, electrodinamic şi cu inducţie<br />
folosesc, pentru a crea cuplul activ necesar deplasării acului indicator:<br />
a) energie mecanică; b) energie electrică; c) energia câmpului<br />
electromagnetic; d) un tip oarecare de energie.<br />
3. Sursa principală de erori care apare în funcţionarea în curent electric<br />
continuu a aparatelor feromagnetice, care duce la creşterea sau la<br />
descreşterea curentului de măsurat, este determinată de:<br />
a) frecarea din lagărele aparatelor; b) magnetiza-rea pieselor aparatelor; c)<br />
forţele electromagnetice care apar în timpul măsurării; d) histerezisul<br />
magnetic al pieselor mobile.<br />
4. Pentru întărirea câmpului magnetic, aparatele feromagnetice au bobina<br />
fixă prevăzută cu:<br />
a) rezistenţă electrică; b) piesă mobilă suplimentară; c) bobină<br />
suplimentară; d) miez feromagnetic.<br />
5. Erorile care apar la aparatele magnetoelectrice se datorează:<br />
a) curenţilor suplimentari; b) câmpurilor magnetice exterioare; c)<br />
dimensiunilor reduse; d) fenomenului de histerezis.<br />
6. Aparatele termice pentru măsurarea parametrilor curentului electric<br />
continuu sau alternativ au în componenţă un fir care, sub efectul curentului<br />
electric de măsurat, suferă un proces fizic de:<br />
a) întindere; b) dilatare; c) magnetizare; d) modificare a proprietăţilor<br />
electrice.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 88
CAPITOLUL 4. <strong>IN</strong>STALAŢII ȘI SISTEME <strong>DE</strong> MĂSURARE<br />
După funcţiile îndeplinite, instalaţiile şi sistemele de măsurare se clasifică în:<br />
a) instalaţii de verificare/testare şi diagnosticare a echipamentelor, instalaţiilor, sistemelor<br />
industriale<br />
b) instalaţii de supraveghere si control a proceselor industriale<br />
4.1. Considerente generale<br />
Instalaţiile de măsurare utilizate în automatele de control activ şi pasiv se clasifică în<br />
funcţie de prezenţa sau absenţa acţiunii instalaţiei de măsurare asupra procesului tehnologic de<br />
prelucrare a piesei în:<br />
• instalaţii de măsurare utilizate în automatele de control activ;<br />
• instalaţii de măsurare utilizate în automatele de control pasiv.<br />
Automatele de control activ reprezintă cea mai avansată formă de control tehnic al calităţii.<br />
Instalaţiile de măsurare utilizate modifică desfăşurarea procesului tehnologic la prelucrarea<br />
piesei pe maşina-unealtă, permiţând:<br />
• comanda întreruperii prelucrării, atunci când piesa ajunge la dimensiunea stabilită sau la<br />
comanda schimbării automate a regimului de prelucrare în orice moment;<br />
• reglarea maşinii-unelte, deci a sculei, pentru începerea unui nou ciclu de fabricaţie;<br />
• comanda opririi sau a blocării maşinii-unelte,în cazul ruperii sculei, când semifabricatul are<br />
dimensiuni necorespunzătoare sau în alte cazuri care pot provoca deteriorarea maşinii sau care<br />
prezintă pericol pentru cel ce deserveşte maşina.<br />
Luând în considerare principalii factori perturbatori care provoacă abateri de prelucrare şi<br />
erori de măsurare, toate instalaţiile de măsurare utilizate în controlul activ pot preveni apariţia<br />
rebutului.<br />
Instalaţiile de măsurare utilizate în automatele de control pasiv efectuează controlul<br />
pieselor fără a interveni în procesul tehnologic de prelucrare. De aceea, ele sunt folosite în<br />
producţia de serie şi de masă, pentru realizarea unor produse cu precizie mare, cu productivitate<br />
mare şi cu un preţ acceptabil.<br />
Schemele structurale ale automatelor de control activ şi pasiv sunt prezentate în figurile 4.1<br />
şi 4.2.<br />
Fig. 4.1. Schema structurală a automatului de control activ: 1<br />
- cap de măsurare cu element de comparare;<br />
2 - amplificator; 3- element de execuţie; 4 - maşină unealtă;<br />
5 - traductor de reacţie.<br />
Fig. 4.2. Schema structurală a automatului de control pasiv:<br />
1 - cap de măsurare cu element de comparare;<br />
2 - amplificator; 3 - instalaţie de sortare; 4 - proces controlat<br />
Instalaţiile de măsurare utilizate în controlul activ sau pasiv trebuie să asigure următoarele<br />
cerinţe: precizie mare, erori de justeţe şi fidelitate mici şi sensibilitate ridicată. O altă<br />
caracteristică metrologică, viteza de răspuns, trebuie să fie mai mare la automatele de control<br />
pasiv. De asemenea, eroarea de zero (fuga zeroului) trebuie să fie, pe cât posibil, mai mică,<br />
aceasta impunând condiţii speciale întregii instalaţii de măsurare.<br />
Ţinând seama de principiile de funcţionare, instalaţiile de măsurare pot fi mecanice,<br />
electrice, pneumatice, optice, cu radiaţie etc. Această clasificare este mai mult convenţională; în<br />
realitate, majoritatea instalaţiilor de măsurare reprezintă sisteme combinate, formate din tipurile<br />
menţionate.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 89
Se deosebesc instalaţii de măsurare care vin în contact cu piesa măsurată şi instalaţii de<br />
măsurare cu acţiune asupra piesei, fără contact. Cel mai des utilizate sunt instalaţiile de măsurare<br />
cu contact cu piesa, datorită simplităţii, robusteţii şi eliminării influenţei impurităţilor, geometriei<br />
piesei sau lichidului de răcire asupra procesului de control. într-o serie de cazuri speciale, viteze<br />
foarte mari de deplasare a piesei, sensibilitate mărită a suprafeţei piesei controlate la acţiuni<br />
mecanice, procese de producţie care se desfăşoară la temperaturi înalte, se folosesc instalaţiile de<br />
măsurare fără contact.<br />
Instalaţiile de măsurare mecanice prezintă robusteţe mare dar precizia este mică. Se pot<br />
realiza cu traductoare mecanice cu acţiune directă: calibre rigide, calibre pană, calibre reglabile şi<br />
cu traductoare mecanice cu amplificare mecanică.<br />
Instalaţiile de măsurare electrice pot avea în componenţă capete de măsurare cu<br />
traductoare electrice cu contacte, traductoare inductive şi traductoare capacitive. Sunt robuste,<br />
însă au gabarit relativ mare şi o oarecare sensibilitate la vibraţii, având în construcţie, în general,<br />
pârghii.<br />
Capul de măsurare cu traductor electric poate fi cu două sau cu mai multe contacte, cu sau<br />
fără amplificarea deplasării contactelor în raport cu deplasarea tijei de măsurare. Amplificarea<br />
propriu-zisă se obţine de preferinţă pe cale mecanică sau pneumatică, partea electrică având drept<br />
scop numai automatizarea procesului de control. El se foloseşte în scopul unui control limitativ<br />
(de limite), pentru a vedea dacă dimensiunile efective ale pieselor de controlat se încadrează sau<br />
nu în câmpul de toleranţă prescris sau în intervalul stabilit (fără a preciza valoarea efectivă a<br />
fiecărei dimensiuni în parte).<br />
Schema de principiu a capului de măsurare cu traductor electric cu două contacte este<br />
redată în figura 4.3.<br />
Fig. 4.3. Schema de principiu a capului de măsurare cu traductor<br />
electric cu două contacte: 1 - tijă palpatoare; 2 - ghidaj; 3 - pârghie;<br />
4 - contacte; 5 - şurub micrometric; 6 - arcul forţei de măsurare;<br />
7 - arc.<br />
Fig. 4.4. Schema de principiu a capului de<br />
măsurare cu traductor inductiv:<br />
1 - tijă de palpare; 2 - traductor inductiv;<br />
3 - arcul forţei de măsurare; 4 - piesă.<br />
Capul de măsurare cu traductor inductiv oferă avantajul unei sensibilităţi şi precizii<br />
ridicate. în figura 4.4. este prezentată schema de principiu a unui cap de măsurare cu traductor<br />
inductiv, prin intermediul căruia o mărime mecanică, măsurată, se transformă în variaţia<br />
impedanţelor unor bobine.<br />
Instalaţiile de măsurare cu traductoare pneumatice au inerţie mare (timp de răspuns<br />
ridicat) însă prezintă robusteţe, precizie ridicată, raport de amplificare mare, posibilitatea<br />
măsurării fără contact cu piesa, siguranţă în funcţionare şi folosirea în locuri greu accesibile. Cea<br />
mai utilizată schemă de măsurare cu traductor pneumatic este prezentată în figura 4.5. mărimea<br />
de ieşire, presiunea din camera de măsurare, este modificată în anumite limite proporţional cu<br />
variaţia mărimii de intrare şi cu variaţia interstiţiului duză-clapetă.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 90
Fig. 4.5. Schemă de măsurare cu traductor pneumatic.<br />
Instalaţiile de măsurare cu traductoare optice şi cu radiaţie au o utilizare limitată de<br />
complexitatea lor constructivă.<br />
4.2. Elemente componente de bază ale instalaţiilor sau ale sistemelor de măsurare<br />
O instalaţie sau un sistem de măsurare reprezintă un mijloc de măsurare constituit din mai<br />
multe aparate de măsurat (situate în fluxul semnalului) sau auxiliare (nesituate în fluxul<br />
semnalului), dar care livrează energie auxiliară pentru menţinerea funcţiunii instalaţiei, necesare<br />
pentru captarea şi adaptarea unui semnal de măsurare şi pentru emiterea valorii măsurate, ca<br />
„imagine" a mărimii de măsurat. Dacă numărul aparatelor se reduce la unu, atunci instalaţia<br />
devine un aparat.<br />
Aparatul Nr. I 2 3 4 5<br />
Denumirea Termometru Punte de Amplificator Traductor Indicator cu<br />
cu<br />
măsurat de<br />
tablou<br />
rezistentă măsurat electropneumatic de comandă<br />
Denumirea după funcţie captor adaptor adaptor adaptor emiţător direct<br />
Denumirea după<br />
Traductor Traductor Traductor Traductor unitate Traductor<br />
structura<br />
semnalului<br />
unitate<br />
Mărimea de măsurat temperatura rezistenta tensiunea curentul temperatura<br />
Domeniul de măsurare I00...300"C - - - I00...300"C<br />
Semnalul de intrare Xi temperatura rezistenta tensiunea curentul curentul<br />
Domeniul semnalului Xi 100...300 U C 138.5.<br />
„212,
În figura 4.6. este prezentat un exemplu de instalaţie de măsurat, iar în figura 4.7<br />
sunt prezentate componentele unei instalaţii de măsurat.<br />
După rolul pe care îl au în cadrul instalaţiei de măsurat, aparatele de măsurat se numesc: captor,<br />
adaptor, emiţător (Fig. 4.8.).<br />
Fig. 4.8. Denumirea aparatelor de măsurat, după rolul lor în cadrul instalaţiei de măsurat.<br />
• Captorul este un aparat de măsurat care captează mărimea de măsurat la intrare şi emite<br />
la ieşire un semnal de măsurare corespunzător (exemplu: termometrul cu rezistenţă).<br />
Dacă mărimea de intrare este, în acelaşi timp, şi semnal de măsurare, captorul, ca prim element al<br />
instalaţiei, nu este necesar.<br />
Când energia semnalului de măsurare este luată direct de la măsurând, captorul este activ,<br />
iar în cazul în care mărimea de măsurat comandă o energie auxiliară, livrată captorului de o sursă<br />
auxiliară, captorul este pasiv.<br />
Partea captorului care sesizează direct mărimea de măsurat şi care este sensibilă la aceasta<br />
din urmă, se numeşte senzor sau sondă (exemplu: fotoelementele). Captorul trebuie să micşoreze<br />
pe cât posibil influenţa mărimilor perturbatoare asupra semnalului de măsurare.<br />
• Adaptorul este un aparat de măsurat dintr-o instalaţie. Este situat între captor şi emiţător<br />
