PlAcuTele de la Sinaia PlAcuTele de la Sinaia , - Dacia.org
PlAcuTele de la Sinaia PlAcuTele de la Sinaia , - Dacia.org
PlAcuTele de la Sinaia PlAcuTele de la Sinaia , - Dacia.org
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Revista DACIA MAGAZIN este o tribună a i<strong>de</strong>ilor istorice,<br />
<strong>de</strong>schisă oricăror păreri oneste.<br />
Întreaga responsabilitate a informaţiilor apărute, a modului<br />
<strong>de</strong> redactare şi a imaginilor folosite aparţine în exclusivitate<br />
autorilor articolelor publicate.<br />
Director fondator<br />
Dr. Napoleon Săvescu<br />
Redactor - şef<br />
Prof. Ghe<strong>org</strong>he Bucur<br />
Redactor - şef adjunct<br />
Prof. Mariana Terra<br />
Secretar <strong>de</strong> redacţie<br />
Istoric Nico<strong>la</strong>e Nico<strong>la</strong>e<br />
Publisher:<br />
ing. Dorin Săcală<br />
Tehnoredactare<br />
Ing. Ghe<strong>org</strong>he Dascălu<br />
R. Căliman<br />
Co<strong>la</strong>boratori<br />
Prof. Ghe<strong>org</strong>he D. Iscru<br />
Prof. Dr.Tereza Danciu<br />
Prof. Dr. Mărioara Go<strong>de</strong>anu<br />
Prof. dr. Zenovie Cârlugea<br />
Publicaţie editată <strong>de</strong> fundaţia<br />
DACIA REVIVAL INTERNATIONAL<br />
Redacţia<br />
Str. Florilor nr. 37, cod. 820035, Tulcea,<br />
jud. Tulcea , România<br />
Tel. 0729011003 ; 0752104184 ; 0722274551<br />
e-mail: revistadaciamagazintulcea@gmail.com<br />
www.dacia.<strong>org</strong><br />
www.karograf.ro/daciamagazin.html<br />
Tiparul executat <strong>la</strong> ARTPRINT SRL Slobozia<br />
ISSN 153-5316
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
I. EDITORIAL<br />
Dr. NAPOLEON SĂVESCU<br />
Fondatorul şi preşedintele<br />
Societăţii Internaţionale „<strong>Dacia</strong> Revival” - Reînvierea Daciei<br />
România - SUA<br />
Cel <strong>de</strong>-al XII-lea Congres Internaţional<br />
<strong>de</strong> Dacologie<br />
CUVÂNT DE DESCHIDERE<br />
Motto:<br />
Un popor nu poate exista fără istorie,<br />
fiindcă aceasta îi dă <strong>de</strong>mnitate şi dreptul<br />
<strong>de</strong> a trăi alături <strong>de</strong> alte popoare.<br />
Cităm din recomandarea nr. 1283/<br />
1996 privind istoria şi predarea istoriei în<br />
Europa, adoptată <strong>de</strong> Adunarea Par<strong>la</strong>mentară<br />
a Consiliului Europei: „Istoria constituie<br />
unul din mijloacele <strong>de</strong><br />
re con stituire şi <strong>de</strong> făurire a i<strong>de</strong>ntităţii<br />
culturale. Ea reprezintă, <strong>de</strong> asemenea, o<br />
cale <strong>de</strong> acces către experienţa şi bogăţia<br />
DACIA<br />
magazin<br />
trecutului şi a altor culturi. Cunoaşterea<br />
istoriei este importantă pentru societatea<br />
civilă. Fără aceasta, individul este mai<br />
vulnerabil <strong>la</strong> manipu<strong>la</strong>rea politică sau <strong>de</strong><br />
orice fel.”<br />
Adunarea recomandă Comitetului<br />
Miniştrilor să încurajeze învăţarea istoriei<br />
în Europa, formulând următoarele pro -<br />
puneri: cunoaşterea istoriei trebuie să fie<br />
o parte esenţială a educaţiei tinerilor;<br />
predarea istoriei va trebui să permită tine -<br />
rilor să-şi formeze <strong>de</strong>prin<strong>de</strong>ri <strong>de</strong> gândire<br />
critică pentru a interpreta şi a analiza informaţia<br />
într-o manieră critică şi respon -<br />
sabilă, pentru a recunoaşte complexitatea<br />
problemelor şi pentru a aprecia diversitatea<br />
culturală; vor trebui i<strong>de</strong>ntificate<br />
stereotipurile şi orice alte distorsiuni,<br />
bazate pe preju<strong>de</strong>căţi naţionale, rasiale, religioase<br />
şi altele.<br />
În ultimii ani, datorită, în mare măsură,<br />
i<strong>de</strong>ilor promovate <strong>de</strong> congresele <strong>de</strong><br />
dacologie, România a început să înţeleagă<br />
şi să aprecieze o altă istorie a trecutului ei,<br />
istoria cea a<strong>de</strong>vărată, să cunoască alţi eroi,<br />
cei care au existat pe acest pământ milenar,<br />
ceea ce a dus <strong>la</strong> o reînviere spirituală<br />
a naţiei noastre, a cărei intensitate risipeşte<br />
bezna a o mie <strong>de</strong> ani <strong>de</strong> fals sau <strong>de</strong> tăcere.<br />
1
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Tot mai mulţi oameni înţeleg acum<br />
că întreaga noastră istoriografie s-a clădit<br />
pe principii false: <strong>la</strong>tinitate, unitate şi continuitate<br />
cu agresorii romani, <strong>de</strong>şi teritoriul<br />
ocupat al Daciei nu reprezenta nici măcar<br />
un sfert din suprafaţa ei. Ca urmare a abe -<br />
raţiilor repetate, acum niciun istoric nu<br />
este dispus să se contrazică şi să-şi recunoască<br />
greşea<strong>la</strong>, să renunţe <strong>la</strong> ceea ce cu<br />
îndârjire afirma <strong>de</strong>-a lungul anilor. Noi<br />
avem convingerea că nu e niciodată prea<br />
târziu pentru nimeni să-şi recunoască<br />
eroarea şi, în consecinţă, să spună a<strong>de</strong>vărul.<br />
Cu toate că există argumente ştiinţifice<br />
<strong>de</strong> necontestat - ADN-ul, <strong>de</strong> exemplu,<br />
care atestă continuitatea absolută a Genomului<br />
I1B, a celui dacic în cadrul popu<strong>la</strong>ţiei<br />
noastre şi care este aproape<br />
inexistent <strong>la</strong> popu<strong>la</strong>ţiile italiene şi spaniole<br />
- pseudoştiinţificii noştri continuă să nu ia<br />
în consi<strong>de</strong>raţie aceste informaţii. Probabil<br />
că lor li se potriveşte zica<strong>la</strong> potrivit căreia<br />
o minciună repetată <strong>de</strong>vine a<strong>de</strong>văr<br />
închipuit… Simp<strong>la</strong> lor negare însă nu este<br />
suficientă! Niciun argument ştiinţific sau<br />
arheologic nu le schimbă opinia eronată<br />
pentru simplul motiv că, în viziunea lor<br />
egoistă, a<strong>de</strong>vărul le-ar distruge nu numai<br />
teoriile susţinute cu atâta sârg, dar şi statutul<br />
<strong>de</strong> istorici...<br />
Sunt foarte interesat să ştiu: mai<br />
exis tă oare în lume un alt popor care să fi<br />
fost „transformat” într-un timp atât <strong>de</strong><br />
scurt, istoric vorbind, din daci în romani?<br />
Evi<strong>de</strong>nt că întrebarea mea este retorică<br />
pentru că nu mai există un astfel <strong>de</strong><br />
popor...<br />
Mă întreb totuşi: <strong>de</strong> ce nu am <strong>de</strong>venit<br />
turci? De ce nu am <strong>de</strong>venit s<strong>la</strong>vi? Că<br />
doar şi ei au trecut pe <strong>la</strong> noi.…<br />
Îl citez mai jos pe istoricul Camil<br />
Bujor Mureşanu, membru titu<strong>la</strong>r al<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Aca<strong>de</strong>miei Române şi a cărui opinie<br />
bizară <strong>de</strong>spre istoria poporului român a<br />
<strong>de</strong>venit dogmă a înaltului for aca<strong>de</strong>mic:<br />
„Disputa principală se poartă în jurul veracităţii<br />
informaţiei cuprinse în mituri şi,<br />
prin urmare, a posibilităţii <strong>de</strong> a o <strong>de</strong>scifra<br />
şi <strong>de</strong> a interpreta în lumina ei realităţi<br />
revolute...”<br />
Stimabile profesor, cu tot respectul<br />
trebuie să vă corectez şi să vă informez că<br />
analizele genetice (genomul) sunt nu mituri,<br />
ci realităţi <strong>de</strong> necontestat. În consecinţă,<br />
este jenant pentru dumneavoastră<br />
să induceţi în eroare pe cei care încă res -<br />
pectă instituţia pe care dumneavoastră o<br />
reprezentaţi. Vă invit să accesaţi <strong>la</strong> computer<br />
website-ul nostru, www.dacia.<strong>org</strong>,<br />
<strong>Dacia</strong> Revival, şi <strong>la</strong> „Articole în limba<br />
română” să citiţi Călătorie genetică.<br />
Pregătirea aca<strong>de</strong>mică/universitară<br />
garantează achiziţionarea unei meto<strong>de</strong> ştiinţifice,<br />
nu şi rezultatele.<br />
„<strong>Dacia</strong> Revival” (Reînvierea Daciei)<br />
n-a pus şi nu pune problema României<br />
imediate, a României mo<strong>de</strong>rne sau<br />
contemporane. Ar fi prea puţin. Nu s-ar<br />
potrivi nici dimensiunii viziunii sale şi nici<br />
aşteptărilor noastre. „Reînvierea Daciei”<br />
pune problema în termeni bazaţi pe ştiinţă<br />
şi care surprin<strong>de</strong> în totalitate <strong>de</strong>venirea<br />
naţională a poporului nostru. „Reînvierea<br />
Daciei” nu doreşte o revoluţie a momentului<br />
istoric, ci una a istoriei. Societatea<br />
noastră internaţională trebuie astfel nu să<br />
re-creeze România, ci să-i răscumpere trecutul,<br />
să-i trezească mândria pentru minunata<br />
noastră istorie străveche, pierdută în<br />
<strong>la</strong>birintul nea<strong>de</strong>vărului.<br />
Pasiunea daciştilor contemporani<br />
este o expresie necesară <strong>de</strong> reacţiune în<br />
faţa unui trecut <strong>de</strong> nenoroc. De aici pleacă<br />
dorinţa <strong>de</strong> a <strong>de</strong>păşi pendu<strong>la</strong>rea între o<br />
2
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Preşedintele Napoleon Săvescu primind diploma<br />
<strong>de</strong> CETĂŢEAN DE ONOARE al municipiului<br />
Alba Iulia <strong>de</strong> <strong>la</strong> primarul oraşului - mai 2010<br />
amărăciune dizolvantă şi o furie optimistă.<br />
Prin g<strong>la</strong>sul nostru, prin reînvierea virtuţilor<br />
dacice, dăm ţării un sens istoric onorant<br />
şi re<strong>de</strong>schi<strong>de</strong>m un al doilea început al<br />
României, cel a<strong>de</strong>vărat, printr-o Dacie<br />
Reînviată într-o Europă unită, în care valorile<br />
perene să fie apreciate.<br />
Ţara are nevoie <strong>de</strong> mo<strong>de</strong>le în toate<br />
straturile societăţii. Degeaba aşteptăm să<br />
ne recunoască alţii (<strong>de</strong> ce ar face-o, mă întreb)<br />
dacă nu ne cunoaştem şi nu ne recunoaştem<br />
noi înşine. Iar conştiinţa <strong>de</strong><br />
sine vine prin cunoaşterea <strong>de</strong> sine.<br />
Dacă am aplica premisa potrivit<br />
căreia a nu reacţiona <strong>la</strong> împi<strong>la</strong>re înseamnă<br />
a pactiza cu împi<strong>la</strong>torul, ar însemna să<br />
dăm undă ver<strong>de</strong> manifestărilor ulterioare<br />
<strong>de</strong> <strong>de</strong>nigrare a istoriei noastre a<strong>de</strong>vărate.<br />
O astfel <strong>de</strong> atitudine trebuie condamnată<br />
imediat şi cu vehemenţă.<br />
I<strong>de</strong>ea romanizării Daciei, aşa cum<br />
ne este ea prezentată <strong>de</strong> aca<strong>de</strong>micii noştri,<br />
DACIA<br />
magazin<br />
seamănă cu aceea a sc<strong>la</strong>vului care tin<strong>de</strong> să<br />
se înru<strong>de</strong>ască cu stăpânul şi care vrea să<br />
fie consi<strong>de</strong>rat chiar rudă a stăpânului.<br />
Umilinţa naşte monştri <strong>de</strong> gândire şi acţiune.<br />
Până <strong>la</strong> Einstein, timpul (ca mărime<br />
fizică) era consi<strong>de</strong>rat liniar şi cu un singur<br />
sens, ceea ce conducea <strong>la</strong> nepotriviri în<br />
calculele matematice <strong>la</strong> nivel cosmic.<br />
