bortă
bortă
bortă
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
duodenului apar în urma dereglărilor de rotaţie produse în momentul III (sindromul Ladd,<br />
herniile interne) şi în nici un caz nu au repercusiuni asupra rotaţiei duodenale.<br />
1.8 Sindromul stazei duodenale<br />
Pe parcursul anilor, diverse şcoli medicale în mod diferit au studiat şi analizat problema<br />
stazei duodenale. În România, această entitate nozologică a fost descrisă de O.Fodor care o<br />
denumeşte „dischinezia duodenală cu stază". Duodenostaza a fost descrisă şi încadrată, de către<br />
I.Bârzu, (1958) în grupul tulburărilor funcţionale ale duodenului, cum sunt distoniile şi<br />
dischineziile.<br />
Sindromul stazei duodenale de tip primitiv (rar), care poate fi asociat unei dereglări cortico-<br />
subcorticale, condiţionat de efort, de emoţii, surmenaj sau stres şi staza duodenală secundară care<br />
se dezvoltă şi în paralel însoţeşte majoritatea afecţiunilor cavităţii abdominale a fost recunoscut<br />
şi prelucrat de către Haţieganu I. (1955). Sindromul „colonului iritabil", atât de mult folosit în<br />
literatura gastroenterologică de specialitate, conţine o serie de elemente semiologice, aparţinând<br />
sindromului stazei duodenale (O. Pascu. 1985). Pe baza semnelor clinice, medicul clinician<br />
trebuie să formuleze sindromul dispeptic duodenal, sindrom clinic prezumtiv, drept „o dispepsie<br />
trenantă şi obositoare" cu „acuze dispeptice polimorfe însă fără periodicitate şi fără elemente<br />
care să îndemne la precizarea unei localizări" [5, 7, 14, 48].<br />
Pentru administrarea unui tratament eficace diagnosticul clinic prezumptiv trebuie<br />
confirmat instrumental, iar clinicianul trebuie să încerce să identifice cauza stazei duodenale.<br />
Literatura de specialitate descrie unele cazuri izolate sau unele elemente, care aparţin<br />
patologiilor, cunoscute sub denumirea de pseudo-obstrucţii intestinale. În funcţie de cauzele<br />
etiopatogenetice, putem deosebi megaduoden congenital sau dobândit. Forma congenitală este<br />
întâlnită, mai frecvent, în chirurgia pediatrică cu o multitudine de trăsături caracteristice: caracter<br />
familial (transmitere autosomal dominantă), manifestările apar de la naştere sau din primii ani de<br />
viaţă, coexistenţa cu alte malformaţii digestive sau extradigestive, uneori chiar cu prognostic<br />
vital. În concluzie putem spune că megaduodenul congenital survine drept consecinţă a unor<br />
tulburări embriologice şi poate fi esenţială (funcţională), consecinţă a miopatiei sau a neuropatiei<br />
viscerale familiale, sau secundară ca urmare a unei îngustări organice provocate de diverse cauze<br />
de stenoze congenitale duodenale cu substrat intrinsec sau extrinsec.<br />
O formă, mult mai rar întâlnită în practica medicală, este megaduodenul dobândit, care<br />
poate fi divizat în primar (idiopatic - miopatii sau neuropatii viscerale idiopatice – sindrom de<br />
pseudo-obstrucţie intestinală idiopatică) sau secundar. Forma secundară, funcţional dobândită, în<br />
etiopatogenia sa, are unii factori specifici: simptome iritante de vecinătate sau de la distanţă<br />
(epilepsie, hipotiroidie, boli de colagen, litiază biliară, pancreatite cronice, chiar apendicite<br />
34