şi are diferite funcţiuni. Astfel, el poate fi: amplificator de măsurare, traductor, calculator etc.<br />
Amplificatorul de măsurat este un aparat de măsurat cu energie auxiliară la care energia de<br />
intrare comandă energia auxiliară de ieşire (exemplu: amplificarea puterii).<br />
Calculatorul este un aparat de măsurat adaptor care serveşte la prelucrarea ulterioară a<br />
semnalelor de măsurare, efectuând operaţii de calcul.<br />
Se deosebesc: aparate de conexiune, care servesc la conectarea a două sau a mai multor<br />
semnale de măsurare; aparate de funcţie, care transformă semnalul de intrare xi după o anumită<br />
relaţie matematică (funcţie) în semnal de ieşire xe şi aparate de temporizare, care formează<br />
dependenţa temporară dintre semnalele de ieşire şi cel de intrare.<br />
• Emiţătorul este un aparat de măsurat care foloseşte energie auxiliară şi emite (livrează)<br />
valoarea măsurată a mărimii de măsurat.<br />
Emiţătorul poate fi direct (vizual) sau indirect.<br />
În cazul în care emiţătorul este prevăzut cu dispozitive care livrează informaţii<br />
suplimentare, la valoarea măsurată cu aparate de semnalizare, emiţător de semnal limită,<br />
semnalizator cu valoare limită etc.<br />
Emiţătorul direct livrează (emite) valoarea măsurată într-o formă direct inteligibilă pentru<br />
observator. Cele mai importante emiţătoare directe sunt: indicatoarele, înregistratoarele şi<br />
numărătoarele.<br />
Indicatorul este un emiţător direct, care permite citirea directă a valorii măsurate.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 92
Indicatorul analog indică valoarea măsurată, cu ajutorul unui indicator, pe o scală (aparate<br />
cu indicator, osciloscoapele etc).<br />
Indicatorul digital indică valoarea măsurată în formă de numere, adică în valori discrete<br />
ale indicaţiei. Dacă o scară analogă constă într-un şir de cifre situate pe un element mobil faţă de<br />
o fereastră sau faţă de un reper, este vorba de o indicaţie analoagă cu ajutorul unei scări analoage<br />
cifrate.<br />
Înregistratorul este un emiţător direct, care înscrie valoarea măsurată - de cele mai multe<br />
ori proporţională cu timpul - pe o bandă mobilă, pe o diagramă polară etc.<br />
Numărătorul este un emiţător direct, care formează valoarea măsurată ca sumă sau ca<br />
integrală de timp, aceasta fiind emisă într-o formă directă şi vizibilă.<br />
Emiţătorul indirect livrează valoarea măsurată într-o formă recunoscută numai cu<br />
dispozitive sau cu cunoştinţe speciale.<br />
După forma semnalului, mijloacele de măsurat se clasifică în: traductoare şi convertizoare (Fig.<br />
4.9).<br />
Fig. 4.9. Denumirea<br />
mijloacelor de măsurare<br />
după forma semnalului.<br />
a) Traductorul de măsurare este un mijloc de măsurare care transformă un semnal de<br />
intrare analog într-un semnal de ieşire analog, dependent de cel de intrare.<br />
în cazul în care la intrarea şi la ieşirea traductorului de măsurare se află aceeaşi mărime fizică şi<br />
aparatul lucrează fără energie auxiliară, traductorul se numeşte transformator sau convertizor.<br />
Exemplu: transformator de curent.<br />
Traductorul unitate este un traductor cu domeniul semnalului de ieşire normat, care<br />
necesită, de regulă, energie auxiliară. Acest traductor se mai numeşte transmiţător sau<br />
convertizor standard de măsurare.<br />
b) Convertizorul este un aparat de măsurat la care semnalul de intrare diferă structural de<br />
cel la ieşire (exemplu: analog-digital; digital-analog) sau care are numai o structură digitală.<br />
- Convertizorul analogic-digital transformă un semnal de intrare analog, într-un semnal de ieşire<br />
digital.<br />
- Convertizorul digital-analog transformă un semnal de intrare digital într-un semnal de ieşire<br />
analog.<br />
4.3. Reprezentări grafice ale structurii unei instalaţii<br />
Reprezentarea grafică a unei instalaţii de măsurat este redată în figurile 4.7 şi 4.8.<br />
Schema de montaj trebuie să conţină toate aparatele de măsurat, aparatele auxiliare şi<br />
elementele constructive ale instalaţiei, sub formă de simboluri sau ca aparate-bloc.<br />
Legăturile dintre aparate trebuie reprezentate simplificat, dar clar.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 93
Schema de montaj conţine: simbolul aparatului, aparatul-bloc, schema funcţională.<br />
Simbolul aparatului reprezintă aparatul de măsurat, aparatul auxiliar sau un element<br />
constructiv reprezentat într-o formă simplificată sau printr-un semn normat (standardizat).<br />
Aparatul-bloc reprezintă un aparat de măsurat, aparat auxiliar sau element constructiv<br />
reprezentat grafic simplificat sub formă de dreptunghi, în interiorul<br />
căruia se desenează sau nu simbolul normat al aparatului.<br />
Schema funcţională este o reprezentare simbolică a legăturilor dintre semnalele sistemului,<br />
adică dintre semnalele de măsurare ale instalaţiei, ale aparatului sau ale unui număr de aparate şi<br />
instalaţii.<br />
În această schemă, elementele de transmitere ale instalaţiei ori ale aparatului se reprezintă<br />
ca semnale bloc, iar legăturile lor, prin linii de acţiune cu sens.<br />
Părţile componente ale unei scheme funcţionale sunt: semnalul bloc, linia de acţiune, sensul de<br />
acţiune.<br />
Semnalul-bloc se reprezintă de preferinţă printr-un dreptunghi, cu o linie dublă la latura<br />
semnalului de ieşire (Fig. 4.10.).<br />
Fig. 4.10. Structura semnalului bloc:<br />
a) structură în lanţ;<br />
b) structură în paralel;<br />
c) structură în cerc.<br />
Linia de acţiune este o linie continuă subţire, care indică drumul unui semnal de măsurare.<br />
Ea porneşte, de regulă, de la latura mică a semnalului bloc.<br />
Sensul de acţiune se reprezintă cu săgeţi, pe linia de acţiune care determină un proces de<br />
măsurare, de comandă etc.<br />
Sensul de acţiune caracterizează un semnal de măsurare ca semnal de intrare sau de ieşire,<br />
4.4. Tipuri de structuri ale sistemelor de măsurare<br />
Cele mai importante legături dintr-o schemă funcţională sunt: structura în lanţ, structura în<br />
paralel şi structura în cerc, reprezentate în figura 4.10.<br />
Principii de funcţionare - principiul energiei<br />
Transmiterea semnalelor nu se poate face fără schimb de energie. Spre exemplu, la<br />
măsurarea piesei cu un aparat de tip Abbe vertical, piesa este palpată cu o „forţă de măsurare" F,<br />
care produce o deformaţie elastică. În acest proces, are loc un schimb de energie care influenţează<br />
semnalul de măsurare. Ca urmare, la folosirea unui mijloc de măsurare trebuie să se controleze nu<br />
numai schema de funcţionare, ci şi măsura în care nivelul energetic nu determină erori de<br />
adaptare prea mari ale mărimii de măsurat. De aceea, este necesar să se întocmească „schema<br />
fluxului de energie".<br />
Schema fluxului de energie indică faptul că transmiterea semnalului este legată de<br />
transmiterea puterii.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 94
În fiecare semnal transmis, apar simultan două mărimi de măsurat,al cărorprodus trebuie să<br />
reprezinte puterea semnalului. Aceste mărimi de măsurat se numesc intensităţi şi trebuie urmărite<br />
întotdeauna în schemă.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 95
COLEGIUL TEHNIC METALURGIC<br />
SLAT<strong>IN</strong>A - OLT<br />
Nume Și Prenume Elev<br />
Clasa Data<br />
Fişă de evaluare. Tema: Instalaţii şi sisteme de măsurare<br />
I. Completează spaţiile libere:<br />
1. O instalaţie sau un sistem de măsurare reprezintă un mijloc de măsurare<br />
constituit din mai multe .........................................................situate în<br />
fluxul semnalului sau auxiliare, care livrează energie auxiliară pentru<br />
menţinerea funcţiunii instalaţiei.<br />
2. Aparatul de măsurat care captează mărimea de măsurat la intrare şi emite<br />
la ieşire un semnal de măsurare corespunzător poartă numele<br />
de....................<br />
3. Viteza de răspuns trebuie să fie mai mare la automatele de<br />
control...........................<br />
4. În cazuri speciale, cum ar fi viteze foarte mari de deplasare a piesei,<br />
sensibilitate mărită a suprafeţei piesei controlate la acţiuni mecanice,<br />
procese de producţie care se desfăşoară la temperaturi înalte, se folosesc<br />
instalaţiile de măsurare..........................................<br />
II. Răspunde prin adevărat sau fals:<br />
1. Instalaţiile de măsurare mecanice prezintă robusteţe şi precizie mare.<br />
2. Adaptorul este un aparat de măsurat dintr-o instalaţie, situat între captor<br />
şi emiţător, care are diferite funcţiuni, cum arfi: amplificator de măsurare,<br />
traductor, calculator etc.<br />
3. Emiţătorul este un aparat de măsurat care foloseşte energia proprie şi care<br />
livrează valoarea măsurată a mărimii de măsurat.<br />
4. Indicatorul este un emiţător direct, care permite citirea directă a valorii<br />
măsurate.<br />
5. Înregistratorul este un emiţător direct, care înscrie valoarea măsurată - de<br />
cele mai multe ori proporţională cu timpul - pe o bandă mobilă, pe o<br />
diagramă polară etc.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 96
II. UTILIZAREA <strong>TEHNICI</strong>LOR <strong>DE</strong> MĂSURARE PENTRU<br />
<strong>DE</strong>TERM<strong>IN</strong>AREA - MONITORIZAREA MĂRIMILOR TEHNICE<br />
SPECIFICE PROCESELOR <strong>IN</strong>DUSTRIALE<br />
Tema 1. Norme de tehnica securităţii muncii şi de prevenire şi stingere a<br />
incendiilor<br />
Tema 2. Documentaţia tehnică specifică operaţiilor de<br />
măsurare/monitorizare a mărimilor tehnice caracteristice proceselor<br />
industriale<br />
Tema 3. Criterii de selectare a mijloacelor şi a metodelor de măsurare<br />
Tema 4. Operaţii pregătitoare pentru utilizarea tehnicilor de măsurare<br />
DUPĂ STUDIEREA ACESTUI MODUL, VEI FI CAPABIL:<br />
• Să execuţi operaţii pregătitoare pentru utilizarea tehnicilor de măsurare.<br />
• Să utilizezi tehnici de măsurare pentru determinarea/monitorizarea mărimilor tehnice specifice<br />
proceselor industriale.<br />
• Să gestionezi conflictele şi aşteptările factorilor interesaţi.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 97
CAPITOLUL I. NORME <strong>DE</strong> TEHNICA SECURITĂŢII MUNCII ȘI<br />
<strong>DE</strong> PREVENIRE ȘI ST<strong>IN</strong>GERE A <strong>IN</strong>CENDIILOR<br />
1.1. Norme de tehnica securităţii muncii<br />
Problemele cu caracter organizatoric aferente activităţii de măsurare pot influenţa<br />
hotărâtor (direct sau indirect) producerea accidentelor de muncă sau a îmbolnăvirilor<br />
profesionale, a securităţii personalului şi a aparatelor (instalaţiilor).<br />
Datorită acestui lucru, se va acorda o atenţie deosebită următoarelor elemente:<br />
- controlul frecvent al condiţiilor la locul de muncă;<br />
- controlul dotării instalaţiilor şi al aparatelor cu dispozitive de tehnica securităţii muncii, precum<br />
şi a personalului, cu echipament şi materiale de protecţie, înainte de începerea lucrului;<br />