Când marele fizician a introdus noţiunea<br />
<strong>de</strong> „curbură a timpului”, s-a produs o oarecare<br />
„isterie” în rândul unor fizicieni cu<br />
titluri aca<strong>de</strong>mice, fapt simi<strong>la</strong>r curentului<br />
„dacist” contra celui „<strong>la</strong>tinist“. Azi, traiectoriile<br />
sateliţilor şi rachetelor ţin cont <strong>de</strong><br />
curbura timpului pentru a obţine precizia<br />
necesară! Pentru că a<strong>de</strong>vărul este unul singur!<br />
Orice construcţie, fie ea şi <strong>de</strong> natură<br />
i<strong>de</strong>ologică, trebuie să aibă o bază<br />
temeinică pentru a rezista. „Fundaţia” istoriei<br />
noastre este subţire şi şubredă, pare<br />
pusă în fugă doar ca să fie ceva acolo… şi<br />
ceea ce pare „bătut în cuie” în istoria aca<strong>de</strong>mică<br />
<strong>de</strong>spre poporul nostru are o<br />
mulţime <strong>de</strong> găuri şi aliaje antagonice, care<br />
te fac să te îndoieşti <strong>de</strong> capacităţile intelectuale<br />
şi <strong>de</strong> buna credinţă nu numai ale<br />
celor care le produc, dar şi ale celor care<br />
le ascultă fără să le înţeleagă, fără să le<br />
conteste sau să le comenteze în mod inteligent<br />
şi nu dogmatic.<br />
Prin manualele <strong>de</strong> istorie ni se impunea<br />
să cre<strong>de</strong>m că suntem „Urmaşii<br />
Romei”... Am învăţat să repetăm ca nişte<br />
papagali că străbunii noştri s-au lăsat şterşi<br />
<strong>de</strong> pe faţa pământului ca să facă loc cuce -<br />
ritorului.<br />
Am învăţat o căruţă <strong>de</strong> năzbâtii,<br />
contrazise <strong>de</strong> faptul că existăm aici <strong>de</strong> mai<br />
bine <strong>de</strong> 8.000 <strong>de</strong> ani şi că avem ace<strong>la</strong>şi<br />
port popu<strong>la</strong>r ca cei <strong>de</strong> pe Columnă. Copiii<br />
3
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
născuţi pe pământul dacic au îmbrăcat<br />
costumul popu<strong>la</strong>r al părinţilor lor şi l-au<br />
cinstit, lăsându-l din generaţie în gene -<br />
raţie, nealterat, aşa cum îl aveau străbunii.<br />
De ce, dacă erau urmaşi ai romanilor şi<br />
crescuţi în spirit <strong>la</strong>tin, n-au îmbrăcat toga<br />
şi sandalele, ci „cămeşa”, iţarii şi opincile,<br />
fotele şi iile, care au străbătut cu mândrie<br />
până în zilele noastre?<br />
Păguboasă este şi tăcerea pe tema<br />
sud-dunăreană a Moesiei, Daciei Ripensis,<br />
Daciei Mediteranea, a tribalilor, a împăraţilor<br />
ridicaţi din această zonă (unii<br />
dintre ei asumându-şi explicit originea<br />
dacă), a chipurilor <strong>de</strong> daci plini <strong>de</strong> măreţie<br />
din Roma şi din Balcani, a primelor sate<br />
v<strong>la</strong>he din Balcani, a imperiului asăneştilor,<br />
a istoriei aromânilor şi istroromânilor, a<br />
tyrageţilor transnistrieni, a caracterului<br />
moldovenesc al spaţiului transnitrean medieval<br />
şi a săpânirii efective a Transnistriei<br />
în vremea lui Duca Vodă. Jalnică<br />
este această tăcere, cum jalnică e şi lipsa<br />
<strong>de</strong> interes!<br />
Prin omitere şi non-acţiune, autoritatea<br />
istorică oficială a României se face<br />
părtaşă <strong>la</strong> răul ce se instalează treptat, cu<br />
efecte catastrofale, în subconştientul<br />
poporului nostru, începând încă din<br />
copilărie, şi care impune românilor să<br />
creadă că ei sunt urmaşii Romei! Aşa ni<br />
s-a pregătit subjugarea mentală şi sufletească!<br />
În viziunea <strong>de</strong> sc<strong>la</strong>vi a istoricilor<br />
români, poporului îi trebuia o nouă ori -<br />
gine, <strong>de</strong> s<strong>org</strong>inte romană, îi trebuia o nouă<br />
limbă, <strong>la</strong>tina, un nou nume <strong>de</strong> ţară, România,<br />
venit <strong>de</strong> <strong>la</strong> Roma… şi toate acestea,<br />
false cum sunt, s-au perpetuat <strong>de</strong>-a lungul<br />
anilor şi au dat un brânci intrării noastre,<br />
în genunchi, în Europa. Noi trebuia să fim<br />
produsul unui amestec etnic, <strong>de</strong> preferinţă<br />
cu paternitate romană. Dar ce amestec! Un<br />
amestec indigest cu hoţii <strong>de</strong> <strong>la</strong> Roma, cu<br />
DACIA<br />
magazin<br />
nişte soldaţi romani şi cu mercenari veniţi<br />
din toate colţurile prăpădite ale lumii antice…<br />
şi, în sfârşit, când am fost lăsaţi să<br />
ne Re-Unim câteva din provinciile vechii<br />
Dacii, ni s-a spus, fără drept <strong>de</strong> apel, că <strong>de</strong><br />
fapt avea loc o Unire a unor provincii, iar<br />
noul nume nu avea voie să fie <strong>Dacia</strong>, ci<br />
România. O totală lipsă <strong>de</strong> discernământ<br />
şi <strong>de</strong> respectare a a<strong>de</strong>vărului ştiinţific!<br />
Nici „Plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>”, tema<br />
congresului nostru din acest an, nu au<br />
făcut excepţie. Contestate <strong>de</strong> către cei mai<br />
mulţi aşa-zişi cercetători români <strong>de</strong> înalt<br />
nivel, plăcuţele <strong>de</strong>scoperite <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> şi<br />
apoi copiate sunt mărturia în plumb a întâietăţii<br />
mondiale în domeniul scrisului a<br />
străbunilor noştri daci. Iar lucrările şi<br />
opiniile ce vor fi prezentate <strong>la</strong> congres vor<br />
dovedi acest fapt.<br />
„Reînvierea Daciei” îi reinstaurează<br />
românului rostul lui originar. Înainte, românul<br />
era numai român, adică un material<br />
uman, alcătuit din adormiri şi umilinţe.<br />
Dacul este un român <strong>de</strong> substanţă, un<br />
român inteligent, un prieten sincer pentru<br />
cei cinstiţi, o ameninţare pentru cei lipsiţi<br />
<strong>de</strong> onestitate. Într-o naţie <strong>de</strong> umili şi <strong>de</strong><br />
umiliţi, el, Dacul, introduce onoarea şi <strong>org</strong>oliul<br />
clădit pe o măreaţă istorie. El,<br />
Dacul, este un om a cărui mândrie suferă<br />
<strong>de</strong> insomnie, dar care construieşte<br />
cu răbdare o Românie bazată pe a<strong>de</strong>vărul<br />
istoric <strong>de</strong> netăgăduit şi care-i va<br />
aduce odihna binemeritată în analele<br />
etnicităţii naţionale.<br />
El, Dacul, dă viitorului A<strong>de</strong>vărul!<br />
Permiteţi-mi, vă rog, să vă mulţumesc<br />
tuturor şi fiecăruia în parte pentru<br />
entuziasta participare <strong>la</strong> congres şi pentru<br />
militantismul dumneavoastră admirabil <strong>de</strong><br />
a spune a<strong>de</strong>vărul şi <strong>de</strong> a-l face cunoscut în<br />
întreaga ţară.<br />
New York, august 2011<br />
4
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
II. PERSPECTIVE INTERNAŢIONALE<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Scrisoare <strong>de</strong>schisă a unui istoric român către<br />
conducerea politică a României<br />
şi către conducerea Uniunii Europene (U.E.)<br />
Domnilor Politicieni,<br />
Subsemnatul Ghe<strong>org</strong>he Iscru, istoric,<br />
conf. univ. dr., acum pensionar, domiciliat în<br />
Bucureşti, b-dul. Brâncoveanu Constantin nr.<br />
9, bl. B14, scara 4, etaj 3, ap. 100, sector 4,<br />
autor – între altele – al primei sinteze <strong>de</strong>spre<br />
strămoşii noştri reali 1 , ca om <strong>de</strong> ştiinţă, specialist<br />
în domeniu, după 50 <strong>de</strong> ani <strong>de</strong> activitate<br />
universitară, vă atrag atenţia în modul<br />
cel mai serios asupra actului politic antinaţional,<br />
în consecinţă inadmisibil, incompa -<br />
tibil cu principiile Epocii Mo<strong>de</strong>rne, în care<br />
încă ne aflăm, ace<strong>la</strong> <strong>de</strong> a admite/tolera, <strong>la</strong><br />
Bruxelles, o reprezentanţă a aşa-numitului<br />
„Ţinut Secuiesc” – în fapt, două ju<strong>de</strong>ţe ale<br />
Statului Naţional Unitar România –, iniţiativă<br />
a revizionismului maghiar, cu care noi,<br />
românii, avem un contencios istoric.<br />
Cei care admit sau tolerează un<br />
asemenea act <strong>de</strong>sconsi<strong>de</strong>ră principiile epocii<br />
mo<strong>de</strong>rne, ignoră dreptul exclusiv şi inalie -<br />
nabil al naţiunilor <strong>la</strong> i<strong>de</strong>ntitate şi suveranitate<br />
naţională, Dreptul naţiunilor înaintea tuturor<br />
altor drepturi. Sunt istoric, repet, şi ştiu ce<br />
spun. În cărţile mele, în cursul meu universitar<br />
mi-am precizat şi am argumentat pe <strong>la</strong>rg<br />
acest punct <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re 2 .<br />
Cunosc „recomandarea” U.E. din ia -<br />
nuarie 2006 privitoare <strong>la</strong> „topirea” naţiunilor<br />
etnice şi a Statelor lor naţionale într-o nouă<br />
megaformaţiune politică „civică şi multicultu -<br />
rală” – o imposibilitate naturală şi logică, contrară<br />
mersului firesc al istoriei –, precum<br />
odinioară în fostele imperii „istorice”. Actul<br />
Conf. univ. dr. G. D. Iscru,<br />
Bucureşti<br />
amintit, al revizioniştilor maghiari, se înscrie<br />
în spiritul respectivei „recomandări” (autor ia<br />
fost chiar un par<strong>la</strong>mentar român <strong>de</strong> naţio -<br />
nalitate maghiară!) şi, ca şi „recomandarea”<br />
însăşi, poate afecta chiar perspectiva U.E.!<br />
Căci o Europă unită, care să fie viabilă, nu<br />
poate fi <strong>de</strong>cât o Europă a naţiunilor, cu<br />
Statele lor naţionale. Desfiinţarea naţiunilor<br />
şi a Statelor lor naţionale este un vis himeric<br />
al unor i<strong>de</strong>ologi egocentrişti, rupţi <strong>de</strong> mersul<br />
firesc al istoriei, mai absurd <strong>de</strong>cât himera<br />
„imperiului universal”, care a bântuit minţile<br />
imperiale, din Antichitate până în pragul<br />
Epocii mo<strong>de</strong>rne. Actul revizioniştilor ma -<br />
ghiari, având ca prece<strong>de</strong>nt un act simi<strong>la</strong>r,<br />
5
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
„Kosovo”, poate <strong>de</strong>c<strong>la</strong>nşa imprevizibile<br />
„reacţii în <strong>la</strong>nţ” chiar <strong>la</strong> nivel p<strong>la</strong>netar!<br />
În ce-i priveşte pe SECUI, e bine să se<br />
ştie, acum pentru prima dată şi cu toată c<strong>la</strong> -<br />
ritatea, că ei nu sunt urmaşii unor colonişti/<br />
mercenari, aduşi în zonă <strong>de</strong> Regatul<br />
maghiar, care, având şi sprijin din Occi<strong>de</strong>nt,<br />
după două secole <strong>de</strong> lupte, a reuşit să<br />
cucerească Ar<strong>de</strong>alul – parte a Vechii Dacii!<br />
– şi aceştia nu sunt nici maghiari.<br />
SECUII sunt urmaşii unei comunităţi a<br />
strămoşilor noştri reali, Dacii Cauconi, i<strong>de</strong>ntificaţi<br />
în izvoarele istorice cu o „ţară” a lor,<br />
Cauca<strong>la</strong>nd.<br />
Cucerind Ar<strong>de</strong>alul, Regatul maghiar i-a<br />
putut atrage/<strong>de</strong>termina pe aceşti autohtoni –<br />
daci-cauconi, atunci numindu-se şi ei, <strong>de</strong>sigur,<br />
va<strong>la</strong>hi – ca, în schimbul recunoaşterii<br />
libertăţii şi <strong>de</strong>mnităţii lor naţionale, să apere<br />
graniţa pe aliniamentul Carpaţilor Răsăriteni<br />