- organizarea locului de muncă şi a activităţii respective;<br />
- asigurarea disciplinei în muncă;<br />
- supravegherea permanentă a elevilor, sub aspectul respectării normelor de protecţia muncii;<br />
- lucrarea de laborator se va executa numai după verificarea montajului de către profesor,<br />
respectând îndrumările şi indicaţiile profesorului;<br />
- nu se va lucra cu mâinile ude şi nu se vor atinge părţile aflate sub tensiune,<br />
- nu se va efectua niciun fel de modificări asupra montajului, atâta timp cât acesta se află sub<br />
tensiune;<br />
- se vor utiliza echipamentul şi materialele de protecţie individuală.<br />
Este strict interzisă orice modificare a destinaţiei aparatului sau a utilajului, dacă acestea<br />
contravin normelor şi regulamentelor în vigoare.<br />
Existenţa şi buna funcţionare a aparatelor de măsură şi control şi a dispozitivelor de<br />
protecţie a muncii fac parte din buna organizare a locului de muncă.<br />
La fiecare loc de muncă, vor fi afişate la loc vizibil instrucţiunile de protecţia muncii şi de<br />
lucru, însoţite de schemele aparatelor şi ale utilajelor şi de instrucţiunile de folosire.<br />
Laboranţii şi profesorii sunt obligaţi să asigure organizarea corespunzătoare a activităţii, la<br />
fiecare loc de muncă, în condiţii de securitate a personalului şi a aparatelor, prin:<br />
- verificarea bunei funcţionări a aparatelor şi a instalaţiilor, luând măsuri operative de remediere a<br />
deficienţelor;<br />
- verificarea modului în care se întreţin aparatele, instalaţiile şi legarea la pământ şi la nul a celor<br />
care pot produce accidente prin electrocutare;<br />
- instruirea corespunzătoare a elevilor, verificarea cunoştinţelor acestora, menţinerea strictă a<br />
ordinii şi disciplinei;<br />
- repartizarea sarcinilor, îndrumarea şi controlul operaţiilor, asigurarea asistenţei tehnice<br />
permanente;<br />
- asigurarea iluminatului, a încălzirii şi a ventilaţiei în laborator.<br />
Personalul desemnat poate îndeplini lucrările de verificare numai după ce şi-a însuşit<br />
temeinic următoarele cunoştinţe:<br />
- regulamentul de ordine interioară a unităţii;<br />
- legislaţia de protecţie a muncii în vigoare, aferentă activităţii respective;<br />
- normele de protecţie a muncii, generale, şi cele specifice locului de muncă;<br />
- instrucţiunile de lucru;<br />
- noţiunile de prim-ajutor.<br />
Nici un elev nu va fi repartizat, respectiv, primit în laborator şi nu va fi pus să lucreze, decât<br />
după ce i s-a făcut instructajul specific de protecţie a muncii care trebuie finalizat prin verificarea<br />
însuşirii cunoştinţelor necesare, rezultatul consemnându-se în fişa de instructaj.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 98
Pentru a completa măsurile tehnice, de protecţie colectivă, luate în laboratorul de<br />
metrologie, este necesar să se utilizeze echipamentul şi materialele de protecţie.<br />
Distanţele de transport manual nu vor depăşi 60 m. înălţimea maximă la care se pot ridica<br />
manual pe verticală sarcinile maxime admise este de 1,5 m.<br />
Elevii care nu sunt în deplină capacitate de muncă sau care nu sunt echipaţi corespunzător,<br />
nu vor fi admişi în laborator.<br />
ATENŢIE !<br />
Manevrarea instrumentelor, a mijloacelor de lucru, a machetelor grele se va face cu atenţie,<br />
pentru a evita riscul accidentării.<br />
1.2. Norme de prevenire şi stingere a incendiilor<br />
Respectarea normelor P.S.I. este obligatorie pentru întreg personalul din instituţii,<br />
întreprinderi, ateliere etc.<br />
Pentru aceasta, este necesar ca fiecare loc de muncă să fie dotat cu aparatură de stins<br />
incendii, formată din: stingătoare de incendiu, furtune de incendiu prevăzute cu ajutaje, rastele cu<br />
unelte P.S.I. (găleţi, lopeţi, târnăcoape). Personalul de la locul respectiv de muncă este obligat să<br />
cunoască locul de amplasare al aparaturii din dotare şi funcţionarea acesteia.<br />
La fiecare loc de muncă, trebuie să fie afişat un plan de evacuare în caz de incendiu. în<br />
planul de evacuare sunt stabilite atribuţiile personalului în caz de incendiu şi schema de evacuare.<br />
Pentru prevenirea incendiilor sunt interzise:<br />
- blocarea căilor de acces;<br />
- depozitarea de produse (materiale) inflamabile în locuri special neamenajate;<br />
- improvizaţiile de natură electrică;<br />
- folosirea materialelor P.S.I. în alte scopuri;<br />
- utilizarea focului deschis în locuri neamenajate sau interzise;<br />
- folosirea produselor petroliere pentru degresarea, spălarea pieselor, aparatelor;<br />
- fumatul în locuri neamenajate;<br />
- executarea de lucrări de întreţinere, reparaţii etc. la instalaţiile electrice de către personal<br />
neautorizat.<br />
ATENŢIE !<br />
Este interzisă spălarea mâinilor sau a pieselor cu benzină.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 99
CAPITOLUL II.<br />
DOCUMENTAŢIA TEHNICĂ SPECIFICĂ OPERAŢIILOR<br />
<strong>DE</strong> MĂSURARE MONITORIZARE A MĂRIMILOR<br />
TEHNICE CARACTERISTICE PROCESELOR<br />
<strong>IN</strong>DUSTRIALE<br />
Documentaţia însoţitoare se compune din: cărţi tehnice, instrucţiuni de utilizare a<br />
aparatelor şi echipamentelor de măsurare utilizate.<br />
Cu excepţia mijloacelor de măsurare simple, a căror utilizare nu mai ridică probleme<br />
(şubler, manometru, ampermetru, termometru de sticlă, densimetru etc), mijloacele de măsurare<br />
complexe (Fig. 2.1.) sunt însoţite de un material scris, numit Instrucţiuni de exploatare/utilizare,<br />
Carte tehnică/manual tehnic etc. în cazul aparatelor de măsurat relativ complexe, această<br />
documentaţie este esenţială.<br />
Pentru unele categorii de aparate de măsurat (de exemplu, pentru cele electronice există<br />
recomandări internaţionale care stabilesc conţinutul obligatoriu al documentaţiei însoţitoare).<br />
Documentaţia trebuie să cuprindă: destinaţia aparatului, caracteristici tehnice, instalarea,<br />
modul de utilizare, principiul de funcţionare, descrierea părţilor componente, indicaţii de<br />
întreţinere şi depanare.<br />
Documentaţia însoţitoare este necesară nu numai pentru punerea în funcţiune a acestuia, ci<br />
şi pe tot parcursul exploatării sale.<br />
Fig. 2,1. Optimetru vertical<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 100
CAPITOLUL III. CRITERII <strong>DE</strong> SELECTARE A<br />
MIJLOACELOR ŞI A METO<strong>DE</strong>LOR <strong>DE</strong> MĂSURARE<br />
Selectarea mijloacelor şi metodelor de măsurare se face în funcţie de un număr însemnat de<br />
factori, prezentaţi sintetic în figura 3.1.<br />
Fig. 3.1. Criterii de selectare a mijloacelor şi a metodelor de măsurare.<br />
În figura 3.2. este exemplificată alegerea mijloacelor de măsurare în funcţie de caracterul<br />
producţiei.<br />
Fig. 3.2. Alegerea mijloacelor de măsurare în<br />
funcţie de tipul producţiei.<br />
Alte criterii după care se face alegerea mijloacelor de măsurare sunt:<br />
- natura, mărimea şi precizia parametrului care se analizează;<br />
- fiabilitatea metrologică;<br />
- productivitatea controlului;<br />
- calificarea operatorului uman etc.<br />
În construcţia de maşini, criteriile care stau la baza concepţiei, alegerii şi destinaţiei<br />
metodelor şi mijloacelor de măsurare şi control al preciziei de prelucrare sunt prezentate în figura<br />
3.3:<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 101
Fig. 3.3. Criterii pentru alegerea metodelor şi<br />
mijloacelor de măsurare în construcţia de<br />
maşini;<br />
ΔL - eroarea limită de măsurare;<br />
tp - toleranţa prescrisă parametrului controlat.<br />
3.1. Indicatori metrologici şi economici ai mijloacelor de măsurare accesibile<br />
operatorului<br />
Sensibilitatea este raportul dintre variaţia mărimii de ieşire observată la aparat şi variaţia<br />
mărimii de intrare care a generat-o.<br />
Exemplu: sensibilitatea de 100 mm/μA la un galvanometru cu oglindă înseamnă că un<br />
curent de 1 uA creează (produce) o deplasare de 100 mm pe scara galvanometrului.<br />
Rezoluţia (pragul de sensibilitate) este cea mai mică valoare a mărimii de intrare care<br />
determină o variaţie distinct sesizabilă a mărimii de ieşire.<br />
Termenul rezoluţie este utilizat pentru mijloacele de măsurare la care mărimea de ieşire<br />
prezintă o variaţie discontinuă, de exemplu la aparatele digitale. Rezoluţia este egală cu o unitate<br />
a ultimului rang zecimal (un digit).<br />
Rezoluţia se exprimă în unităţi ale mărimii măsurate (de exemplu: microvolţi, miliamperi<br />
etc.)<br />
Domeniul de măsurare reprezintă diferenţa dintre valoarea maximă şi cea minimă care pot<br />
fi măsurate cu ajutorul mijlocului de măsurare utilizat.<br />
Valoarea diviziunii reprezintă valoarea variaţiei mărimii măsurate între două repere<br />
consecutive.<br />
Timpul de răspuns este intervalul de timp care trece între aplicarea mărimii de măsurat şi<br />
stabilirea indicaţiei corespunzătoare mărimii aplicate.<br />
Disponibilitatea este noţiunea care exprimă posibilitatea ca un produs să-şi îndeplinească<br />
funcţiunea pentru care a fost realizat.<br />
Justeţea este calitatea unui mijloc de măsurare de a indica o valoare cât mai apropiată de<br />
mărimea reală.<br />
Fidelitatea este caracteristica unei măsuri sau a unui aparat, de a avea variaţii cât mai mici<br />
la măsurarea aceleiaşi mărimi în condiţii identice.<br />
Exactitatea reprezintă corespondenţa dintre indicaţia aparatului şi adevărata mărime a<br />
cantităţii măsurate.<br />
Clasa de exactitate este valoarea convenţional stabilită în funcţie de eroarea tolerată, de<br />
abateri, de diverse caracteristici, admisă de prevederile unui standard de stat, ale unei instrucţiuni<br />
de verificare sau ale unei norme interne.<br />
Fiabilitatea metrologică reprezintă capacitatea unui sistem de a funcţiona fără defecţiuni<br />
în decursul unui anumit interval de timp.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 102
3.2. Tipul de producţie în cadrul căreia se realizează procese de măsurare.<br />
Productivitatea impusă măsurării, costul aplicării metodei<br />
Procesul de măsurare este parte integrantă şi absolut necesară a oricărui tip de producţie. în<br />
funcţie de tipul de producţie, se aleg mijloacele de măsurare potrivite, pe baza criteriilor<br />
menţionate în capitolul 3.<br />
Controlul trebuie să asigure o productivitate corespunzătoare prelucrării şi execuţiei<br />
produselor şi să fie cât mai economic (cota-parte care-i revine din preţul de cost al produselor să<br />
fie cât se poate de redusă).<br />
Productivitatea înaltă se poate realiza pe două căi:<br />
1. folosirea unor mijloace de control şi măsurare de înaltă productivitate, proiectate şi construite<br />
special sau adaptate la o anumită producţie;<br />
2. aplicarea unor metode de control de înaltă productivitate, folosindu-se fie mijloace de<br />
măsurare universale, fie mijloace speciale.<br />
Ambele căi trebuie să conducă la micşorarea substanţială a numărului de controlori, în<br />
raport cu volumul de producţie.<br />
Astfel, după cum s-a constatat practic, controlul cu productivitate înaltă reduce, pentru<br />
aceeaşi cantitate de produse prelucrate, până la de 10 ori numărul de controlori.<br />
Totodată, în preţul de cost al produselor, cota-parte care revine controlului se micşorează<br />
de la câteva procente, la câteva fracţiuni de procent.<br />
Mijloacele de măsurat de înaltă productivitate se clasifică astfel:<br />
• după principiul de funcţionare avem:<br />
1. dispozitive de control cu calibre rigide;<br />
2. dispozitive de control cu diferite tipuri de comparatoare;<br />
3. dispozitive de control cu calibre rigide şi comparatoare;<br />
4. traductoare şi aparate electrice cu contact;<br />
5. traductoare şi aparate rezistive;<br />
6. traductoare şi aparate inductive<br />
7. traductoare şi aparate capacitive;<br />
8. traductoare şi aparate fotoelectrice;<br />
9. traductoare şi aparate pneumoelectrice;<br />
10. aparate şi instalaţii complexe.<br />
• după gradul de automatizare:<br />
1. dispozitive de control unidimensionale şi multidimensionale;<br />
2. aparate şi instalaţii semiautomate;<br />
3. aparate şi instalaţii automate şi automatizate, în figura 3.4b este reprezentat un dispozitiv de<br />
control multidimensional cu patru calibre limitative, pentru verificarea diametrelor df d2, d3 şi a<br />
lungimii / a piesei din Figura 3.4a.<br />
Fig. 3.4. Dispozitiv de control multidimensional cu calibre limitative pentru verificarea succesivă a<br />
dimensiunilor:<br />
a - piesa; b - dispozitivul.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 103
CAPITOLUL IV. OPERAŢII PREGĂTITOARE PENTRU<br />
UTILIZAREA <strong>TEHNICI</strong>LOR <strong>DE</strong> MĂSURARE<br />
4.1. Asigurarea condiţiilor de microclimat<br />
Influenţa condiţiilor de microclimat asupra mijloacelor de măsurare se manifestă în două<br />
moduri: prin acţiuni reversibile şi prin acţiuni ireversibile. Din prima categorie fac parte cele<br />
datorate dependenţei caracteristicilor metrologice de mărimile specifice aerului înconjurător:<br />
temperatură, umiditate, presiune etc. A doua categorie de acţiuni include efecte de îmbătrânire,<br />
coroziune şi alte tipuri de deteriorări care se produc, de obicei, în timp mai îndelungat.<br />
În metrologie, sunt stabilite aşa-numitele condiții de referinţă, definite pentru categorii şi<br />
tipuri de mijloace de măsurare. Condiţiile de referinţă cele mai obişnuite sunt următoarele:<br />
- temperatura de referinţă cel mai des folosită este de +20°C, dar este întâlnită şi valoarea de<br />
+23°C;<br />
- umiditatea de referinţă, exprimată în unităţi de umiditate relativă a aerului, care poate fi orice<br />
valoare din intervalul 40... 65%;<br />
- presiunea de referinţă, de obicei, cu valoarea de 98066,5Pa (1 kgfcm 2 ).<br />
Asupra majorităţii tipurilor de mijloace de măsurare, influenţa cea mai mare o are<br />
temperatura. Umiditatea aerului are efecte importante numai dacă depăşeşte o anumită valoare<br />
(de exemplu 80%), iar presiunea atmosferică are, de regulă, o influenţă neglijabilă. Desigur,<br />
există şi excepţii, cum sunt:<br />
- aparatele de măsurat curenţi electrici foarte slabi, care sunt puternic inflenţate de umiditatea<br />
aerului;<br />
- la cântăririle de mare precizie, unde este necesar să se facă o „corecţie de presiune", pentru a se<br />
ţine seama de efectul forţei Arhimede asupra corpului cântărit.<br />
4.2. Reglaje prevăzute în instrucţiunile de utilizare<br />
Instrucţiunile de utilizare ale mijloacelor de măsurare complexe prevăd pregătirea<br />
aparatului în vederea măsurării. Operaţiile pregătitoare sunt specifice fiecărui mijloc de<br />
măsurare. în cele ce urmează este prezentat ca exemplu modul de reglare al optimetrului vertical<br />
tip ZEISS (Fig. 4.1), care este folosit pentru măsurări comparative.<br />
Modul de funcţionare al optimetrului se bazează pe un mecanism de amplificare<br />
optico-mecanică.<br />
Aparatul este folosit pentru măsurări comparative. Dimensiunea maximă măsurată 150<br />
mm, eroarea de măsurare ±0,0003 mm.<br />
Pentru reglarea aparatului în vederea măsurării, se deblochează braţul 2 al aparatului prin<br />
slăbirea şurubului 3. Rotind piuliţa 1 se aduce palpatorul 11 în contact cu blocul de cale, până în<br />
momentul în care în ocularul 6 apare imaginea scării gradate, moment în care se strânge şurubul<br />
3.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 104
Fig. 4.1. Optimetrul vertical tip ZEISS<br />
Claritatea imaginii riglei gradate se obţine prin orientarea unui fascicol de lumină către<br />
fanta ce luminează scara gradată, cu ajutorul oglinzii 4, şi prin rotirea monturii ocularului 6. în<br />
ocularul 6 se observă un reper fix şi imaginea scării gradate. După obţinerea în ocular a unei<br />
imagini clare a riglei gradate, se repetă operaţia de reglare grosieră (manevrând şurubul 3 şi<br />
rozeta 1, până în momentul apropierii reperului zero de reperul fix).<br />
Suprapunerea reperului zero cu reperul fix se realizează prin reglaj fin din rozetă, după ce a<br />
fost slăbit şurubul 9. După reglare, se strânge şurubul. Introducerea sau scoaterea calei de reglaj şi<br />
a piesei de sub palpator se face după apăsarea pârghiei 10.<br />
Reglarea perpendicularităţii dintre axa corpului de măsurat şi măsuţa 13 se face astfel încât<br />
suprafaţa măsuţei să fie paralelă cu suprafaţa plană a palpatorului. Această operaţie se realizează<br />
aducând palpatorul în contact cu cala de 5... 7 mm şi reglând din şuruburile 12 până în momentul<br />
în care se obţine o abatere cât mai mică sub 0,5 mm, în patru puncte extreme ale calei.<br />
4.3. Selectarea domeniilor de măsurare în funcţie de valoarea prognozată<br />
Un aparat de măsurat poate avea mai multe intervale de măsurare. Aceste intervale multiple, care<br />
se obţin prin acţionarea unei „comenzi" a aparatului (comutator, borne etc), se mai numesc<br />
domenii de măsurare (uneori se mai folosesc şi termenii „subintervale de măsurare", „game de<br />
măsurare" şi „scări de măsurare").<br />
La aparatele cu mai multe domenii de măsurare, limitele domeniilor succesive se aleg din<br />
anumite şiruri de numere, de preferinţă progresii geometrice sau şiruri apropiate de acestea. în<br />
cazul aparatelor analogice, sunt uzuale şiruri de forma 1•10 n ; 2•10 n ; •10 n 5 sau 1•10 n ; 3•10 n , unde<br />
n este întreg (pozitiv, negativ sau nul). Cadranele acestor aparate pot fi prevăzute cu o singură<br />
scară gradată; la acestea, valoarea măsurată se citeşte prin înmulţirea indicaţiei, în diviziuni, cu<br />
„constanta" aparatului.<br />
4.4. Verificarea legăturilor funcţionale dintre componente<br />
În cazul unui circuit electric, verificarea legăturilor funcţionale dintre componentele<br />
circuitului se poate face astfel:<br />
- vizual, verificând corectitudinea montajului (dacă legăturile au fost corect făcute, conform<br />
schemei, dacă lipiturile sunt stabile) şi izolaţia cordonului de alimentare;<br />
- cu aparate de măsură cum ar fi voltmetrul, ampermetrul, cu ajutorul cărora se măsoară<br />
tensiunea, respectiv intensitatea curentului electric; în cazul când circuitul a fost realizat corect,<br />
valorile măsurate trebuie să corespundă cu prevederile documentaţiei tehnice.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 105
APLICAŢII PRACTICE<br />
Profesorul are posibilitatea să aleagă numărul de ore şi temele de laborator în funcţie de<br />
competenţele pe care trebuie să le atingă elevii şi de dotarea laboratorului. Pentru efectuarea<br />
lucrărilor practice, elevii vor fi împărţiţi în grupe de maxim 4-5 elevi. Constituirea grupelor se<br />
face ţinând cont de performanţele şcolare, de abilităţile practice, de preferinţele elevului, astfel<br />
încât să rezulte grupe neomogene, în care elevii să fie diferiţi din punctul de vedere al<br />
performanţelor şcolare.<br />
Activitatea în echipe le oferă elevilor posibilitatea să găsească modul de rezolvare şi de<br />
mediere a conflictelor care pot apărea din cauza părerilor diferite referitoare la rezolvarea unei<br />
probleme. Distribuirea sarcinilor de lucru se face astfel încât fiecare elev să cunoască toate<br />
activităţile grupei. In continuare, sunt prezentate câteva exemple de lucrări de laborator.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 106
LUCRARE <strong>DE</strong> LABORATOR NR. 1: MĂSURAREA<br />
DIMENSIUNILOR EXTERIOARE CU AJUTORUL ŞUBLERULUI<br />
1. Consideraţii teoretice<br />
Şublerul face parte din categoria instrumentelor pentru măsurat lungimi cu vernier.<br />
Clasificarea şublerelor se face după criterii ce ţin seama de:<br />
a) domeniul de utilizare (de exterior, de interior, pentru adâncime, pentru trasaj etc);<br />
b) exactitatea de măsurare;<br />
c) domeniul de măsurare.<br />
Vernierul este o scară gradată suplimentară, care alunecă de-a lungul riglei principale.<br />
Diviziunile acestei scări sunt realizate in acelaşi sens cu cele de pe riglă. Intervalul dintre<br />
diviziunile scării vernierului este mai mic decât cel dintre diviziunile de pe riglă. Divizarea scării<br />
vernierului este în aşa fel realizată, încât pentru n diviziuni ale scării vernierului corespund (n - 1)<br />
diviziuni de pe riglă.<br />
Precizia de citire a şublerelor poate fi de 0,1; 0,05 sau 0,02 mm. Cele mai utilizate şublere<br />
sunt cele cu două perechi de ciocuri (pentru exterior şi pentru interior) şi cu tijă pentru adâncime.<br />
În tabelul următor sunt date caracteristicile vernierului:<br />
Precizia de citire a<br />
şublerului, p<br />
Numărul de<br />
diviziuni ale<br />
vernierului<br />
Lungimea scării<br />
gradate(vernier),mm<br />
Valoarea unei<br />
diviziuni<br />
(vernier),mm<br />
1/10 - 0,1 10 9 0,9<br />
1/20 = 0,05 20 19 0,95<br />
1/50 = 0,02 50 49 0,98<br />
Schemele celor trei tipuri de verniere sunt prezentate în figurile"!, 2, 3.<br />
Fig. 1. Vernier cu valoarea diviziunii 0,1 mm.<br />
Fig. 2. Vernier cu valoarea diviziunii 0,05 mm.<br />
Fig. 3. Vernier cu valoarea diviziunii 0,02 mm.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 107
Valoarea diviziunii şublerului se determină cu relaţia:<br />
Vd=Vi/Nd<br />
unde: Vi - este valoarea intervalului dintre două diviziuni, pe scara riglei (Vi = 1 mm);<br />
Nd - numărul de diviziuni de pe vernier.<br />
Exemplu: Pentru şublerul al cărui vernier a fost prezentat în figura 3, valoarea diviziunii<br />
are:<br />
Vi = 1 mm; Nd = 50 diviziuni; atunci: Vd = 1/50 = 0,02 mm.<br />
Valoarea lungimii măsurate se obţine folosind formula:<br />
VM =NR •Vi+Ni •V.<br />
unde: V - este valoarea măsurată;<br />
NR - numărul reperului de pe riglă, în raport cu reperul 0;<br />
Vd- valoarea intervalului dintre două diviziuni de pe scara riglei = 1 mm;<br />
Ni- numărul reperului de pe vernier care se află în prelungirea unui reper pe scara riglei;<br />
Vd- valoarea diviziunii( 0,1; 0,05 sau 0,02 mm).<br />
În figurile 4, 5, 6 sunt prezentate exemple de citire a valorii măsurate cu şublerul.<br />
Fig. 4. Vernier cu valoarea diviziunii 0,1 mm (poziţionat: 10,6 mm).<br />