şi <strong>de</strong> Curbură. Oameni ai pădurii şi ai<br />
munţilor, dacii erau şi aveau faimă <strong>de</strong> buni<br />
luptători, transmisă şi urmaşilor. Numele cel<br />
nou, cel <strong>de</strong> SECUI, intrat în documentele<br />
medievale – siculi –, putea veni fie <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
arma specifică <strong>de</strong> luptă, a dacior, sika, fie <strong>de</strong><br />
<strong>la</strong> o în<strong>de</strong>letnicire firească a lor, <strong>de</strong> tăietori <strong>de</strong><br />
lemne, cu securea, <strong>de</strong>sigur şi prelucrători ai<br />
lemnului. Am întâlnit în documente şi expresia<br />
„a săcui pădurea”. Trecând şi <strong>la</strong> sud <strong>de</strong><br />
Carpaţi, în Spaţiul Buzău – Râmnicul Sărat,<br />
secuii au dat numele unui ju<strong>de</strong>ţ al Va<strong>la</strong>hiei:<br />
Saac sau Săcuieni, nominalizat în Evul<br />
Mediu şi chiar <strong>la</strong> începutul Epocii Mo<strong>de</strong>rne.<br />
Dar recunoaşterea regală a libertăţii şi<br />
<strong>de</strong>mnităţii secuilor a fost una formală, căci<br />
nobilimea maghiară – cea mai <strong>la</strong>comă şi<br />
oprimatoare <strong>la</strong> nivelul continentului! – va promova<br />
în Ar<strong>de</strong>alul cucerit, ca şi în întregul<br />
Regat, o cruntă asuprire socială. De asemenea,<br />
obsedată <strong>de</strong> teama că maghiarii, puţini<br />
<strong>la</strong> număr, ar putea să dispară ca naţiune din<br />
istorie, cum s-a întâmp<strong>la</strong>t cu alţi migratori,<br />
această nobilime a dus, în paralel, o politică<br />
<strong>de</strong> maghiarizare a comunităţilor şi naţiunilor<br />
nemaghiare, în special a va<strong>la</strong>hilor, majoritari<br />
în Ar<strong>de</strong>al.<br />
Acestei duble oprimări i-au căzut vic-<br />
DACIA<br />
magazin<br />
timă şi secuii, în pofida amintitei recunoaşteri<br />
regale, căreia, în 1438 i s-a adăugat, ca<br />
manevră tactică, atragerea categoriei înstărite<br />
din rândul secuilor prin actul numit<br />
„Unio Trium Nationum” (categoriile înstărite<br />
ale maghiarilor, saşilor şi secuilor; va<strong>la</strong>hii,<br />
naţiunea majoritară, fiind excluşi, ca şi când<br />
n-ar fi existat!)<br />
Sub această dublă opresiune este<br />
elocvent faptul că primul mare război ţărănesc<br />
din Ar<strong>de</strong>al, în 1514, a fost condus <strong>de</strong><br />
secuiul Ghe<strong>org</strong>he Doja. Reprimarea efectuată<br />
<strong>de</strong> către nobilii maghiari, însă, a fost<br />
cruntă. Martiriul lui Doja a rămas pilduitor! Iar<br />
după această „pacificare”, ţărănimea a fost<br />
aruncată în „vecinică iobăgie” prin acel „Tripartitum”<br />
(cod <strong>de</strong> legi), asamb<strong>la</strong>t, în faza finală,<br />
<strong>de</strong> evreul Werboczy.<br />
Chiar şi după că<strong>de</strong>rea Regatului<br />
maghiar (1526), nobilimea şi-a continuat<br />
dub<strong>la</strong> asuprire, socială şi naţională.<br />
Drept urmare, în a doua jumătate a<br />
secolului al XVI-lea, secuii s-au răscu<strong>la</strong>t din<br />
nou, puternic, <strong>de</strong> două ori, dar au fost reprimaţi<br />
iarăşi cu cruzime şi sadism. Aşa se face<br />
că în 1599, când voievodul Va<strong>la</strong>hiei, Mihai<br />
Viteazul, a pornit lupta pentru reunificarea<br />
Daciei şi a intrat în Ar<strong>de</strong>al, secuii au fost <strong>de</strong><br />
partea voievodului unificator, care le-a redat<br />
drepturile <strong>de</strong> odinioară. În schimb, nobilii<br />
maghiari l-au numit pe Mihai „dacul cel rău”.<br />
În secolul al XVII-lea şi în continuare,<br />
dub<strong>la</strong> oprimare din partea nobilimii maghiare<br />
a continuat, vizându-i, evi<strong>de</strong>nt şi pe secui.<br />
Secuii, continuu, au consi<strong>de</strong>rat Ar<strong>de</strong>alul<br />
ca patrie a lor, din vechime, ca autohtoni, urmaşi<br />
ai dacilor cauconi. Un istoric al lor, Mihaly<br />
Cserey, din secolul al XVIII-lea, scria în<br />
cartea sa: „Fereşte-te, Transilvanie 3 , că <strong>de</strong><br />
multe ori păsatul maghiar ţi-a fript buzele!”.<br />
Şi câtă dreptate avea!<br />
Politica <strong>de</strong> maghiarizare, dub<strong>la</strong>tă <strong>de</strong><br />
opresiunea socială, n-a dat, pentru nobilimea<br />
maghiară, rezultatele scontate, iar tradiţio -<br />
na<strong>la</strong> ei spaimă <strong>de</strong> dispariţie a naţiunii proprii<br />
s-a amplificat în etapa renaşterii naţionale.<br />
În revoluţia maghiară din 1848-1849,<br />
conducerea acesteia, în cea mai mare parte<br />
6
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
nobiliară, prin manipu<strong>la</strong>re, a putut beneficia<br />
totuşi <strong>de</strong> „re gimentele <strong>de</strong> graniţă” ale secuilor<br />
ca forţă <strong>de</strong> şoc, în Ar<strong>de</strong>al, împotriva va<strong>la</strong>hilor<br />
şi saşilor.<br />
În continuare, sub cumplita politică <strong>de</strong><br />
maghiarizare din anii celui <strong>de</strong>-al doilea dua -<br />
lism maghiaro-habsburgic (1866-1918), ca şi<br />
în isteria revizionistă anti-Trianon <strong>de</strong> după<br />
1920, propaganda maghiară, dub<strong>la</strong>tă <strong>de</strong> persecuţii,<br />
dar şi <strong>de</strong> „motivaţii” subtile, sub un<br />
regim fascist, i-a „convins” pe secui să-şi<br />
„uite” limba naţională.<br />
Dar încă sub regimul comunist, inspectori<br />
şco<strong>la</strong>ri mi-au mărturisit că în misiunea lor<br />
au putut constata sentimentul naţional românesc<br />
în casele secuilor.<br />
Simbolurile heraldice ale secuilor,<br />
Soarele şi Luna, sunt simboluri străvechi ale<br />
strămoşilor lor şi ai noştri, dacii, şi nu au<br />
nimic comun cu simbolurile maghiare.<br />
Acesta este un argument puternic <strong>de</strong><br />
străvechime, autohtonie şi continuitate, al<br />
secuilor, ca urmaşi ai dacilor cauconi.<br />
Hrănindu-se din falsuri istorice, himera<br />
unei aşa-zise „Ungarii Mari” a bântuit minţile<br />
extremiştilor maghiari după „că<strong>de</strong>rea Rega -<br />
tului” (1526). Din ea, aceştia, se hrănesc şi<br />
azi. Fiind s<strong>la</strong>bi prin forţele proprii şi lipsindule<br />
argumente credibile, au căutat continuu,<br />
cu abilitate şi perfidie, un „spate”, care să-i<br />
sprijine împotriva vecinilor, cu <strong>de</strong>osebire împotriva<br />
românilor. Dar acest „spate”, mereu<br />
altul pe etape istorice, i-a folosit <strong>la</strong> rândul său<br />
pentru a menţine <strong>de</strong>stabilizare şi nesiguranţă<br />
în zonă.<br />
Azi, extremismul revizionist şi şovin<br />
maghiar este „nebunul” pe care cei interesaţi<br />
îl „mişcă” pe tab<strong>la</strong> <strong>de</strong> şah a zonei în ace<strong>la</strong>şi<br />
scop. Resursele – materiale şi umane – şi<br />
poziţia strategică a acestui pământ al Vechii<br />
Dacii au fost şi continuă să fie tentaţie majoră<br />
pentru „Centrele <strong>de</strong> Putere” – numele<br />
noilor imperii! – care, <strong>la</strong> rândul lor, hrănesc<br />
în consens, dar şi fiecare în parte, cea mai<br />
primejdioasă himeră a contemporaneităţii,<br />
botezată, eufemistic, „globalizare”.<br />
Acum, extremismul revizionist şi şovin<br />
maghiar, prin manevre oculte, cu abilitate şi<br />
DACIA<br />
magazin<br />
cu perfidie „istorică”, printr-o perseverenţă diabolică<br />
în „politica paşilor mărunţi” pe care o<br />
duce, îi foloseşte pe secui, urmaşi ai autohtonilor<br />
daci, împotriva României, ca „vârf <strong>de</strong><br />
<strong>la</strong>nce”, reuşind să amăgească li<strong>de</strong>ri neinformaţi,<br />
s<strong>la</strong>b informaţi sau chiar cointeresaţi, interni<br />
şi externi, în lichidarea Statului nostru<br />
naţional unitar, atât cât a mai rămas din<br />
Vechea Dacie, patria strămoşilor noştri reali.<br />
La toate relele arătate succint mai sus<br />
s-au adăugat două vinovăţii speciale:<br />
Prima, cea a istoricilor români, majoritatea<br />
tributari tezei false a „romanizării Daciei”.<br />
Cei care au abordat „problema<br />
secuilor”, atunci când n-au lăsat-o pe seama<br />
„colegilor” maghiari şi saşi, n-au început investigaţia<br />
din Antichitatea Daciei, <strong>de</strong> <strong>la</strong> cauconii<br />
ţării Cauca<strong>la</strong>nd, <strong>de</strong>oarece, conform<br />
amin titei teze false, dacii, inclusiv cei din<br />
zona respectivă, fuseseră exterminaţi <strong>de</strong><br />
legiunile Romei imperiale! ... Ce specialist<br />
care se respectă şi respectă ştiinţa istorică<br />
mai susţine azi această cumplită minciună a<br />
unui lăudător postum al împăratului Traian?<br />
A doua vinovăţie aparţine oamenilor<br />
politici români şi constă în toleranţa exage -<br />
rată faţă <strong>de</strong> revizinonismul şi şovinismul extremiştilor<br />
maghiari vizând România, cu<br />
<strong>de</strong>osebire în zona Ar<strong>de</strong>alului, dar şi în cele<strong>la</strong>lte<br />
teritorii româneşti din Vest şi Nord. Iar<br />
după 1989, această toleranţă oficială, ajunsă<br />
<strong>la</strong> apogeu, seamănă cu o complicitate.<br />
Cui foloseşte? Întrebare retorică.<br />
Dar luaţi aminte, Domniile voastre, <strong>la</strong><br />
vinovăţiile pe care istoria şi memoria colectivă<br />
refuză să le prescrie!<br />
________________________<br />
1. G.D.Iscru, Strămoşii noştri reali: geţii, dacii, tracii,<br />
illirii ..., naţiunea matcă din vatra „Vechii Europe”, Ed.<br />
„Nico<strong>la</strong>e Bălcescu” şi Ed. „Mica Va<strong>la</strong>hie”, Bucureşti,<br />
2010.<br />
2. Mai nou: G.D.Iscru, O nouă introducere în Epoca<br />
mo<strong>de</strong>rnă. Cu privire specială <strong>la</strong> istoria naţională: Ed.<br />
Proema, Baia Mare, 2010.<br />
3. Numele dat Ar<strong>de</strong>alului <strong>de</strong> cance<strong>la</strong>ria maghiară (ca<br />
ţara „<strong>de</strong> dincolo <strong>de</strong> pădure”; şi aşa a rămas!).<br />
7
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Why <strong>Dacia</strong> Revival at United Nations (UN)?<br />
Pourquoi <strong>Dacia</strong> Revival aux Nations Unies (NU)?<br />
Organizaţia Naţiunile Unite a fost<br />
fondată <strong>la</strong> 24 octombrie 1945 şi are 193<br />
state membre. Preşedintele celei <strong>de</strong>-a 65-a<br />
sesiuni a UN este H.E. Mr. Joseph Deiss,<br />
fost Consilier fe<strong>de</strong>ral al Elveţiei. Ziua <strong>de</strong> 24<br />
octombrie este ziua Naţiunilor Unite şi ea<br />
se sărbătoreşte în fiecare an. Există sedii ale<br />
Naţiunilor Unite <strong>la</strong> Geneva, New York şi<br />
Viena.<br />
Societatea <strong>Dacia</strong> Revival International<br />
a fost fondată în urma cu 12 ani, <strong>la</strong><br />
New York, <strong>de</strong> către Domnul Dr. Napoleon<br />
Săvescu şi <strong>de</strong> către un grup <strong>de</strong> româniamericani<br />
entuziaşti, însetaţi <strong>de</strong> a<strong>de</strong>vărata<br />
Istorie a Daciei, a Thraciei, a Pe<strong>la</strong>sgiei, a Europei.<br />
În prezent, <strong>Dacia</strong> Revival are filiale în<br />