Fig. 5. Vernier cu valoarea diviziunii 0,05 mm _(poziţionat: 6,25 mm)._<br />
Fig. 6. Vernier cu valoarea diviziunii 0,02 mm (poziţionat: 1,36).<br />
2. Instrumente şi materiale necesare<br />
Materialele necesare pentru efectuarea lucrării de laborator sunt:<br />
- şublere pentru exterior, cu valoarea diviziunii Vd = 0,1; 0,05 sau 0,02 mm;<br />
- piese de diferite forme şi dimensiuni;<br />
- documentaţia tehnică (desen, plan de operaţii,<br />
normă tehnică, caiet de sarcini, normă de metrologie legală, instrucţiune de metrologie legală,<br />
normă tehnică de metrologie).<br />
3. Scopul lucrării (parametrul controlat)<br />
Scopul lucrării este de a determina abaterile de la cilindricitate şi circularitate a unei piese<br />
cilindrice cu lungimea de 300 mm şi diametrul de 20±0,1 mm, obţinută prin strunjire de<br />
degroşare.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 108
4. Schema de măsurare<br />
Pentru măsurarea unei piese cilindrice, se va folosi schema din figura 7.<br />
Fig. 7. Schema de măsurare a diametrelor exterioare pentru:<br />
a - cilindricitate; b - circularitate.<br />
5. Modul de lucru<br />
Pentru a explica modul de lucru, la această lucrare de laborator folosim şublerul din figura 8.<br />
Fig. 8. Şublerul folosit în lucrarea de laborator: 1 - riglă; 2 - şurub de blocare pentru<br />
mecanismul de avans fin; 3 - cursor; 4 - şurub de fixare al cursorului; 5, 6 - ciocuri pentru<br />
interior; 7,8- ciocuri pentru exterior; 9 - vernier; 10 - dispozitiv de avans fin al cursorului.<br />
După deblocarea şurubului 4 al cursorului 3 şi a şurubului 2 al dispozitivului de avans fin,<br />
piesa va fi prinsă între ciocurile şublerului, astfel încât să se poată stabili valoarea diametrului de<br />
măsurat. Prin deplasarea şublerului într-un plan perpendicular pe axa suprafeţei cilindrice, se<br />
determină dimensiunea minimă. Se fixează această dimensiune cu ajutorul cursorului şi a<br />
dispozitivului de avans fin, prin blocarea cursorului cu şurubul său.<br />
Există şublere cu indicaţie numerică, având posibilitatea conectării la PC-uri, pentru<br />
interpretarea rezultatelor pe bază de software adecvat.<br />
Pentru utilizarea corectă a şublerelor, trebuie respectate următoarele reguli:<br />
- piesa se prinde corect între suprafeţele de măsurare;<br />
- piesele de măsurat se curăţă foarte bine înaintea operaţiei de măsurare;<br />
- privirea trebuie să cadă corect pe scara gradată a şublerului;<br />
- şublerele se verifică periodic cu ajutorul calelor plan-paralele în atelierele de metrologie.<br />
Erorile tolerate ale indicaţiilor şublerelor nu trebuie să depăşească valorile prescrise în<br />
norme.<br />
Erorile tolerate se compară cu eroarea reală, care se determină prin diferenţa dintre<br />
indicaţia şublerului şi dimensiunile nominale ale calelor plan-paralele care se folosesc în acest<br />
scop.<br />
Verificarea şublerelor se va face obligatoriu la temperatura de 20°C.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 109
Tabelul 1<br />
Secţiunea de Direcţia de măsurare Diametrul măsurat Diametrul minim dmin Diametrul maxim dmax<br />
măsurare<br />
1 I<br />
1 II<br />
1 III<br />
1 IV<br />
2 I<br />
2 II<br />
2 III<br />
2 IV<br />
3 I<br />
3 II<br />
3 III<br />
3 IV<br />
4 I<br />
4 II<br />
4 III<br />
4 IV<br />
5 I<br />
5 II<br />
5 III<br />
Se efectuează citirea, conform indicaţiilor anterioare. Pentru a determina abaterile de la<br />
forma geometrică corectă, vor fi realizate cel puţin 5 măsurători, în secţiuni diferite, pentru<br />
conicitate şi minimum 4,(I-I, II-II, III-III, IV-IV); conform figurii 7., pentru determinarea<br />
ovalităţii.<br />
Feţele de măsurare ale şublerului vor fi apăsate pe piesă în aşa fel încât să mai existe o<br />
uşoară alunecare a şublerului în raport cu piesa.<br />
Rezultatele măsurătorilor se compară cu prevederile documentaţiei tehnice şi vor fi trecute<br />
în tabelul 1.<br />
6. Concluzii<br />
a) Formulează observaţii şi concluzii proprii despre caracteristicile obiectului măsurat şi procesul<br />
de măsurare.<br />
b) În urma comparării şi interpretării rezultatelor măsurării, stabileşte dacă piesa analizată<br />
prezintă abateri constante de la forma geometrică.<br />
c) Se analizează precizia şi procedeul tehnologic prin care au fost realizate piesele şi se<br />
precizează criteriile care au stat la baza selectării mijlocului de măsurare<br />
Nota<br />
- Piesa la care dimensiunea măsurată are valoarea cuprinsă între dimensiunea minimă prescrisă şi<br />
dimensiunea maximă prescrisă în documentaţia tehnică este bună.<br />
- Diametrul interior minim care se poate măsura depinde de cota A, care este standardizată (10<br />
mm).<br />
- Diametrul exterior maxim care se poate măsura cu şublerul depinde de cota B, care este<br />
standardizată.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 110
LUCRARE <strong>DE</strong> LABORATOR NR. 2: MĂSURAREA<br />
DIMENSIUNILOR EXTERIOARE ŞI A ABATERILOR <strong>DE</strong><br />
FORMĂ CU AJUTORUL MICROMETRULUI<br />
1. Consideraţii teoretice<br />
Micrometrele sunt aparate de măsurare pentru lungimi, a căror funcţionare se bazează pe<br />
transformarea mişcării de rotaţie a unui şurub micrometric cu pas fin în mişcare liniară.<br />
Micrometrele diferă între ele, în funcţie de piesele ce trebuie măsurate; se întâlnesc<br />
micrometre de exterior, de interior, de adâncime, pentru sârme, pentru roţi dinţate etc.<br />
Micrometrul folosit în această lucrare de laborator este reprezentat în figura 1:<br />
Fig. 1. Micrometru de exterior obişnuit: 1 - potcoava; 2 - nicovala;3 - tija; 4 - dispozitiv de<br />
blocare 5 - braţ cilindric; 6 - tambur; 7- dispozitiv de limitare a apăsării<br />
Valoarea diviziunii micrometrului se obţine folosind relaţia:<br />
Vd=P/Nd<br />
unde:<br />
p - pasul şurubului micrometric (p = 0,5 mm);<br />
Nd - numărul diviziunilor de pe tambur (N = 50 diviziuni).<br />
Înlocuind valorile, se obţine: Vd = 0,5/50 = 0,01 mm.<br />
Pentru o citire corectă a valorilor indicate de micrometru, trebuie să ştim că:<br />
- pe braţul cilindric 5 se găsesc două scări gradate;<br />
- scara milimetrilor, cu diviziuni din milimetru în milimetru numerotate din 5 în 5 mm;<br />
- scara jumătăţilor de milimetru, cu diviziuni din milimetru în milimetru şi nenumerotată;<br />
- pe circumferinţa tronconică a tamburului 6 sunt trasate 50 de diviziuni, la intervale egale,<br />
numerotate din 5 în 5, de la 0 până la 50.<br />
Fig. 2. Scările gradate de pe braţul micrometrului 1 - braţ cilindric; 2 - tambur gradat<br />
La măsurarea cu ajutorul micrometrului, se pot ivi situaţiile de citire exemplificate în figura 3.<br />
Fig. 3. Exemplu de citire: a - 8 mm; b - 6,82 mm<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 111
2. Instrumente şi materiale necesare<br />
Pentru realizarea acestei lucrări de laborator, sunt necesare următoarele materiale:<br />
micrometru pentru măsurarea dimensiunilor exterioare, cu valoarea diviziunii V = 0,01 mm, cu<br />
documentaţia însoţitoare (instrucţiuni de utilizare-reglare), cala de reglare din trusa<br />
micrometrului sau din trusa de cale plan-paralele şi piese de diferite forme şi dimensiuni cu<br />
documentaţia tehnică aferentă.<br />
3. Scopul lucrării<br />
Perceperea modului de măsurare a parametrului verificat şi utilizarea corectă a<br />
micrometrului în procesul de măsurare.<br />
4. Modul de lucru<br />
Înainte de măsurarea cu ajutorul micrometrului, trebuie verificat dacă acesta este reglat la<br />
zero.<br />
Pentru acest lucru, la micrometrul care are limita de măsurare cuprinsă între 0 şi 25 mm, se<br />
apropie suprafeţele de măsurare, cu ajutorul dispozitivului de limitare a apăsării, până când<br />
acestea vin în contact. Se observă dacă reperele 0 de pe tambur şi de pe braţ sunt în prelungire.<br />
Dacă nu sunt, micrometrul va fi reglat la zero conform instrucţiunilor de utilizare, de către<br />
personalul specializat pentru întreţinerea mijloacelor de măsurare.<br />
Pentru micrometrele care au limita inferioară de măsurare de 25 mm sau mai mare, se<br />
folosesc calele de reglare existente în trusa micrometrului. Lungimea unei astfel de cale este<br />
egală cu limita inferioară de măsurare a micrometrului. După ce micrometrul a fost verificat, se<br />
începe măsurarea propriu-zisă. Se roteşte tamburul, până când piesa de măsurat se poate<br />
introduce uşor între suprafeţele de măsurare ale tijei şurubului micrometric şi nicovală. Prin<br />
rotirea tamburului 6 în sensul înşurubării, suprafeţele de măsurare se aduc în contact cu<br />
suprafeţele piesei.<br />
După ce s-a obţinut contactul cu piesa, se continuă deplasarea tijei, prin intermediul<br />
dispozitivului 7 de limitare a apăsării. Dispozitivul de limitare a apăsării are rolul de a asigura o<br />
forţă constantă de strângere a piesei, pentru a înlătura erorile care pot apărea datorită acestei forţe.<br />
Se blochează tija şurubului micrometric, cu ajutorul dispozitivului de blocare 4 şi se face citirea<br />
valorii măsurate.<br />
Pentru a fi păstrată acurateţea măsurătorilor, micrometrele sunt verificate periodic, în<br />
cadrul atelierului de metrologie. Această verificare constă în:<br />
- verificarea planităţii şi paralelismului suprafeţelor de măsurare;<br />
- verificarea justeţei indicaţiilor;<br />
- verificarea dispozitivului de limitare a apăsării. Utilizarea micrometrelor necesită<br />
respectarea<br />
următoarelor reguli:<br />
- curăţarea suprafeţelor de măsurat;<br />
- măsurarea pieselor în stare de repaus;<br />
- aplicarea uşoară a pieselor pe suprafeţele de măsurare;<br />
- păstrarea instrumentelor în cutii ferite de umezeală, de lovituri, de şocuri, de agenţi corozivi.<br />
Se recomandă ca în timpul măsurării, şurubul micrometric să fie acţionat prin intermediul<br />
dispozitivului de limitare a forţei de măsurare, pentru a se evita erorile de măsurare care pot<br />
apărea din cauza deformaţiilor şurubului micrometric şi ale materialului piesei, în punctele de<br />
contact.<br />
Există micrometre cu indicaţie numerică cu posibilitatea conectării la PC-uri, pentru<br />
interpretarea rezultatelor pe baza de software adecvat.<br />
Rezultate măsurărilor vor fi comparate cu prevederile documentaţiei tehnice şi vor fi centralizate<br />
în tabelul următor:<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 112
Dimensiuni limită<br />
prescrise<br />
Dimensiunea măsurata Concluzii<br />
Citirile<br />
Lmin=LN+ai Lmin=LN+as C1 C2 C3 Valoare medie<br />
ai ; as - abaterile inferioară, respectiv, superioară care au fost prescrise în proiect;<br />
L - dimensiunea nominală prescrisă.<br />
5. Concluzii<br />
a) Formulează observaţii şi concluzii proprii despre caracteristicile obiectului măsurat şi despre<br />
procesul de măsurare, precizând criteriile care au stat la baza selectării mijlocului de măsurare.<br />
b) Analizează precizia şi procedeul tehnologic prin care au fost realizate piesele şi compară<br />
valorile notate în tabel.<br />
Piesa se consideră bună, dacă valorile dimensionale respectă condiţia:<br />
Lmin.
LUCRARE <strong>DE</strong> LABORATOR NR. 3: CONTROLUL<br />
UNGHIURILOR CU CALE UNGHIULARE<br />
1. Consideraţii teoretice<br />
Dimensiunile unghiulare, alături de cele liniare, determină suprafeţele pieselor şi poziţiile<br />
reciproce ale acestora.<br />
Calele unghiulare sunt măsuri folosite pentru verificarea prin metoda directă a unghiurilor<br />
sau pentru gradarea aparatelor şi a scalelor goniometrice. Ele se prezintă sub forma unor plăci<br />
prismatice triunghiulare, dreptunghiulare sau poligonale.<br />
Calele unghiulare cel mai des folosite sunt de patru tipuri (I, II, III, IV), în funcţie de<br />
mărimea unghiului activ:<br />
- cale unghiulare de tip I, cu unghiul de lucru a= 1-9°;<br />
- cale unghiulare de tip II, cu a = 10 - 90°;<br />
- cale unghiulare de tip III, cu patru unghiuri de lucru, pentru care a+p 1 = y+6 = 180°.<br />
- cale unghiulare de tip IV, numite şi cale poligonale.<br />
Calele unghiulare se execută în trei clase de precizie (0; 1; 2). Calele cu precizia cea mai bună se<br />
găsesc în clasa 0.<br />
Unghiurile de diferite valori se obţin prin aderare, folosind calele din trusă. Unghiurile calelor<br />
trusei variază în trepte de 30" sau 10", de la 0° la 90°.<br />
2. Instrumente şi materiale folosite<br />
Pentru această lucrare, se va folosi o trusă de cale unghiulare (Fig. 1.) care conţine 19, 36<br />
sau 94 de cale unghiulare cu instrucţiunile de utilizare, aparat comparator cu documentaţia<br />
însoţitoare (instrucţiuni de utilizare-reglare), suport pentru aparatul comparator, piese pentru<br />
verificat cu documentaţia tehnică aferentă.<br />
Fig.1. Trusă de cale unghiulare<br />
Fig. 2. Schema de măsurare cu cale unghiulare.<br />
3. Scopul lucrării<br />
Perceperea modului de măsurare a parametrului verificat (unghi) şi utilizare corectă a<br />
calelor unghiulare în procesul de măsurare.<br />
4. Modul de lucru<br />
În figura 2 este prezentată schema de măsurare la verificarea unui şablon unghiular folosit<br />
la trasare, în industria mobilei. Unghiul şablonului, αs şi unghiul calei, αc au aceeaşi valoare<br />
nominală.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 114
În funcţie de valoarea nominală, se alege din trusa de cale unghiulare cala sau calele pentru<br />
formarea unui bloc de cale cu dimensiunea egală cu cea a unghiului de verificat. Se aşează<br />
şablonul care trebuie verificat în dispozitivul de aşezare, cu una din suprafeţele active ale<br />
unghiului în contact cu suprafaţa mesei de control.<br />
Se aşează cala unghiulară sau blocul de cale cu una din feţele active în contact cu cealaltă<br />
suprafaţă activă a unghiului şablonului.<br />
Palpând cu ajutorul comparatorului în unul din punctele A sau 8 ale calei unghiulare, se<br />
efectuează prima citire. Palpând apoi în cel de-al doilea punct, situat la o distanţa cunoscută<br />
(recomandabil lungimea calei unghiulare), se realizează a doua citire.<br />
Se calculează apoi abaterea unghiului şablonului faţă de valoarea calei, folosind diferenţa<br />
dintre citirile la cele două capete ale calei unghiulare.<br />
Rezultatele măsurătorilor se compară cu prevederile documentaţiei tehnice şi vor fi<br />
menţionate în tabelul următor:<br />
Citirile Lungimea calei, l, mm C1 C2 h= C1• C2 Tipul de variaţie a unghiului<br />
I<br />
II<br />
III<br />
5. Concluzii<br />
a) Formulează observaţii şi concluzii proprii despre lucrare, despre caracteristicile obiectului<br />
măsurat şi despre procesul de măsurare.<br />
b) Analizează precizia şi procedeul tehnologic prin care au fost realizate piesele şi precizează<br />
criteriile care au stat la baza selectării mijlocului de măsurare.<br />
c) Compară valoarea din desenul de execuţie cu valorile obţinute prin măsurare.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 115
LUCRARE <strong>DE</strong> LABORATOR NR. 4: MĂSURAREA<br />
UNGHIURILOR CU AJUTORUL RAPORTORULUI<br />
1. Consideraţii teoretice<br />
Mijloacele de măsurare pentru mărimi unghiulare cel mai des folosite în activitatea<br />
atelierelor mecanice sunt raportoarele. Ele se prezintă în două variante constructive:<br />
- raportor mecanic cu vernier;<br />
- raportor optic.<br />
Raportorul mecanic prezentat în figura 1 are în componenţă un vernier care se roteşte pe<br />
scara aparatului o dată cu rigla mobilă.<br />
Vernierul are rolul de a face posibilă citirea fracţiunilor de grad ale unghiului măsurat. Precizia<br />
acestuia este de 2'. Pe vernier se găsesc 30 de diviziuni.<br />
Fig. 1. Raportor mecanic<br />
Raportorul optic (Fig. 2.) are domeniul de măsurare cuprins în intervalul 0...360 0 .<br />
Precizia de citire a rezultatelor măsurării cu acest instrument este de 5".<br />
Fig. 2. Raportor optic aşezat pe piesă: 1- corpul instrumentului; 2- riglă; 3 - şurub de<br />
fixare; 4- riglă mobilă; 5-lupă.<br />
Sistemul optic de citire a raportorului se compune dintr-o lupă şi un filtru verde din sticlă<br />
optică. Prin orificiul practicat în partea posterioară a părţii mobile, peste care este montat filtrul,<br />
pătrunde lumina, care iluminează scara gradată şi lupa.<br />
Citirea unghiului măsurat se face privind prin lupă imaginea scării gradate. Acest lucru<br />
este posibil, datorită suprapunerii imaginii scării gradate peste imaginea vemierului.<br />
2. Instrumente şi materiale necesare<br />
Pentru această lucrare de laborator se va folosi un raportor mecanic sau un raportor optic,<br />
în funcţie de dotarea laboratorului cu instrucţiunile de utilizare, şi diverse piese pentru măsurat cu<br />
documentaţia tehnică aferentă.<br />
3. Scopul lucrării<br />
Perceperea modului de măsurare a parametrului verificat şi utilizarea corectă a raportorului<br />
în procesul de măsurare.<br />
4. Schema de măsurare<br />
În figura 3 sunt reprezentate modalităţile de măsurare pentru diferite piese.<br />
Pentru măsurarea cu ajutorul raportorului, se procedează în felul următor:<br />
- se montează rigla mobilă la raportor;<br />
- se aşează rigla fixă pe una din laturile unghiului;<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 116
- se suprapune rigla mobilă peste cea de-a doua latură a unghiului;<br />
- se verifică inexistenţa fantei de lumină, dintre rigla mobilă şi piesă;<br />
- cu ajutorul şurubului, se fixează raportorul în poziţia ce reprezintă mărimea unghiului;<br />
- se realizează citirea valorii măsurate;<br />
- rezultatele măsurătorilor vor fi înregistrate într-un tabel asemănător cu prezentat la pagina<br />
următoare.<br />
Valoarea<br />
nominală<br />
Fig. 3. Modalităţi de măsurare a unghiurilor.<br />
Valoarea minimă<br />
prescrisă<br />
Valoarea maximă<br />
prescrisă<br />
Valoarea<br />
măsurată<br />
5. Concluzii<br />
a) Formulează observaţii şi concluzii proprii despre lucrare, despre caracteristicile obiectului<br />
măsurat şi despre procesul de măsurare, precizând criteriile care au stat la baza selectării<br />
mijlocului de măsurare.<br />
b) Analizează precizia şi procedeul tehnologic prin care au fost realizate piesele.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 117
LUCRARE <strong>DE</strong> LABORATOR NR. 5: MĂSURAREA NIVELULUI<br />
1. Scopul lucrării.<br />
Lucrarea are ca scop exemplificarea modului de lucru cu două tipuri de aparate pentru<br />
măsurarea nivelului şi compararea rezultatelor indicate de aceste aparate.<br />
2. Materiale necesare<br />
Pentru efectuarea lucrării de laborator, va fi folosită instalaţia prezentată în figura 1.<br />
Instalaţia de măsurare se compune din două nivelmetre şi două vase cu apă, legate între ele.<br />
Ambele nivelmetre sunt aparate de laborator cu ace de măsurare, operatorul efectuând citirea în<br />
momentul în care acul de măsurare atinge suprafaţa liberă a apei.<br />
Primul aparat, nivelmetrul digital, este compus dintr-un suport, o coloană verticală<br />
prevăzută cu o cremalieră precisă de măsurare şi o cremalieră de deplasare, precum şi cu un cap<br />
de măsurare. în capul de măsurare, există un traductor optic de deplasare, care angrenează cu<br />
cremalieră de măsurare de pe coloană. La ieşire, acest traductor transmite semnale la un bloc<br />
electronic, care le prelucrează şi le afişează pe aparatul indicator digital. În principiu, aparatul are<br />
o rezoluţie de 0,01 mm. Aparatul are două cadrane şi două butoane de aducere la zero. La<br />
deplasare, unul dintre cadrane adiţionează şi celălalt scade valoarea deplasării.<br />
Al doilea aparat permite citirea valorilor nivelului pe o riglă foarte precisă, gradată în mm,<br />
pe care, cu ajutorul unui sistem optic, se poate face o interpolare la nivel, de 0,01 mm.<br />
Se măsoară nivelul în unul dintre vase, prin golire. Apa se goleşte treptat în cel de-al doilea<br />
vas.<br />
3. Modul de lucru<br />
Se umple vasul superior cu apă şi se reglează ambele nivelmetre, astfel ca suprafaţa liberă<br />
a apei să fie înţepată de acele ambelor aparate. Din butonul de punere la zero, se prescrie această<br />
valoare nivelmetrului digital. La nivelmetrul cu citire, se citeşte pe riglă valoarea nivelului z ,<br />
aceasta fiind cota de instalare a aparatului.<br />
Se goleşte în trepte vasul superior şi se citesc valorile nivelului la cele două aparate. în timp<br />
ce nivelmetrul digital ne indică direct nivelul zdi|, cu valori negative, la celălalt aparat se citesc<br />
valorile curente zai. Valorile nivelului la acest aparat se obţin din relaţia:<br />
z i= zdi –zai.<br />
Se efectuează circa zece măsurări. Se va calcula diferenţa dintre cele două indicaţii cu formula:<br />
Δzi = zi-zdi..<br />