România, Basarabia, Australia, Elveţia, Macedonia,<br />
USA etc., care sunt formate din mai<br />
multe sute <strong>de</strong> membri, pasionaţi <strong>de</strong> istorie.<br />
Naţiunile Unite au ca scopuri principale:<br />
1) menţinerea păcii în lume;<br />
2) <strong>de</strong>zvoltarea <strong>de</strong> re<strong>la</strong>ţii amicale între<br />
naţiuni;<br />
3) susţinerea naţiunilor spre a lucra<br />
împreună pentru a ajuta săracii, pentru a înlătura<br />
foamea, bolile, analfabetismul; pentru<br />
a încuraja fiecare popor <strong>de</strong> a respecta drepturile<br />
şi libertăţile aproapelui;<br />
4) coordonarea acţiunilor naţiunilor<br />
spre a le ajuta să ajungă <strong>la</strong> aceste scopuri.<br />
Aceste principii ale UN sunt fie<br />
aproape, fie fac parte integrantă din scopurile<br />
Societăţii <strong>Dacia</strong> Revival, <strong>la</strong> scara şi specificul<br />
acesteia.<br />
Evi<strong>de</strong>nt că ceea ce primează <strong>la</strong> toate<br />
filialele <strong>Dacia</strong> Revival este Istoria Daciei,<br />
Dipl. Ing. Alexandru Stan,<br />
Asociaţia „<strong>Dacia</strong>-Helvetia”<br />
Cultura Daciei, a Thraciei, a Pe<strong>la</strong>sgiei, <strong>de</strong>scoperirea<br />
continuă, prezentarea noţiunilor tinerelor<br />
generaţii, dar şi dialogul între<br />
generaţii, schimbul <strong>de</strong> noutăţi, analiza, compararea<br />
şi integrarea acestora cu Istoria popoarelor<br />
limitrofe, în contextul Uniunii<br />
Europene şi în lume, în mişcare continuă.<br />
Regina massa-geţilor, Tomiris, regele<br />
Regalian au luptat <strong>la</strong> vremea lor pentru Unirea<br />
şi Libertatea Geţilor, a Dacilor, strămosii<br />
noştri, românii <strong>de</strong> azi.<br />
Dar în timpul domniei Rgelui Burebista,<br />
Regatul Daciei Unite (<strong>Dacia</strong> Antică<br />
sau Getae) din anii 60, înainte <strong>de</strong> I. Christos,<br />
se întin<strong>de</strong>a <strong>de</strong> <strong>la</strong> nordul Lacului Constanţa<br />
(Bo<strong>de</strong>nsee, în sudul Germaniei <strong>de</strong> azi) şi<br />
până între Nipru (Borystenes) şi Don (Tanais),<br />
<strong>la</strong> nord <strong>de</strong> Marea Neagră ; iar în sudul<br />
Dunării, până în Macedonia, Illyria şi Marea<br />
Egee.<br />
Mai recent, au fost realizate cele<br />
patru Mari Uniri cunoscute în Istoria Daciei,<br />
a României şi anume <strong>Dacia</strong> Unită <strong>de</strong><br />
către Regele Burebista, Unirea Principatelor<br />
Române vrută şi realizată <strong>de</strong> Mihai Viteazul<br />
(Bravul), Unirea <strong>de</strong> <strong>la</strong> 1859, sub<br />
conducerea Domnitorului Alexandru Ioan<br />
8
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Orăştie, Regele Burebista, sec. - I, statuie<br />
concepută şi realizată <strong>de</strong> <strong>Dacia</strong> Revival<br />
Cuza şi Marea Unire <strong>de</strong> <strong>la</strong> 1918, concepută<br />
<strong>de</strong> către Pan Halippa, <strong>de</strong> către politicienii români<br />
activi în interiorul Basarabiei, al României<br />
şi în exteriorul lor, sub Regele<br />
Ferdinand I.<br />
Comunismul şi post-comunismul intern<br />
şi extern, între 1940-1944-2007, au<br />
cedat teritorii etc., ale Daciei. Cititi alte <strong>de</strong>talii<br />
în site-urile: www.dacia.<strong>org</strong> si www.pe<strong>la</strong>sgia.<strong>org</strong>.<br />
Un abil, admirabil diplomat român din<br />
prima jumătate a secolului XX, un român luminat<br />
şi activ, îl citez aici pe Nico<strong>la</strong>e Titulescu<br />
(1882, Craiova-1941, Cannes) a<br />
reprezentat cu mult succes Bucovina, Basarabia,<br />
Cadri<strong>la</strong>terul şi toată România, într-un<br />
context foarte dificil, <strong>la</strong> Societatea Naţiunilor<br />
(1920), precursoarea Naţiunilor Unite,<br />
înainte <strong>de</strong> Cel <strong>de</strong>-al Doilea Război Mondial.<br />
Nico<strong>la</strong>e Titulescu a fost, <strong>de</strong> asemenea, un<br />
mare iubitor al Istoriei Daciei, fi<strong>de</strong>l ei, în<br />
context european, după Pacea <strong>de</strong> <strong>la</strong> Trianon.<br />
Noi dorim din tot Sufletul <strong>de</strong> Get, <strong>de</strong><br />
DACIA<br />
magazin<br />
Dac, ca viitorii politicieni români, noua generaţie<br />
<strong>de</strong> români să fie, <strong>de</strong> asemenea, iubitori,<br />
cunoscători ai bogatei Istorii a Daciei.<br />
<strong>Dacia</strong> Revival lucrează cu perseverenţă<br />
spre informarea societăţii civile din<br />
Lumea româneasca, promovează sectorul<br />
particu<strong>la</strong>r al cercetării, cultivă formarea justă<br />
a tinerilor <strong>de</strong> origine dacă, getă, în interiorul<br />
României, al Basarabiei, <strong>la</strong> sud <strong>de</strong> Dunăre.<br />
Schimburile şi co<strong>la</strong>borările cu cercetători,<br />
istorici, arheologi din Germania,<br />
Italia, USA, Canada, Franţa, India, Suedia,<br />
Elveţia, Anglia, Macedonia, Albania, Bulgaria<br />
etc. sunt prezente în programul Societăţii<br />
<strong>Dacia</strong> Revival.<br />
Stema Daciei<br />
De asemenea, informarea, dialogul,<br />
comunicarea şi <strong>de</strong>zvoltarea pe durată<br />
medie şi lungă în domeniul Istoriei Daciei,<br />
a educaţiei, a formării continue, prin vectorul<br />
cunoaşterii trecutului şi prezentului,<br />
sunt jaloane care fac parte din structura<br />
Naţiunilor Unite.<br />
Acest Congres internaţional <strong>de</strong> dacologie<br />
– 2011, <strong>org</strong>anizat <strong>de</strong> <strong>Dacia</strong> Revival,<br />
este un exemplu concret.<br />
9
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
„DACIA REVIVAL” INTERNATIONAL SOCIETY<br />
DACIA<br />
magazin<br />
- fundamente <strong>de</strong> Drept Internaţional Public, prevăzute<br />
în documentele Naţiunilor Unite –<br />
Nimeni nu poate trăi şi nu poate progresa<br />
în ignoranţă faţă <strong>de</strong> istoria şi izvoarele<br />
existenţei şi culturii propriei etnii, af<strong>la</strong>tă în<br />
stadiul <strong>de</strong> naţiune. Carenţa acestor cunoş -<br />
tinţe poate uşura sarcina celor care au interes<br />
să elimine un popor prin a-i altera<br />
memoria şi a-i înlocui cultura, istoria, religia<br />
cu altele inventate oportunist. Astfel ca<br />
acesta să uite ceea ce a fost şi ceea ce este<br />
<strong>de</strong> fapt.<br />
Aşa se face că, în istoria noastră<br />
mo<strong>de</strong>rnă şi recentă, strălucitul popor antic şi<br />
civilizaţia Geto-Dacilor au dispărut cu<br />
<strong>de</strong>săvârşire din manualele şi cursurile universitare,<br />
din prestaţiile aca<strong>de</strong>mice şi cultu -<br />
rale, care au pus piatră <strong>de</strong> hotar <strong>de</strong> timp al<br />
genezei noastre ca popor anii 101 şi 106,<br />
anii invaziilor cotropitoare romane, lăsând o<br />
pată albă, acolo un<strong>de</strong> ar fi trebuit să-şi aibă<br />
locul peste 30 <strong>de</strong> mii <strong>de</strong> ani <strong>de</strong> spiritualitate,<br />
care s-a conservat <strong>la</strong>tent, dar ale cărei urme<br />
au fost şterse cu osârdie, aşa cum focul a<br />
mistuit manuscrisele Bibliotecii din Alexandria.<br />
Puţinele voci luci<strong>de</strong>, care au sesizat<br />
pericolul şi au încercat să pună în valoare şi<br />
să interpreteze corect izvoarele-vestigii ale<br />
trecutului nostru real, au fost ignorate în cel<br />
mai bun caz, dacă nu marginalizate, şi<br />
tratate cu „superioară” neîncre<strong>de</strong>re,<br />
aruncând asupra operei lor anatema diletantismului.<br />
Iar tineretului i-au fost inculcate,<br />
<strong>de</strong>cenii <strong>la</strong> rând, teorii aberante cu naşterea<br />
unui popor, printr-un amestec fizic pe durata<br />
a ceva mai mult <strong>de</strong> un secol, dintre o mică<br />
Nico<strong>la</strong>e Spiroiu,<br />
Consilier „<strong>Dacia</strong> Revival” Intl Soc.<br />
parte a autohtonilor cu nişte invadatori etnic<br />
şi cultural eterogeni. Care „chipurile” şi-au<br />
extins influenţa culturală pe spaţii <strong>de</strong> 6 ori<br />
mai mari, pe care nici măcar nu le contro<strong>la</strong>u,<br />
fiindu-le ostile.<br />
În plin proces <strong>de</strong> globalizare, un<br />
român trăitor pe meleaguri străine, un<strong>de</strong> „a<br />
ales libertatea” <strong>la</strong> începul anilor 1970, s-a<br />
confruntat cu vidul <strong>de</strong> informaţie <strong>de</strong>spre istoria<br />
veche a naţiei sale. Prin comparaţie cu<br />
alte etnii <strong>de</strong> acolo, a realizat, mai acut <strong>de</strong>cât<br />
cei din ţară, aberaţia care ne scurtează exis -<br />
tenţa ca popor indo-european cu milenii<br />
bune şi ne mută geneza în secolul doi al erei<br />
creştine, legând-o <strong>de</strong> agresiunea şi scurta<br />
stăpânire imperială asupra regatului lui Decebal,<br />
în timp ce popoare vecine, venite <strong>de</strong><br />
pe Volga şi aşezate <strong>la</strong> sud <strong>de</strong> Dunăre cu 7<br />
secole mai târziu, se poc<strong>la</strong>mă <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nţi<br />
ai Tracilor sau chiar ai Geto-Dacilor şi-şi<br />
adaugă câteva milenii <strong>la</strong> mult mai scurta lor<br />
istorie europeană. Din nemulţumirea doctorului<br />
Napoleon Săvescu din New York s-a<br />
închegat şi a prins contur i<strong>de</strong>ea renaşterii<br />
Daciei, cu istoria, cultura şi vestigiile a<strong>de</strong>vărate,<br />
semănate în munţii, văile şi câmpiile<br />
arealului antic al acesteia, din Boemia şi<br />
Transcarpatia până <strong>la</strong> munţii Hemus în Tracia,<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> Hotin şi O<strong>de</strong>ssa până în Valea Ti -<br />
mocului şi în satele locuite încă <strong>de</strong><br />
Istroromâni pe coasta Adriaticii. Aşa a luat fiinţă<br />
„<strong>Dacia</strong> Revival International Society” din<br />
New York şi au fost posibile cele 11 congrese<br />
<strong>de</strong> Dacologie, <strong>org</strong>anizate <strong>de</strong> aceasta<br />
până în prezent, ca şi numeroase acţiuni <strong>de</strong><br />
10
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
natură să pună în drepturile sale a<strong>de</strong>vărata<br />
noastră istorie, cultură şi civilizaţie, vestigiile<br />
ignorate până nu <strong>de</strong>mult sau supuse agresiunii<br />
oamenilor ignoranţi, mai <strong>de</strong>structivă<br />
<strong>de</strong>cât cea firească, a timpului măsurat în<br />
milenii.<br />
Proc<strong>la</strong>mând că „noi nu suntem urmaşii<br />
Romei” şi că „Nu suntem împotriva<br />
nimănui. Singurii noştri duşmani sunt min -<br />
ciuna şi ignoranţa”, preşedintele iniţiator şi<br />
cei<strong>la</strong>lţi membri fondatori şi a<strong>de</strong>pţi ai „<strong>Dacia</strong><br />
Revival” nu vor să rescrie istoria naţională.<br />
Dar au <strong>de</strong>cis să pornească în căutarea istoriei<br />
noastre pierdute din vrăjmaşe sau meschine<br />
interese şi să o repună în acord cu<br />
a<strong>de</strong>văratele izvoare ale acesteia. La care<br />
tânăra generaţie şi generaţiile viitoare au tot<br />
dreptul. Dreptul <strong>la</strong> a<strong>de</strong>văr. Proc<strong>la</strong>mat în<br />
egală măsură <strong>de</strong> preceptele religioase creştine,<br />
dar şi <strong>de</strong> principiile <strong>de</strong> Drept Internaţional<br />
Public, în care se află sediul<br />
materiei juridice din „Carta Organizaţiei Naţiunilor<br />
Unite” şi din „Dec<strong>la</strong>raţia Universală a<br />
Drepturilor Omului”, adoptată <strong>de</strong> Adunarea<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Generală a Naţiunilor Unite în <strong>de</strong>cembrie<br />
1948.<br />
În susţinerea celor <strong>de</strong> mai sus, rea -<br />
mintim textul scripturii, care atestă că voia lui<br />
Dumnezeu în legătură cu umanitatea este<br />
„ca toţi oamenii să se mântuiască şi <strong>la</strong><br />
cunoştinţa a<strong>de</strong>vărului să vină” (I Tim. 2,4).<br />
Creştinul îşi caută mântuirea sa şi pe a<br />
aproapelui său şi e însetat <strong>de</strong> cunoştinţa<br />
a<strong>de</strong>vărului şi a vieţuirii în a<strong>de</strong>văr. La mântuire<br />
se ajunge numai prin cunoaşterea a<strong>de</strong>vărului<br />
mântuitor.<br />
Iar Carta ONU proc<strong>la</strong>mă în articolul<br />
55, ca obligaţie pentru toţi membrii săi, <strong>de</strong> a<br />
întreprin<strong>de</strong> acţiuni şi <strong>de</strong> a promova „respectarea<br />
principiului egalitaţii în drepturi a popoarelor<br />
şi al dreptului lor <strong>de</strong> a dispune <strong>de</strong><br />
ele însele”. Iar în Preambul, Dec<strong>la</strong>raţia Universală<br />
a Drepturilor Omului consi<strong>de</strong>ră că<br />
„recunoaşterea <strong>de</strong>mnităţii inerente tuturor<br />
membrilor familiei umane şi a drepturilor lor<br />
egale şi inalienabile constituie fundamentul<br />
libertăţii, dreptăţii şi pacii în lume, … că ignorarea<br />
şi dispreţuirea drepturilor omului au<br />
dus <strong>la</strong> acte <strong>de</strong> barbarie, care revoltă con -<br />
ştiinţa omenirii şi că faurirea unei lumi în care<br />
fiinţele umane se vor bucura <strong>de</strong> libertatea<br />
cuvântului şi a convingerilor şi vor fi eliberate<br />
<strong>de</strong> teamă şi mizerie, a fost proc<strong>la</strong>mată drept<br />
cea mai înaltă aspiraţie a oamenilor”.<br />
Ca stat membru al ONU, care a adoptat,<br />
ratificat şi promulgat Dec<strong>la</strong>raţia Universală<br />
a Drepturilor Omului şi alte documente<br />
internaţionale conexe acesteia, ale căror<br />
principii le-a preluat în legea fundamentală<br />
– Constituţia în vigoare din 1991 şi 2003 –<br />
România, autorităţile sale centrale şi locale,<br />
ca şi instituţiile publice aca<strong>de</strong>mice, au obligaţia<br />
şi datoria morală să nu ignore strădaniile<br />
corecte ale numeroaselor societăţi şi<br />
ONG-uri, care, încurajate <strong>de</strong> „<strong>Dacia</strong> Revival”<br />
şi congresele sale <strong>de</strong> dacologie, întreprind<br />
acţiuni în sprijinul <strong>de</strong>scoperirii a<strong>de</strong>vărului istoric<br />
şi răspândirii rezultatelor obţinute pe<br />
căile pe care statul <strong>de</strong> drept le apără sau ar<br />
trebui să le apere.<br />
11
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
III. SEMNIFICAŢII ŞI VALORIZĂRI<br />
Importanţa naţională şi internaţională<br />
a Dacologiei ca ştiinţă<br />
Conf. univ. dr. G. D. Iscru,<br />
Bucureşti<br />
Dacologia este parte componentă a ştiinţei<br />
istorice naţionale, a ştiinţei istorice în ge -<br />
neral, în măsura în care ea se practică şi în afara<br />
cadrului nostru naţional actual. Cadrul ei naţional<br />
noi îl consi<strong>de</strong>răm a fi spaţiul tuturor naţiunilor ce<br />
se revendică sau ar trebui să se revendice, total<br />
sau parţial, din strămoşii comuni, autohtoni în<br />
întinsa şi ancestra<strong>la</strong> vatră a Daciei Mari; din<br />
naţiunea lor, prima constituită în Vechea Europă<br />
– naţiune matcă pentru aproape toate naţiunile<br />
bătrânului nostru continent.<br />
Imperiile (să le spunem) istorice – răul<br />
suprem, în p<strong>la</strong>n extern, pentru toate naţiunile<br />
lumii –, constituite încă din Antichitate prin expansiune,<br />
rapt şi jaf, aspirând fiecare în parte <strong>la</strong><br />
„statutul” <strong>de</strong> „imperiu universal” prin „topirea”<br />
naţiunilor în imensele lor spaţii <strong>de</strong> cucerire, s-au<br />
străduit continuu să anuleze i<strong>de</strong>ntitatea şi suveranitatea<br />
naţională ale acestora. În timp istoric<br />
însă şi imperiile au slăbit, treptat, prin competiţia<br />
dintre ele. Dar factorul cel mai important care a<br />
dus <strong>la</strong> slăbirea imperiilor până <strong>la</strong> intrarea lor<br />
într-o criză generală a sistemului imperial, în<br />
prima etapă a epocii mo<strong>de</strong>rne, a fost lupta continuă<br />
a naţiunilor pentru eliberare <strong>de</strong> sub imperii,<br />
pentru revenirea <strong>la</strong> i<strong>de</strong>ntitatea, integritatea şi suveranitatea<br />
lor naţională, pentru constituirea/reconstituirea<br />
Statelor lor naţionale.<br />
Din păcate, dominaţia milenară a imperiilor<br />
istorice – din Europa şi Asia, toate constituindu-şi<br />
şi întinse imperii coloniale –, dominaţie<br />
extinsă aproape asupra tuturor naţiunilor lumii,<br />
până în epoca mo<strong>de</strong>rnă, a lăsat răni adânci pe<br />
trupul şi în spiritul respectivelor naţiuni. Efortul<br />
<strong>de</strong> „vin<strong>de</strong>care” a acestor răni continuă şi azi.<br />
Constituirea Neoimperialismului mondial<br />
– rezultat al unirii, în secolul XX, a imperiilor<br />
supravieţuitoare Primului Război Mondial cu<br />
primul „Imperiu invizibil” (atipic, adică neproc<strong>la</strong>-<br />
mat ca atare, dar prezent peste tot – imperiul ca -<br />
pitalului) – a condus <strong>la</strong> <strong>de</strong>păşirea vremelnică a<br />
crizei sistemului imperial şi a adus naţiunile,<br />
Statele lor naţionale, <strong>la</strong> cea mai grea cumpănă a<br />
istoriei acestora. Forţe uriaşe, fără prece<strong>de</strong>nt, au<br />
fost acumu<strong>la</strong>te şi sunt <strong>de</strong>ja aruncate în războiul<br />
total, neoimperialist, împotriva naţiunilor, vizând<br />
instituirea unei aşa-zise „Noi Ordini Mondiale”<br />
– „ordinea” bolnavilor <strong>de</strong> avere, <strong>de</strong> putere, <strong>de</strong><br />
dominaţie. Strategiile lor frizează chiar irespon -<br />
sabilitatea faţă <strong>de</strong> soarta lumii, a vieţii şi a civilizaţiei<br />
pe p<strong>la</strong>neta Pământ. Iresponsabilitate,<br />
pentru că ignoră legile firii şi lecţiile istoriei. Or,<br />
tocmai acţiunea acestor legi şi izbândirea acestor<br />
lecţii a condus <strong>la</strong> marele triumf al naţiunilor în<br />
epoca mo<strong>de</strong>rnă – epoca suveranităţilor<br />
naţionale. Acest triumf nu mai poate fi ignorat,<br />
negat şi cu atât mai puţin nu mai poate fi lichidat,<br />
căci forţa naţiunilor rămâne cea mai puternică<br />
forţă a P<strong>la</strong>netei şi temelia lor trainică pentru adju<strong>de</strong>carea<br />
victoriei finale.<br />
Dreptatea este <strong>de</strong> partea naţiunilor, iar<br />
ştiinţa istorică – <strong>la</strong> nivel naţional şi în consens<br />
universal – trebuie să slujească dreptatea şi a<strong>de</strong>vărul<br />
istoric. Ea este chemată, dimpreună cu cele<strong>la</strong>lte<br />
ştiinţe umaniste, să ajute naţiunile <strong>la</strong><br />
conştientizarea <strong>de</strong>plină şi într-un timp cât mai<br />
scurt a primejdiei majore pe care o reprezintă, azi<br />
şi în perspectivă, pentru ele, conspiraţia mondială<br />
neoimperialistă. Cum? Promovând cu consecvenţă<br />
dreptatea şi dreptul naţiunilor şi slujind<br />
a<strong>de</strong>vărul istoric. Procedând astfel, se pun în sluj -<br />
ba naţiunilor. Dintre slujitorii acestor ştiinţe, cei<br />
care nu caută dreptatea şi a<strong>de</strong>vărul istoric se compromit<br />
ca oameni <strong>de</strong> ştiinţă. Totodată, slujitorii<br />
ştiinţelor pozitive sunt chemaţi să nu-şi mai pună<br />
munca şi geniul lor în slujba Forţelor răului, cum<br />
mulţi au făcut-o şi <strong>de</strong>stui încă o fac, conştient sau<br />
nu.<br />
12
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Dacologia, <strong>la</strong> noi, ca parte componentă a<br />
ştiinţei istorice naţionale, s-a înfiripat împotriva<br />
marelui fals istoric: teoria ilogică şi neştiinţifică<br />
a „romanizării” Daciei (cu sau fără exterminarea<br />
autohtonilor); „romanizare” „în direct”, în <strong>Dacia</strong><br />
ocupată, „romanizare” „<strong>la</strong> distanţă” în <strong>Dacia</strong> rămasă<br />
liberă!... Teza falsă a „romanizării” s-a extins<br />
şi asupra altor vetre naţionale ale Europei, dar<br />
cu <strong>de</strong>osebire promotorii ei – străini, dar din păcate<br />
şi cărturari autohtoni, fie din cei mandataţi<br />
în acest scop, fie din cei care şi-au realizat opera<br />
pe baza acestei teze false, apoi şi-au raliat şi factorul<br />
politic – insistă asupra „romanizării” Daciei.<br />
Iar vatra Daciei – când mai mare, când mai mică<br />
– a fost şi rămâne tentantă pentru <strong>de</strong>stui competitori,<br />
mai apropiaţi sau mai <strong>de</strong> <strong>de</strong>parte. Însă, pe<br />
măsură ce izvoarele scrise au fost cunoscute şi<br />
cercetate mai cu atenţie, mai profesional adică,<br />
îndoia<strong>la</strong> privind teza „romanizării” nu numai că<br />
a crescut treptat, dar a început să fie şi exprimată<br />
ştiinţific. Au survenit şi trei „momente” <strong>de</strong> refe -<br />
rinţă: 1) studiul din 1861 al savantului B. P. Has<strong>de</strong>u,<br />
Perit-au dacii?, prin care practic a fost<br />
„<strong>de</strong>montată” contribuţia „Şcolii Ar<strong>de</strong>lene” <strong>la</strong> teza<br />
„romanizării” şi teza însăşi; 2) apoi, opera fundamentală<br />
a lui Nico<strong>la</strong>e Densuşianu asupra Daciei<br />
străvechi, numită <strong>de</strong> el, atunci, <strong>Dacia</strong> preistorică,<br />
operă editată în 1913 prin grija prietenului său,<br />
care i-a dat şi o substanţială Introducere, dr. C.<br />
Istrati. Această operă a lui N. Densuşianu repre -<br />
zintă o impresionantă contribuţie ştiinţifică prin<br />
vastitatea materialului ştiinţific cules şi prelucrat,<br />
edit şi inedit, inclusiv izvoare arheologice accesibile<br />
atunci, dar şi prin noutatea abordării<br />
metodologice; prin el, istoria mitologică, e<strong>la</strong>borată<br />
<strong>de</strong> un profesionist, <strong>de</strong>vine şi <strong>la</strong> noi prima<br />
parte componentă a istoriei naţionale; <strong>de</strong> asemenea,<br />
tot pentru prima dată <strong>la</strong> noi, un profesionist<br />
foloseşte „arhiva vie a poporului”, cum el însuşi<br />
a numit-o, adică cercetare „pe teren” din cât a<br />
putut să cuprindă în spaţiul abordat ştiinţific;<br />
întâi, pentru Revoluţia lui Horea (1884), apoi, <strong>la</strong><br />
o scară imensă, pentru <strong>Dacia</strong> „preistorică”. Res -<br />