Fig. 1. Standul de nivelmetrie: 1 nivelmetrul cu ac cu citire<br />
optică; 2-nivelmetrul cu ac digital; 3 vas.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 118
4. Prelucrarea datelor<br />
Valorile nivelului se trec în tabelul următor:<br />
Nr.<br />
crt.<br />
za0 zai zi zdi Δz Observaţii<br />
5. Concluzii<br />
Formulează observaţii şi concluzii proprii despre lucrare.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 119
LUCRARE <strong>DE</strong> LABORATOR NR. 6: <strong>DE</strong>TERM<strong>IN</strong>AREA<br />
REZISTENTELOR ELECTRICE PR<strong>IN</strong> METO<strong>DE</strong> <strong>DE</strong> PUNTE<br />
1. Consideraţii teoretice<br />
Rezistenţa electrică pentru un conductor izotrop se exprimă ca fiind catul dintre tensiunea<br />
la borne, U, şi intensitatea, I, a curentului electric continuu care îl parcurge. Unitatea de măsură<br />
a rezistenţei electrice, în SI, este ohmul (Ω).<br />
Măsurarea rezistenţelor electrice se poate face:<br />
- prin metode directe;<br />
- prin metode de zero.<br />
În cazul măsurării prin metode directe, se pot aplica următoarele variante:<br />
- metoda ampermetrului şi voltmetrului;<br />
- metoda de comparaţie.<br />
Metoda ampermetrului şi voltmetrului se foloseşte pentru determinarea rezistenţelor<br />
cuprinse între 10 -2 şi 10 5 Ω.<br />
Metoda se bazează pe utilizarea legii lui Ohm şi constă în determinarea rezistenţei de măsurat<br />
Rx din raportul Ux de la bornele ei şi curentul Ix care îl parcurge.<br />
Din punct de vedere al montajului electric folosit, acesta poate fi montaj aval, figura la, şi<br />
montaj amonte, figura 1b.<br />
Fig. 1. Măsurarea rezistenţelor prin metoda ampermetrului şi voltmetrului: a- montaj<br />
aval; b - montaj amonte.<br />
Montajul amonte are voltmetrul montat la bornele ansamblului format din rezistenţa de<br />
măsurat şi ampermetru, iar montajul aval are voltmetrul montat la bornele rezistenţei de măsurat.<br />
La montajul aval, valoarea rezistenţei este dată de relaţia:<br />
R X=U X/I X=UI(I-IV),<br />
unde: IV = U/RV;<br />
IV - intensitatea curentului electric prin voltmetru;<br />
RV - rezistenta internă a voltmetrului.<br />
Pentru montajul amonte, valoarea rezistenţei este dată de relaţia:<br />
R X=U X/I X=(U-RAI)/I<br />
unde: RA este rezistenţa internă a ampermetrului.<br />
Prin metoda de comparaţie, se compară două rezistenţe de valoare comparabilă ca ordin<br />
de mărime, montate în serie sau în paralel.<br />
Cele două variante de montaj sunt prezentate în figura 2.<br />
În montajul din figura 2a, voltmetrul măsoară succesiv tensiunea, Ux, la bornele rezistentei,<br />
Rx , şi U0 la bornele rezistenţei, R0, de valoare cunoscută. Valoarea rezistenţei, Rx, este mai<br />
precisă, dacă rezistenţa internă a voltmetrului este neglijabilă.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 120
Fig. 2. Măsurarea rezistenţelor prin comparare: a - montaj în serie; b - montaj în paralel.<br />
În cazul montajului din figura 2b, ampermetrele măsoară curenţii I0 şi Ix şi valoarea<br />
rezistentei, Rx este exactă, atunci când rezistenţele interioare ale ampermetrelor sunt neglijabile.<br />
Mijloacele de măsurare pentru rezistenţe se numesc ohmmetre. Dintre aceste aparate, cele<br />
mai cunoscute sunt ohmmetrele cu citire directă. Acestea se utilizează atât în laborator, cât şi în<br />
exploatare.<br />
Se utilizează la măsurarea directă a rezistenţelor. Rezistenţa care se măsoară se introduce<br />
între bornele ohmmetrului.<br />
Din punctul de vedere al schemei constructive, se deosebesc două tipuri de ohmmetre:<br />
ohmmetru serie şi ohmmetru derivaţie (Fig.3.).<br />
Fig. 3. Tipuri de ohmmetre: a- ohmmetru serie; b- ohmmetru derivaţie.<br />
La toate tipurile de ohmmetre, este necesară o reglare preliminară, înainte de utilizare.<br />
Scările gradate ale ohmmetrelor nu sunt liniare nici la ohmmetrul serie, nici la cel derivaţie, şi se<br />
prezintă ca în figura 4.<br />
Fig. 4. Scările ohmmetrelor.<br />
Metodele de zero fac parte din clasa metodelor de comparaţie. La această metodă<br />
mărimea de măsurat se compară cu o mărime etalon de aceeaşi natură.<br />
În acest caz, aparatului de măsurat îi revine sarcina de a indica absenţa semnalului între<br />
două puncte ale circuitului de măsurat. Acest lucru se întâmplă atunci când între valoarea mărimii<br />
de măsurat şi cea a elementului etalon există un anumit raport.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 121
În cazul acestei măsurări, se urmăreşte indicaţia zero, precizia etalonării aparatului<br />
neavând niciun efect asupra rezultatului.<br />
O caracteristică importantă în această situaţie de măsurare este sensibilitatea cât mai<br />
ridicată, pentru a indica cât mai precis nulul semnalului.<br />
La acest tip de măsurare, se folosesc circuitele de tip punţi Wheatstone sau punţi Thomson.<br />
2. Schema de măsurare<br />
Puntea Wheatstone este o reţea completă, formată din patru laturi, patru noduri şi două<br />
diagonale. Laturile sunt formate din patru rezistenţe a, b, Rx, R, iar pe diagonalele de măsurare<br />
există un galvanometru şi pe diagonala de alimentare o sursă de curent continuu, E, figura 5.<br />
Fig. 5. Schema de principiu a punţii Wheatstone, unde: a, b - rezistoare variabile în trepte;<br />
R - rezistor de echilibrare a punţii; Rx- rezistenţa de măsurat; G - galvanometru;<br />
E - sursă de tensiune electrică; Rp - rezistor de protecţie;<br />
k1 = întrerupătorul galvanometrului; k2 = întrerupătorul pilei.<br />
Principiul metodei constă în echilibrarea schemei, adică în atingerea situaţiei în care, prin<br />
modificarea convenabilă a valorilor celor patru rezistenţe care formează laturile punţii, curentul<br />
prin diagonala de măsurare este nul (Ig = 0).<br />
În această situaţie, căderile de tensiune la bornele rezistenţelor a şi Rx, respectiv b şi R,<br />
sunt egale două câte două:<br />
a•I1 = b•I2 şi X•I1 = R•I2.<br />
în această situaţie:<br />
a/Rx = b/R.<br />
Pentru determinarea valorii unei rezistenţe necunoscute, X când se cunosc valorile<br />
celorlalte rezistenţe, se foloseşte relaţia:<br />
Rx = R• a/b.<br />
Această relaţie este valabilă atunci când puntea este echilibrată, deci a fost îndeplinită<br />
condiţia de nul.<br />
3. Scopul lucrării<br />
Identificarea componentelor, cunoaşterea modului de realizare a unui circuit şi a efectuării<br />
şi interpretării măsurătorilor.<br />
4. Modul de lucru<br />
Elevii identifică componentele necesare realizării montajului, realizează montajul conform<br />
figurii 6, verifică legăturile funcţionale dintre componente. Corectitudinea executării este<br />
verificată de către profesor.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 122
Fig. 6. Schema de montaj pentru măsurări de rezistenţe cu puntea simplă:<br />
P- punte simplă (se introduce fişa în locaşul W); Rp- rezistenţa de protecţie; E- sursa de<br />
tensiune continuă, a cărei valoare este aleasă în funcţie de rezistenţele Rx care se măsoară;<br />
G- galvanometru; Rx- rezistenţa de măsurat; 2- întrerupătorul pilei şi al galvanometrului.<br />
Rezultatele măsurătorilor vor fi trecute în tabelul următor:<br />
a b a / b Rezistenţa<br />
de<br />
echilibru, R<br />
5. Concluzii<br />
Formulează observaţii şi concluzii proprii despre lucrare.<br />
Rezistenţa de<br />
măsurat, Rx<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 123
LUCRARE <strong>DE</strong> LABORATOR NR. 7: MĂSURAREA PUTERII<br />
ELECTRICE CONSUMATE ÎN CURENT CONT<strong>IN</strong>UU PR<strong>IN</strong><br />
METODA <strong>IN</strong>DUSTRIALĂ A AMPERMETRULUI ŞI<br />
VOLTMETRULUI<br />
1. Consideraţii teoretice<br />
Puterea consumata de receptoare se determină cu relaţia:<br />
P = R•I 2 = UI=U 2 /R,<br />
unde: R = rezistenţa receptorului (sarcinii)<br />
I = intensitatea curentului ce străbate receptorul<br />
U= tensiunea la bornele sarcinii<br />
Măsurarea puterii consumate de receptoare în curent continuu se poate face:<br />
a) indirect utilizând un voltmetru şi un amper-metru şi calculând puterea măsurată prin înmulţirea<br />
indicaţiilor celor două aparate P= UV•IA<br />
b) direct utilizând wattmetrul<br />
Măsurarea puterii în curent continuu prin metoda indirectă comportă două variante pentru<br />
instalaţia de măsurare, în funcţie de modul de legare voltmetrului faţă de ampermetru şi anume:<br />
a) varianta amonte voltmetrul se leagă înaintea ampermetrului şi măsoară atât tensiunea<br />
la bornele receptorului (U) cât şi căderea de tensiune pe rezistenţa internă a ampermetrului (r, IA)<br />
b) varianta aval voltmetrul se leagă după ampermetru şi indicaţia (IA), a ampermetrului<br />
este suma dintre intensitatea (I) a curentului de sarcină ce străbate receptorul şi intensitatea<br />
(Iv= UV/RV) curentului ce străbate voltmetrul.<br />
Măsurarea puterii în curent continuu prin metoda indirectă constă în:<br />
a) măsurarea cu voltmetrul a tensiunii Uv a bornele receptorului<br />
b) măsurarea cu ampermetrul a intensităţii IA a curentului ce străbate receptorul (curentul de<br />
sarcina)<br />
c) înmulţirea indicaţiilor celor două aparate UV•IA<br />
d) efectuarea corecţiilor pentru a elimina erorile sistematice datorate consumului propriu al<br />
aparatelor de măsură în felul următor;<br />
- varianta amonte P = Uv•IA-rA(IA) 2<br />
- varianta aval P = UV•IA-(UV) 2 /RV<br />
Erorile sistematice prezintă importanţă numai în cazul în care ordinul de mărime al<br />
puterilor măsurate este comparabil cu cel al puterilor consumate de aparatele de măsurat. Dacă<br />
ordinele de mărime diferă şi eroarea sistematică este foarte mică, ea poate fi neglijată.<br />