pingerea operei <strong>Dacia</strong> preistorică <strong>de</strong> către<br />
forurile aca<strong>de</strong>mice şi universitare – „ştiinţificii”,<br />
cum îi numea B. P. Has<strong>de</strong>u –, <strong>de</strong> atunci şi până<br />
azi, se profilează a fi nu numai o mare greşeală,<br />
o vinovăţie majoră faţă <strong>de</strong> ştiinţa istorică, ci şi o<br />
mare pier<strong>de</strong>re, foarte greu <strong>de</strong> recuperat; 3) în<br />
DACIA<br />
magazin<br />
paralel, în epocă s-a afirmat ca strălucit dacolog<br />
geniul nostru naţional Mihai Eminescu, cu mij -<br />
loacele poetului „nepereche” şi ale celui mai <strong>de</strong><br />
seamă gazetar naţional al tuturor timpurilor în<br />
spaţiul Daciei. Totodată, militanţi până <strong>la</strong> jertfa<br />
supremă pentru o nouă restaurare a Daciei printrun<br />
efort <strong>de</strong> renaştere naţională, Eminescu şi N.<br />
Densuşianu reprezintă culmi, neatinse încă, în<br />
Mişcarea noastră dacologică şi, totodată, primele<br />
jertfe politice pe altarul Daciei. Dar Eminescu a<br />
fost asasinat cu sadism <strong>de</strong> către duşmanii<br />
„poporului istoric” al Daciei, cu concursul unor<br />
cărturari şi politicieni autohtoni şi agenţi recrutaţi<br />
<strong>la</strong> faţa locului; iar Densuşianu, atacat şi el în<br />
epocă, marginalizat şi însingurat, extenuat <strong>de</strong><br />
munca <strong>la</strong> impresionanta sa operă, s-a stins ca o<br />
lumânare în camera sa <strong>de</strong> lucru.<br />
Între timp, în pofida <strong>de</strong>monstraţiilor ştiinţifice<br />
şi a logicii istorice, în pofida tradiţiei care<br />
păstra încă vie amintirea strămoşilor reali – naţiu -<br />
nea unică a geţilor-dacilor-tracilor-ilirilor în<br />
imensa vatră a Daciei Mari –, o multiplă şi secu<strong>la</strong>ră<br />
presiune externă, facilitată <strong>de</strong> prea uşoara<br />
cedare, suprem vinovată, a unor cărturari ai<br />
ţării, <strong>de</strong> cedarea şi obedienţa, <strong>la</strong> fel <strong>de</strong> vinovate,<br />
ale factorului politic intern, <strong>la</strong> mijlocul secolului<br />
al XIX-lea – secol al afirmării naţiunilor cu i<strong>de</strong>ntitatea<br />
şi suveranitatea lor –, numit şi „secolul<br />
naţiunilor” –, ne-a fost impusă, perfid, din partea<br />
Occi<strong>de</strong>ntului politic şi acceptată – suprem vinovat,<br />
cum am spus – <strong>de</strong> către factorul politic intern<br />
şi <strong>de</strong> înaltele foruri ştiinţifice, cedarea i<strong>de</strong>ntităţii<br />
naţionale prin negarea strămoşilor noştri reali.<br />
Iar ţării, în loc să i se <strong>de</strong>a şi oficial numele ei<br />
firesc, DACIA, i s-a dat, oficial, numele <strong>de</strong><br />
ROMÂNIA (în alfabet „european”: ROMANIA),<br />
în amintirea Romei imperiale, cotropitoare şi jefuitoare,<br />
numită atunci, <strong>de</strong> contemporani,<br />
„rădăcina tuturor relelor”(„Radix Omnia Malorum”<br />
– ROM).<br />
De aci înainte, n-a mai fost iniţiată sau<br />
sprijinită oficial, aca<strong>de</strong>mic şi politic, nicio acţiune<br />
<strong>de</strong> omagiere şi <strong>de</strong> cultivare a strămoşilor noştri<br />
reali. Eminescu şi Densuşianu au fost urmăriţi cu<br />
perseverenţă diabolică şi în posteritate, până azi,<br />
şi au rămas marile jertfe pe altarul restaurării Daciei.<br />
Iar orice iniţiativă privată <strong>de</strong> cercetare şi <strong>de</strong><br />
omagiere a strămoşilor reali a fost ignorată, marginalizată,<br />
<strong>de</strong>sconsi<strong>de</strong>rată. Mai mult, pentru a îm-<br />
13
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
păca ceea ce este <strong>de</strong> neîmpăcat, în poeme şi în<br />
manuale – ca politică oficială în materie <strong>de</strong> educaţie<br />
– au fost urcaţi pe pie<strong>de</strong>stal şi cântaţi prin<br />
şcoli şi <strong>la</strong> ocazii primul mare erou-martir al<br />
naţiunii, DECEBAL, dar, <strong>de</strong>opotrivă, şi călăul<br />
acestuia, împăratul cotropitor Traian, adică victima<br />
şi călăul – act <strong>de</strong> domeniul absurdului! Căci<br />
naţiunea noastră – în mintea făptuitorilor! – trebuia<br />
să înveţe că suntem un popor tânăr, născut<br />
din „doi bărbaţi cu braţe tari”, hibrid şi împestriţat<br />
<strong>de</strong> coloniştii aduşi din imperiu, împestriţat ulterior<br />
<strong>de</strong> migratorii Asiei, mai nou şi <strong>de</strong> alţi călăreţi<br />
pe meridiane până <strong>la</strong> barbarii „sti<strong>la</strong>ţi” ai secolului<br />
XX şi ai celui abia început, pentru a se ajunge azi,<br />
prin politica educaţională a guvernelor, <strong>la</strong><br />
tăierea rădăcinilor istorice reale ale naţiunii!<br />
Răspun<strong>de</strong>rea aparţine făptuitorilor, dar şi celor<br />
care, cărturari şi guvernanţi, n-au corectat, până<br />
azi, greşea<strong>la</strong>! Iată, <strong>de</strong>ci, o eroare majoră în p<strong>la</strong>n<br />
ştiinţific şi politic, ale cărei consecinţe, persistente,<br />
au generat şi alte erori. Asemenea „erori”<br />
comise pe seama unei întregi naţiuni, pe seama<br />
poporului suveran al epocii mo<strong>de</strong>rne, se numesc<br />
crime – cum sunt consi<strong>de</strong>rate în<strong>de</strong>obşte –, pe care<br />
istoria, ca memorie a popoarelor, nu le prescrie.<br />
Ei bine, Mişcarea noastră dacologică, revigorată<br />
în veacul în care am intrat – prin efortul<br />
Societăţii Internaţionale „Reînvierea Daciei”<br />
(„<strong>Dacia</strong> Revival International Society”), preşe -<br />
dinte-fondator dr. Napoleon Săvescu, şi al celor<strong>la</strong>lte<br />
societăţi <strong>de</strong>ja existente, precum „Getica” şi<br />
„Renaşterea Daciei”, în Bucureşti, ca şi prin alte<br />
contribuţii notabile în teritoriu –, în spiritul dreptăţii<br />
şi al a<strong>de</strong>vărului istoric şi-a propus să <strong>de</strong>nunţe<br />
această crimă politică şi să-i elimine toate consecinţele,<br />
să pună în evi<strong>de</strong>nţă pe strămoşii noştri<br />
reali, cu virtuţile şi aspiraţiile lor, i<strong>de</strong>ntitatea<br />
naţională, a lor şi a noastră, urmaşi direcţi ai lor,<br />
„din părinţi în prunci”, pe pământul vechii Dacii,<br />
să sublinieze prioritatea şi aportul acestei naţiunimatcă,<br />
cu civilizaţia ei, <strong>la</strong> geneza şi <strong>la</strong> <strong>de</strong>venirea<br />
etno-naţională şi <strong>de</strong> civilizaţie în spaţiul Europei<br />
şi nu numai, iar ţara noastră – moştenitoare a<br />
celor <strong>de</strong> atunci – să-şi reprimească numele ei<br />
firesc, DACIA, să nu ajungă – cum vor şi cum<br />
preconizează unii – o oarecare euroregiune <strong>la</strong><br />
Dunărea <strong>de</strong> Jos, într-o megaformaţiune politică a<br />
continentului, străină <strong>de</strong> fiinţa şi specificul oamenilor<br />
pământului, în situaţia limită în care naţiu-<br />
DACIA<br />
magazin<br />
nile lumii au fost aduse <strong>de</strong> către conspiraţia mondială<br />
neoimperialistă.<br />
Pe lângă ceea ce în istoriografia naţională<br />
şi universală s-a publicat până acum – izvoare,<br />
studii, cărţi, hărţi geopolitice – <strong>de</strong>spre strămoşii<br />
noştri reali şi <strong>de</strong>spre numele firesc pe care ţara<br />
lor l-a purtat – o DACIE EDNICĂ – şi era firesc<br />
ca şi ţara urmaşilor lor direcţi să-l poarte în<br />
străvechea vatră carpato-dunăreană, aşa cum este<br />
în logica şi argumentarea i<strong>de</strong>ntităţii naţionale a<strong>de</strong>vărate,<br />
Mişcarea noastră dacologică, revigorată<br />
în ultimul <strong>de</strong>ceniu, cum am spus, a adus o contribuţie<br />
ştiinţifică substanţială care ne permite<br />
pasul hotărât, ace<strong>la</strong> <strong>de</strong> a propune reprezentanţilor<br />
autentici ai naţiunii – „poporul istoric”, cum îi<br />
spunea Eminescu –, dar şi în faţa poporului suveran<br />
al societăţii mo<strong>de</strong>rne, schimbarea numelui<br />
ţării noastre din ROMÂNIA în DACIA. Aceasta –<br />
şi pentru că dreptatea istorică şi ştiinţifică o cere,<br />
dar şi pentru ca numele ţării să nu mai fie un<br />
omagiu al primilor ei mari cotropitori şi jefuitori,<br />
ci să ne amintească pururea pe acel „popor<br />
nobil”, cum spunea ace<strong>la</strong>şi Eminescu, „a cărui<br />
că<strong>de</strong>re” – atunci, în anul 106 – „te împle <strong>de</strong><br />
<strong>la</strong>crimi iar nu <strong>de</strong> dispreţ” şi, continua geniul nostru<br />
naţional, „a fi <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>ntul unui popor <strong>de</strong><br />
eroi, plin <strong>de</strong> nobleţe, <strong>de</strong> amor <strong>de</strong> patrie şi libertate,<br />
a fi <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>ntul unui asemenea popor n-a<br />
fost şi nu va fi ruşine niciodată”.<br />
În sprijinul acestei propuneri – <strong>la</strong> care<br />
avem drept istoric şi drept ştiinţific! –, personal<br />
am publicat o carte – până acum prima şi singura<br />
sinteză în domeniu, în viziune dacologică – care<br />
este acum <strong>la</strong> a V-a ediţie, 2010, revăzută şi<br />
adăugită substanţial, intitu<strong>la</strong>tă: STRĂMOŞII<br />
NOŞTRI REALI: GEŢII-DACII-TRACII-<br />
ILLIRII ..., NAŢIUNEA MATCĂ DIN VATRA<br />
VECHII EUROPE.<br />
*<br />
Facem un nou apel <strong>la</strong> forurile ştiinţifice,<br />
aca<strong>de</strong>mice, universitare, centrale şi teritoriale, <strong>la</strong><br />
toţi conaţionalii care a<strong>de</strong>ră <strong>la</strong> acest îndreptăţit<br />
obiectiv ştiinţific şi <strong>de</strong> importanţă naţională –<br />
cetăţeni ai ţării, dar şi fraţi <strong>de</strong> dincolo <strong>de</strong> hotar,<br />
mai <strong>de</strong> aproape sau mai <strong>de</strong> <strong>de</strong>parte –, să fie alături<br />
<strong>de</strong> noi pentru o asemenea cauză majoră.<br />
Mai 2011<br />
14
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
„Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>”<br />
– gândurile unei ziariste româno-daco-americane –<br />
Tema congresului nostru<br />
internaţional <strong>de</strong> dacologie, „O<br />
provocare a istoriei: Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
<strong>Sinaia</strong>”, este relevantă prin importanţa<br />
istorică copleşitoare a acestor<br />
mici plăci <strong>de</strong> plumb, copii fi<strong>de</strong>le<br />
ale celor din metal preţios. Apreciate<br />
sau contestate, ele au făcut istorie<br />
şi s-au înscris în vârtejul<br />
gândirii şi al acţiunii complexe a oamenilor<br />
<strong>de</strong> ştiinţă şi a celor rea l -<br />
mente interesaţi <strong>de</strong> această<br />
ulu i toare <strong>de</strong>scoperire din ţara<br />
noastră. Din păcate, puţini au fost<br />
şi sunt aceia care au îndrăznit să<br />
vadă în „Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>” un<br />
izvor <strong>de</strong> temelie pentru cultura<br />
înaintată a dacilor. Ca urmare a<br />
multor <strong>de</strong>scoperiri arheologice şi a<br />