2. Materiale necesare<br />
■ ampermetre, voltmetre - magnetoelectrice, feromagnetice<br />
■ rezistoare fixe şi variabile (consumatori)<br />
■ surse de c.c; cordoane de legătură<br />
3. Scopul lucrării<br />
■ Cunoaşterea modului de realizare a unui circuit, alegerea montajului potrivit în funcţie de<br />
valoarea consumatorului, efectuarea şi interpretarea calculelor de corecţie efectuarea şi<br />
interpretarea măsurătorilor.<br />
4. Mod de lucru<br />
Se realizează montajul de măsurare conform figurii 1.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 124
Fig. 1. Schemele de montaj<br />
Se întocmeşte şi completează tabele de valori pentru măsurările şi calculele efectuate.<br />
5. Concluzii<br />
Formulează observaţii şi concluzii referitoare la lucrarea efectuată.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 125
PROIECT<br />
Proiectul îşi propune evaluarea competenţelor relevante pentru modul, pe o perioadă<br />
cunoscută de către elev. Elevilor li se oferă o listă cu propuneri de teme, în funcţie de dotarea<br />
laboratorului, precum şi conţinutul recomandat al proiectului. Elevii pot lucra în grupe de 2-3<br />
membri, alegerea temei fiind la latitudinea lor.<br />
Se va urmări valorificarea competenţelor dobândite pe durata parcurgerii manualului şi a<br />
altor lucrări din domeniu recomandate. îndrumarea elevilor şi valorificarea conţinuturilor se vor<br />
efectua în cadrul orelor de laborator tehnologic.<br />
I. Tema:<br />
Mijloace pentru măsurarea mărimilor...............<br />
Grupa nr.:...<br />
Numele şi prenumele elevilor: .....................<br />
Clasa:.........<br />
Durata desfăşurării proiectului:.....................<br />
II. Cuprinsul Proiectului<br />
- Mărimea fizică măsurată:..............................<br />
- Interpretarea simbolurilor înscrise pe aparat:...<br />
- Principiul de funcţionare:...........................<br />
- Elementele componente :........................<br />
- Reprezentarea schematică:...........................<br />
- Parametrii de funcţionare specifici:...............<br />
- Surse de erori de măsurare:...........................<br />
- Metode de verificare pentru mijlocul de măsurare descris:....................................<br />
- Analiza comparativă<br />
- Cu alte mijloace de verificare a aceleiaşi mărimi fizice.<br />
Bibliografie recomandată: poate fi utilizată selectiv bibliografia prezentului manual,<br />
cărţile tehnice ale aparatelor, precum şi Internetul.<br />
Durata de desfăşurare va fi stabilită pe o perioadă bine precizată, comunicată elevilor în<br />
timp util.<br />
Temele propuse şi conţinutul recomandat pentru proiect au în vedere dotarea laboratorului<br />
de profil din unitatea şcolară.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 126
RĂSPUNSURI LA FIȘE <strong>DE</strong> EVALUARE<br />
TEMA:PROCESE <strong>DE</strong> MĂSURARE<br />
Subiectul 1:1.-A; 2.-A; 3.-F Subiectul 2:1.-b;2.-b; 3.-c Subiectul 3:1. - fizică; 2. - măsurând; 3. -1<br />
TEMAMIJLOACE PENTRU MĂSURAREA LUNGIMILOR<br />
Subiectul 1:1.-d;2.-d; 3.-b; 4.-c; 5.-c<br />
Subiectul 2: 1. 0,1; 0,05; 0,02 mm. 2. lamele plan-paralele, calibrele, lerele pentru grosimi,<br />
sferele. 3. le-puire. 4. oţel.<br />
TEMA MIJLOACE PENTRU MĂSURAREA UNGHIURILOR<br />
Subiectul 1: l.-b; 2.-c;.3-b.<br />
Subiectul 2:1. trigonometric; 2. trasări; 3. orizontală .... verticală; 4. ascuţire; 5. cale unghiulare,<br />
echere, şabloane, calibre; 6. metoda fantei de lumină<br />
TEMA: MIJLOACE PENTRU MĂSURAREA MĂRIMILOR MECANICE<br />
1. mărimea forţei - valoarea numerică a acesteia;-suportul forţei;<br />
2. forţa care, acţionând asupra unui corp cu masa de un kilogram, îi imprimă acestuia acceleraţie<br />
3. dinamometre<br />
4. dinamometre cu element elastic;- dinamometre hidraulice<br />
5. daN/m 2 ; kN/m 2 ; MN/m 2 ; GN/m'; N/cm 2 ; mN/mm 2 .<br />
6. pascal şi se notează Pa.<br />
7. dyna pe centimetru pătrat sau barye şi se notează dyn/cm 2 .<br />
8. milimetru coloană de apă (la temperatura de 20° C; milimetru coloană mercur (la temperatura<br />
de 0° C şi acceleraţia gravitaţională g = 9,80665 m/s 2 ); atmosfera tehnică (kilogram forţă/cm 2 );<br />
atmosfera absolută; atmosfera fizică;<br />
9. principiul de funcţionare; soluţia constructivă; precizia de măsurare; tipul fluidului<br />
TEMA: MĂSURAREA MĂRIMILOR C<strong>IN</strong>EMATICE;METO<strong>DE</strong> Şl MIJLOACE<br />
PENTRU MĂSURAREA <strong>DE</strong>BITELOR<br />
1. distanţa parcursă şi timpul necesar parcursului:<br />
2. m/s.<br />
w<br />
3. unde: Ω este viteza unghiulară, φ este unghiul corespunzător arcului de cerc parcurs;<br />
t este timpul necesar parcursului.<br />
4. rad/s.<br />
5. tahometre.<br />
6. tahometre generatoare; tahometre cu curenţi Foucault; tahometre cu impulsuri, tahometre<br />
stroboscopice.<br />
7. tahometre mecanice cu dispozitiv centrifugal; tahometre mecanice cu dispozitiv cronometric.<br />
8. trece printr-o secţiune oarecare în unitatea de timp.<br />
9. - debit de volum - volumul de fluid scurs în unitatea de timp:<br />
unde: V-volumul; t- timpul. - debit de masă - masa de fluid scursă în unitatea de timp:<br />
TEMA: MĂSURAREA MĂRIMILOR TERMICE<br />
Subiectul 1<br />
1. gradul de agitaţie dezordonată a moleculelor unui corp<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 127
2. Kelvin.<br />
3. cele trei stări de agregare, solidă, lichidă şi gazoasă, se găsesc în echilibru<br />
4. termometre Subiectul 2 l.c)<br />
2.b)<br />
3. a)<br />
4. b)<br />
5. a)<br />
TEMA: MĂSURAREA MĂRIMILOR ELECTRICE<br />
TEST A Subiectul 1<br />
1.d) intensitate a curentului electric.<br />
2 b) rezistenţei electrice;<br />
3. b) cuplu proporţional cu puterea;<br />
4. c) dilatare a unui fir parcurs de curent electric;<br />
5. c) ferodinamice;<br />
Subiectul 2<br />
l. amperul (A).<br />
2. voltul (V).<br />
3. ohmul {CI).<br />
4. joule (J)<br />
TEMA: MĂSURAREA MĂRIMILOR ELECTRICE<br />
TEST B Subiectul 1<br />
1. valoarea tensiunii efective, U (indicată de un voltmetru montat la bornele circuitului) şi<br />
intensitatea efectivă, / (indicată de un ampermetru înseriat în circuit<br />
2. volt-amperul (VA).<br />
3. wattul (W).<br />
Subiectul 2<br />
l.d) 2.c) 3.d) 4.d) 5.b) 6. b)<br />
TEMA: <strong>IN</strong>STALAŢII Şl SISTEME <strong>DE</strong> MĂSURARE<br />
Subiectul 1<br />
1. aparate de măsurat; 2. captor; 3. pasiv; 4. fără contact.<br />
Subiectul 2<br />
1.A; 2. A; 3. F; 4. A; 5. A.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 128
BIBLIOGRAFIE<br />
1. Ciocîrdia, C, Ungureanu, I., Bazele cercetării experimentale în tehnologia construcţiilor de<br />
maşini, Editura Didactică şi Pedagogică, Bucureşti, 1979.<br />
2. Ciocîrlea-Vasilescu, A., Constantin, Mariana, Măsurări tehnice, Editura Cvasidocumentaţia<br />
PROSER & Printech, Bucureşti, 2005.<br />
3. Ciocîrlea-Vasilescu, A., Metrologie industrială, Editura Cvasidocumentaţia PROSER &<br />
Printech, Bucureşti, 2005.<br />
4. Ciocîrlea-Vasilescu, A., Constantin, Mariana; Ciocîrlea-Vasilescu, Ioana, Elemente de<br />
tehnologie mecanică, Editura PR<strong>IN</strong>TECH, Bucureşti, 2004.<br />
5. Dodoc, P., Metrologie generală, Editura Didactică şi Pedagogică, Bucureşti, 1979.<br />
6. Gheorghiu, Tatiana, Constantin, N., Auxiliar curricular pentru ciclul superior al liceului,<br />
profilul tehnic, modulul: Tehnici de Măsurare în Domeniu, Ministerul Educaţiei şi Cercetării,<br />
2006, Programul PHARE TVET RO 2005/005 -551.05.01 -02.<br />
7. Ghiţescu, D., Mirea, A.,Instalaţiitehnico-sanitare şi de gaze, Manual pentru şcoli<br />
profesionale, anul I şi II, Editura Didactică şi Pedagogică, Bucureşti, 1972.<br />
8. I liescu, C. şi col., Măsurarea electrică a mărimilor neelectrice; îndrumar de laborator,<br />
Institutul Politehnic Bucureşti, 1992.<br />
9. lonescu, G. şi col., Traductoare; principii şi metode<br />
de proiectare, Institutul Politehnic Bucureşti, 1980.<br />
10. lonescu, G., Măsurări tehnice şi traductoare, Institutul Politehnic Bucureşti, 1975.<br />
11. Micu, C. şi col., Aparate şi sisteme de măsurare în construcţia de maşini, Editura Tehnică,<br />
Bucureşti, 1980.<br />
12. Miilea, A., Cartea metrologului - Metrologie generală, Editura Tehnică, Bucureşti, 1985.<br />
13. Neagu, I., Cecetâri privind utilizarea optimă a mijloacelor de măsurare după 2(3)<br />
coordonate în laboratoarele de metrologie, lucrare metodico-ştiinţifică pentru obţinerea gradului<br />
didactic I, Universitatea Politehnică Bucureşti, 2004.<br />
14. Neagu, I., Constantin, Mariana, Ciocîrlea-Vasilescu, A., Măsurători şi legislaţie<br />
metrologică, Editura Cvasidocumentaţia PROSER & Printech, Bucureşti, 2007.<br />
15. Popescu, D., Sgârciu, V., Echipamente pentru măsurarea şi controlul parametrilor de<br />
proces, Editura Electra, Bucureşti, 2002.<br />
16. Sturzu, A. şi col., îndrumător practic uzinal şi de laborator pentru controlul preciziei de<br />
prelucrare în construcţia de maşini, Editura Tehnică, Bucureşti, 1976.<br />
17. Sturzu, A., lonescu, Mihaiela, Controlul preciziei dimensionale şi geometrice, Editura<br />
PR<strong>IN</strong>TECH, Bucureşti, 2006.<br />
18. Udrea, C, Doboş, F., Panaitopol, H., îndrumar de laborator şi proiectare la automate de<br />
control şi servire, Institutul Politehnic Bucureşti, 1980.<br />
19. Lăzărescu, I., şi col., Toleranţe şi măsurări tehnice, Editura Didactică şi Pedagogică,<br />
Bucureşti, 1969.<br />
Curs <strong>TEHNICI</strong> <strong>DE</strong> MĂSURARE ÎN <strong>DOMENIU</strong> Scanat de Ungureanu Marin 129