comentariilor care s-au păstrat din<br />
gândirea istoricilor, reiese c<strong>la</strong>r că<br />
dacii sunt făuritori nu numai <strong>de</strong><br />
ţară, dar şi <strong>de</strong> întâietate în domeniul<br />
atât <strong>de</strong> abstract şi <strong>de</strong> complicat<br />
al scrisului. S-a spus nu o dată că<br />
atunci când dacii scriau, Europa<br />
abia învăţa să si<strong>la</strong>bisească. Ce<br />
poate fi mai <strong>de</strong>mn <strong>de</strong> mândrie pentru<br />
noi, urmaşii dacilor, <strong>de</strong>cât<br />
aceste cuvinte?<br />
Plăcuţele <strong>de</strong> aur, cele ori -<br />
ginale <strong>de</strong>scoperite <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>, au<br />
fost consi<strong>de</strong>rate, <strong>de</strong> <strong>la</strong> început, <strong>de</strong><br />
mare importanţă pentru istoria<br />
străveche a neamului nostru şi<br />
acesta este singurul motiv pentru<br />
care s-a ordonat copierea lor. Orice<br />
altă explicaţie este absurdă.<br />
Lipsa <strong>de</strong> interes a unor istorici<br />
români este condamnabilă şi<br />
<strong>de</strong> neînţeles. Când logica e aruncată<br />
<strong>la</strong> gunoi, nimic altceva nu mai<br />
are valoare. Când istoria este ajustată<br />
potrivit unor principii care nu<br />
au nimic <strong>de</strong>-a face cu a<strong>de</strong>vărul, cu<br />
logica şi cu bunul simţ, ceea ce<br />
rămâne este o ficţiune răuvoitoare.<br />
Trăim într-o lume a contrastelor,<br />
a contradicţiilor şi a „a<strong>de</strong>vărurilor”<br />
cosmetizate în funcţie <strong>de</strong><br />
interese personale sau <strong>de</strong> grup iar<br />
o astfel <strong>de</strong> atitudine este condamnabilă.<br />
Într-o lume agăţată <strong>la</strong><br />
ve<strong>de</strong>re prin pioneze <strong>de</strong> gândire<br />
ruginită, vocea raţiunii Societăţii Internaţionale<br />
„Reînvierea Daciei”<br />
răzbate cu multă greutate, dar răzbate.<br />
În acest sens, este suficient<br />
să reamintim numărul mare al<br />
grupărilor şi al asociaţiilor prodacice,<br />
care militează pentru a<strong>de</strong>văr.<br />
Inteligenţa, perseverenţa,<br />
dorinţa <strong>de</strong> a spune a<strong>de</strong>vărul <strong>de</strong>spre<br />
strămoşii noştri, <strong>de</strong> a-l face<br />
cunoscut în România şi printre<br />
compatrioţii din America ori din alte<br />
ţări sunt atribute <strong>de</strong> substanţă ale<br />
preşedintelui societăţii noastre,<br />
doctorul Napoleon Săvescu, a<br />
cărui activitate susţinută, pusă în<br />
serviciul a<strong>de</strong>vărului istoriei noastre<br />
DACIA<br />
magazin<br />
prof. Mariana Terra,<br />
redactor-şef „Romanian Journal”, New York;<br />
redactor-şef adj. „<strong>Dacia</strong> Magazin”, New York<br />
străvechi, se înscrie cu cinste în<br />
Cartea <strong>de</strong> Aur a neamului nostru.<br />
Congresul <strong>de</strong> dacologie <strong>de</strong> astăzi<br />
este o strălucită dovadă în acest<br />
sens, căci „Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>”<br />
sunt un act <strong>de</strong> naştere al scrisului<br />
omenirii.<br />
Permiteţi-mi, vă rog, să fiu<br />
mesagerul membrilor şi simpatizanţilor<br />
Societăţii „Reînvierea Daciei”<br />
din New York, care urează<br />
succes <strong>de</strong>plin congresului nostru<br />
<strong>de</strong> dacologie.<br />
De asemenea, doamna<br />
Monica Tatoiu, prezenţă proeminentă<br />
şi <strong>de</strong> substanță în discuţiile<br />
televizate privind problemele cu<br />
care se confruntă ţara noastră, premiată<br />
<strong>de</strong> către preşe<strong>de</strong>nţia Uniunii<br />
Europene cu distincţia „Personalitatea<br />
anului 2008 pentru o Ro -<br />
mânie europeană”, transmite cal<strong>de</strong><br />
felicitări şi gândurile ei bune tuturor<br />
participanţilor <strong>la</strong> cel <strong>de</strong>-al XII-lea<br />
Congres Internaţional <strong>de</strong> Dacologie.<br />
Cât timp existăm, nimic<br />
nu e pierdut!<br />
15
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
IV. CERCETARE, ANALIZE, SINTEZE<br />
Secţiunea 1. Plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>, documente unice <strong>de</strong> importanţă<br />
majoră pentru înţelegerea civilizaţiei avansate a dacilor<br />
Arhivele regale ale dacilor<br />
- rezumat -<br />
Între anii 1872-1876, Alexandru Papadopol-<br />
Calimah i<strong>de</strong>ntificase <strong>de</strong>ja aproape trei sute <strong>de</strong> scrieri<br />
antice pierdute „atingătoare <strong>de</strong> <strong>Dacia</strong>”, scrieri mult mai<br />
numeroase şi mai importante <strong>de</strong>cât cele păstrate până<br />
astăzi. Fenomene asemănătoare, în proporţii diferite,<br />
întâlnim în istoriografia tuturor popoarelor lumii. Stuart<br />
Kelly a cercetat acest fenomen <strong>la</strong> scara întregii lumi<br />
(The Book of Lost Books, Penguin, 2005) şi a ajuns <strong>la</strong><br />
concluzia că, în ciuda ritmului accelerat al publicării<br />
cărţilor noi, cărţile pierdute sunt încă enorm <strong>de</strong> multe.<br />
Ne consolăm cu gândul că fiecare operă a influenţat<br />
una sau mai multe generaţii <strong>de</strong> cititori, scriitori şi istorici,<br />
a format şi a influenţat minţi şi suflete, a mo<strong>de</strong><strong>la</strong>t<br />
una sau mai multe epoci.<br />
Din această perspectivă, <strong>de</strong>scoperirea unor<br />
texte scrise pe table, tăbliţe sau plăcuţe <strong>de</strong> plumb (sau<br />
<strong>de</strong> aur), cu scriere atribuită dacilor, reprezintă o şansă<br />
şi o cale <strong>de</strong> cunoaştere a istoriei strămoşilor, pe care<br />
nu o putem ignora sau minimaliza. Enigmelor,<br />
ipotezelor şi controverselor legate <strong>de</strong> <strong>de</strong>scoperirea<br />
tezaurului <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> li se adaugă ipotezele şi controversele<br />
privind autenticitatea lor, eventual acordul<br />
tacit al unor istorici (Alexandru Odobescu, Grigore<br />
Tocilescu, A. D. Xenopol sau Dimitrie Onciul) <strong>la</strong><br />
copierea şi topirea pieselor originale din aur (!?!), dar<br />
şi refuzul inventarierii acestor documente <strong>la</strong> Institutul<br />
<strong>de</strong> Arheologie al Aca<strong>de</strong>miei Române, sub pretextul falsităţii<br />
lor, falsificarea fiind atribuită lui Bogdan Petriceicu<br />
Has<strong>de</strong>u sau lui Nico<strong>la</strong>e Densuşianu (!?!). În afara<br />
eludării, ba chiar încălcării legis<strong>la</strong>ţiei privind patrimoniul<br />
cultural naţional, această manifestare a comodului partizanat<br />
<strong>la</strong>tinist al istoriografiei noastre oficiale exclu<strong>de</strong><br />
până şi o discuţie privind vechimea şi autenticitatea<br />
plăcuţelor <strong>de</strong> plumb <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>. De fapt, vechimea şi<br />
autenticitatea plăcuţelor ar trebui discutată atât în pri -<br />
vinţa conţinutului, care putea fi transpus <strong>de</strong> pe un suport<br />
material pe altul, cât şi în privinţa suportului pe care<br />
s-a păstrat sau a posibilelor suporturi intermediare.<br />
Apariţia şi răspândirea scrisului în diverse culturi<br />
şi civilizaţii antice a fost extrem <strong>de</strong> lentă, a cunoscut<br />
numeroase discontinuităţi şi a avut parte <strong>de</strong> atitudini<br />
individuale şi colective pru<strong>de</strong>nte, dacă nu chiar reticente,<br />
<strong>la</strong> majoritatea popoarelor. Folosit <strong>la</strong> început pen-<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Prof. dr. Mihai Popescu,<br />
Biblioteca Militară Naţională<br />
tru „nemurirea” textelor reve<strong>la</strong>te, a regulilor şi formulelor<br />
<strong>de</strong> cult utilizate în ceremoniile religioase,<br />
scrisul a contribuit <strong>la</strong> edificarea unor arhitecturi mentale<br />
complexe şi a favorizat <strong>de</strong>zvoltarea, păstrarea şi transmiterea<br />
cunoştinţelor şi, indirect, concentrarea autorităţii<br />
politice, militare şi religioase.<br />
Tablele sau plăcuţele din aur, cupru, plumb,<br />
cositor sau alte metale, au fost consi<strong>de</strong>rate mai potri -<br />
vite pentru păstrarea (uneori chiar pentru expunerea<br />
publică a) legilor, a textelor sacre şi a altor scrieri importante.<br />
O tablă <strong>de</strong> aur inscripţionată, utilizată în serviciul<br />
religios, este menţionată în Vechiul Testament<br />
(Ieşirea, 28, 36, 39, 30) „Cărţile <strong>de</strong> plumb” <strong>de</strong>scoperite,<br />
în anul 2005, în Iordania, într-o peşteră <strong>de</strong> pe malul<br />
Mării Moarte, conţin şi ele texte şi formule <strong>de</strong> cult.<br />
S-au păstrat ori sunt doar menţionate texte etrusce, <strong>la</strong>tine,<br />
feniciene, ebraice etc., scrise pe table sau pe plăci<br />
din diferite metale.<br />
Plăcuţele <strong>de</strong> plumb <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> sunt, prin<br />
specificul lor <strong>de</strong> texte ilustrate, mai uşor <strong>de</strong> încadrat în<br />
categoria scrierilor istorice. Ele <strong>de</strong>scriu evenimente petrecute<br />
în mai multe sute <strong>de</strong> ani, în timpul domniei mai<br />
multor regi daci, şi redau informaţii şi nume <strong>de</strong> oameni<br />
şi <strong>de</strong> locuri în forme apropiate, totuşi diferite, <strong>de</strong> alte<br />
consemnări antice ajunse până <strong>la</strong> noi. Prin conţinutul<br />
lor, aceste documente pot fi consi<strong>de</strong>rate o parte din<br />
Arhivele regale ale dacilor, un corpus <strong>de</strong> texte şi <strong>de</strong><br />
imagini ale i<strong>de</strong>ntităţii neamului dac. Realizate în atelierele<br />
unor sanctuare, ale unor cetăţi sau ale unor centre<br />
politice, religioase, militare sau economice ale<br />
Daciei, plăcuţele au fost adunate într-un sanctuar mai<br />
greu acccesibil din Munţii Bucegi şi este posibil să fi fost<br />
folosite în cadrul Aca<strong>de</strong>miei <strong>de</strong> Spiritualitate din Carpaţi,<br />
ca texte sfinte, iniţiatice, magice sau simbolice.<br />
Cercetarea lor interdisciplinară şi transdisciplinară,<br />
în contextul mai <strong>la</strong>rg al apariţiei şi evoluţiei scrisului<br />
în spaţiul spiritual şi etnic dacic şi românesc, <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
tăbliţele <strong>de</strong> lut <strong>de</strong> <strong>la</strong> Tărtăria <strong>la</strong> Co<strong>de</strong>xul Rohoncy, poate<br />
să lămurească multe necunoscute ale istoriei noastre<br />
străvechi şi să <strong>de</strong>schidă o perspectivă nouă în<br />
înţelegerea evenimentelor cunoscute şi din alte surse<br />
antice.<br />
16
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Scrieri regăsite ale strămoşilor<br />
-rezumat-<br />
Majoritatea comentatorilor Columnei lui<br />
Traian recunosc într-una din scenele columnei un<br />
sol dac (sau bur), care se prezintă în faţa împăratului<br />
cu un obiect circu<strong>la</strong>r, socotit un mesaj sau o<br />
scrisoare, în ve<strong>de</strong>rea începerii unor negocieri <strong>de</strong><br />
pace. Este singura imagine care su gerează existenţa<br />
scrisului <strong>la</strong> daci.<br />
Arheologii şi istoricii români şi-au concentrat<br />
atenţia asupra inscripţiilor greceşti şi <strong>la</strong>tine<br />
<strong>de</strong>scoperite în teritoriile geto-dace şi<br />
recunosc doar existenţa câtorva inscripţii dacice,<br />
printre care cea mai cunoscută este Decebalus per<br />
Scorilo. Se porneşte <strong>de</strong> <strong>la</strong> i<strong>de</strong>ea că a<strong>de</strong>vărata istorie<br />
a scrisului (dar şi a românilor) începe odată<br />
cu cucerirea romană a unei părţi din regatul Daciei.<br />
Ei uită că, în fiecare sat din Munţii Carpaţi,<br />
românii, urmaşii dacilor, te pot călăuzi către<br />
diferite locuri din împrejurimi, numite Piatra<br />
scrisă, iar stâncile munţilor, altarele antice din<br />
peşteri, lespezile <strong>de</strong> mormânt, pietrele <strong>de</strong> căpătâi<br />
şi chiar crucile, păstrează încă nenumărate<br />
inscrip ţii ne<strong>de</strong>scifrate, unele mult mai vechi <strong>de</strong>cât<br />
influenţa greacă şi <strong>de</strong>cât scurta ocupaţie romană.<br />
Tăbliţele <strong>de</strong> lut <strong>de</strong>scoperite <strong>la</strong> Tărtăria nu<br />
reprezintă un fenomen singu<strong>la</strong>r în spaţiul nostru.<br />
În jurul anului 1880, Szofia Torma din Orăştie<br />
adunase <strong>de</strong>ja, <strong>la</strong> Muzeul <strong>de</strong> istorie din Cluj, o colecţie<br />
<strong>de</strong> câteva sute <strong>de</strong> tăbliţe asemănătoare. Astăzi,<br />
muzeele româneşti şi europene <strong>de</strong>ţin mii <strong>de</strong><br />
astfel <strong>de</strong> mărturii ale existenţei şi continuităţii<br />
scrisului <strong>la</strong> strămoşii noştri, iar primul capitol din<br />
Istoria scrisului, apărută în anul 2001, în limba<br />
franceză, <strong>la</strong> Paris, poartă titlul Precursorii scrisului<br />
în Valea Dunării.<br />
În schimb, recenta Istorie a românilor,<br />
publicată sub egida Aca<strong>de</strong>miei Române, <strong>de</strong>şi admite<br />
<strong>de</strong>scoperirea <strong>de</strong> <strong>la</strong> Tărtăria şi existenţa în<br />
muzeele româneşti a altor dovezi materiale în<br />
acest sens, propune să aşteptăm „noi <strong>de</strong>scoperiri<br />
şi cercetări” pentru a putea să formuleze o recu-<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Iosif Marin,<br />
Călăraşi<br />
noaştere oficială.<br />
Ovidiu însuşi, cu un veac înainte <strong>de</strong><br />
înfrân gerea Daciei, afirma că a scris versuri în<br />
limba geţilor, fără a preciza alfabetul folosit. Sunt<br />
cunoscute şi recunoscute contactele secrete dintre<br />
preoţii daci şi misionarii creştini din Dobrogea,<br />
conduşi <strong>de</strong> Sfântul Apostol Andrei, chiar dacă teritoriul<br />
era sub administraţie romană. Creştinismul,<br />
ca religie a Cărţii, s-a răspândit în rândul<br />
dacilor şi prin intermediul scrisului (cu „veşminte”<br />
<strong>la</strong>tine, getice/gotice, greceşti ori s<strong>la</strong>ve).<br />
Un istoric grec mărturiseşte că alfabetul<br />
grecesc ar fi <strong>de</strong> origine getică. Ulfi<strong>la</strong> (311-383 d.<br />
Hr), episcop creştin, consi<strong>de</strong>rat apostol al geţilor/goţilor,<br />
a tradus Biblia din limba greacă, pe<br />
malurile Dunării, pentru slujbele creştine adresate<br />
locuitorilor acestor ţinuturi. Unii istorici ai scrisului<br />
îi atribuie lui Ulfi<strong>la</strong> paternitatea asupra alfabetului<br />
gotic. Este oare întâmplător faptul că<br />
evenimentele consemnate în Co<strong>de</strong>xul Rohoncy<br />
se referă <strong>la</strong> existenţa unui regat dac în ace<strong>la</strong>şi<br />
spaţiu geografic şi spiritual ?<br />
Alfabetul chirilic a fost creat şi răspândit<br />
în rândul popoarelor s<strong>la</strong>ve <strong>de</strong> doi traci, Metodiu<br />
şi Chiril, strămoşi ai aromânilor din Peninsu<strong>la</strong><br />
Balcanică. La rândul lor, secuii din Transilvania<br />
multiplică şi astăzi p<strong>la</strong>nşe cu texte scrise în vechiul<br />
alphabet secuiesc, <strong>de</strong>spre care un istoric <strong>de</strong>al<br />
lor a recunoscut că l-au preluat <strong>de</strong> <strong>la</strong> daci, fapt<br />
consemnat încă din secolul al XIX-lea <strong>de</strong> Bogdan<br />
Petriceu Has<strong>de</strong>u.<br />
Regăsirea, <strong>de</strong>scifrarea şi popu<strong>la</strong>rizarea<br />
plăcuţelor <strong>de</strong> plumb <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> constituie un nou<br />
orizont <strong>de</strong> cercetare pentru istoriografia românească,<br />
o nouă posibilitate <strong>de</strong> cunoaştere mai profundă<br />
a istoriei strămoşilor noştri geto-daci.<br />
Core<strong>la</strong>rea simbolurilor alfabetice şi a elementelor<br />
<strong>de</strong> conţinut din plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>, din Co<strong>de</strong>xul<br />
Rohoncy şi din numeroasele inscripţii în veşmânt<br />
grecesc, <strong>la</strong>tin ori s<strong>la</strong>v, ar putea pune într-o<br />
lumină nouă istoria noastră străveche.<br />
17
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
CRONICĂ GETĂ PE PLĂCI DE PLUMB<br />
Lucrare <strong>de</strong>osebit <strong>de</strong> valoroasă<br />
şi care, în sfârşit, aduce<br />
<strong>la</strong> lumină episoa<strong>de</strong> importante<br />
ale istoriei geto-dacilor, a ing.<br />
Dan Romalo, Ed. Alcor Edimpex<br />
SRL, Buc. 2005, vine în<br />
momentul revigorării preocupărilor<br />
pentru trecutul în<strong>de</strong>părtat<br />
– istoric şi <strong>de</strong> cultură al poporului<br />
român.<br />
Este cronica istorică pe<br />
care ing. Dan Romalo nu-şi<br />
asumă curajul <strong>de</strong> a o <strong>de</strong>c<strong>la</strong>ra autentică,<br />
rezervă absolut nejustificată,<br />
explicată prin<br />
în<strong>de</strong>lungile- în sensul timpului<br />
şi nu numai - a negării, ignorării,<br />
minimalizării celor mai<br />
vechi civilizatii europene, a<strong>de</strong>văr<br />
recunoscut, totuşi, <strong>de</strong> mari<br />
oameni <strong>de</strong> ştiinţă europeni, ruşi,<br />
americani, oameni <strong>de</strong> ştiinţă<br />
oneşti, care nu s-au <strong>la</strong>sat<br />
influen ţaţi <strong>de</strong> diverse <strong>org</strong>olii<br />
naţionale ale statelor civilizate<br />
sau <strong>de</strong> superiorităţi sociale contemporane.<br />
Este drept că civilizaţia<br />
şi cultura geto-dacilor era ocultată<br />
<strong>de</strong> către c<strong>la</strong>sa sacerdotală,<br />
nefiind accesibilă poporului,<br />
dar, pe <strong>de</strong> altă parte, aceasta a<br />
civilizat iniţial, încă din mileniul<br />
al VI-lea (î.H.), Europa,<br />
nordul Africii şi Asia, inclusiv<br />
Asia Mică. Această ocultare a<br />
împiedicat, poate, accesul poporului<br />
<strong>la</strong> un orizont mai <strong>la</strong>rg,<br />
spre <strong>de</strong>osebire <strong>de</strong> mediteranee-<br />
nii cu vocaţie <strong>de</strong> navigatori,<br />
ceea ce a prilejuit grecilor contactul<br />
cu civilizaţia persană, fertilizată<br />
<strong>de</strong> indo-europeni, <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
care greci, cuceritorii-“cuceriţi”,<br />
romanii, şi ei <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nţi<br />
ai civilizaţiei carpato-danubiene<br />
străvechi, <strong>de</strong>terminaţi, <strong>la</strong><br />
rândul lor, <strong>de</strong> contactele navale<br />
sau terestre, motivate <strong>de</strong> cuceriri<br />
sau <strong>de</strong> negoţ, au primit importante<br />
influenţe culturale.<br />
Faptul că Spaţiul Carpatic<br />
lovit <strong>de</strong> popoare <strong>de</strong>venite<br />
mai puternice, precum romanii<br />
– în antichitate, <strong>de</strong> perşi etc.,<br />
dar şi <strong>de</strong> năvăliri barbare <strong>de</strong>zastruoase,<br />
în Evul Mediu, Spaţiul<br />
Carpatic-Dunărean-Pontic a<br />
fost sufocat şi aruncat într-un<br />
prelung con <strong>de</strong> umbră.<br />
Pe parcursul istoriei, jefuit<br />
<strong>de</strong> vestigii istorico-arheologice,<br />
poporul român s-a văzut<br />
sărăcit <strong>de</strong> o mulţime <strong>de</strong> dovezi<br />
Michae<strong>la</strong> Al. Orescu<br />
ale trecutului său şi, totuşi, bogăţia<br />
nesfârşită a vestigiilor<br />
sale, mai găseşte resurse spre<br />
a-şi dovedi trecutul şi istoria.<br />
Pier<strong>de</strong>rea încre<strong>de</strong>rii şi a<br />
curajului <strong>de</strong> a-şi dovedi a<strong>de</strong>vărata<br />
bogăţie istorică, din partea<br />
chiar a oamenilor <strong>de</strong> ştiinţă români<br />
chemaţi tocmai pentru a o<br />
elucida şi a o face cunoscută,<br />
<strong>de</strong>termină astăzi nespecialişti în<br />
lingvistică, etnologie sau istorie<br />
etc., dar pasionaţi, patrioţi şi<br />
înarmaţi cu o intensă informaţie,<br />
să aducă, abia astăzi, <strong>la</strong><br />
lumină, precum ing. Dan Romalo,<br />
o cronică geto-dacă pe<br />
plăci <strong>de</strong> plumb, prezentată cu<br />
sfială, <strong>de</strong>şi toate datele converg<br />
în a se dovedi autenticitatea lor<br />
şi cele mai multe îşi găsesc confirmarea<br />
în izvoarele istorice.<br />
Simbolurile sacre, care<br />
au înmagazinat străvechi cunoştinţe,<br />
credinţe şi tradiţii,<br />
18
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
poate unele fiind străvechi totemuri,<br />
au constituit embleme ale<br />
templelor, dar şi ale razboinicilor.<br />
Este vorba <strong>de</strong> imaginea săgeţii<br />
în zbor, a şarpelui, a<br />
bovi<strong>de</strong>ului, a broaştei ţestoase,<br />
a vulturului sau a ba<strong>la</strong>urului cu<br />
cap <strong>de</strong> lup.<br />
Unele dintre aceste simboluri<br />
sacre au stat <strong>la</strong> baza<br />
scrierii pictografice, care a evoluat,<br />
în <strong>de</strong>cursul timpului, în<br />
sisteme alfabetice diferite, <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
scrierea arhaică <strong>la</strong> cea prec<strong>la</strong>sică<br />
şi c<strong>la</strong>sică (aceasta în majuscule,<br />
pe plăci), asociate,<br />
uneori, cu o scriere criptică<br />
(poate şi si<strong>la</strong>bară), ne<strong>de</strong>scifrată<br />
până astăzi. Spaţiul Carpatic a<br />
dat cea mai veche sinteză <strong>de</strong><br />
scriere cunoscută până acum, <strong>la</strong><br />
Tărtăria, pe Mureş ( 5.500 î.H.).<br />
Scrierea <strong>de</strong>scoperită pe<br />
p<strong>la</strong>ca nr.19 se i<strong>de</strong>ntifică cu<br />
scrierea răbojului, veche scriere<br />
pe<strong>la</strong>sgică, din care apar două litere<br />
pe tăbliţa dreptunghiu<strong>la</strong>ră<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> Tărtăria ג,Ү scriere preluată<br />
mai târziu <strong>de</strong> fenicienii înrudiţi.<br />
Autorul <strong>de</strong>monstrează<br />
că limba care reiese din inscrip -<br />
ţiile plăcilor <strong>de</strong> plumb este o <strong>la</strong>tină<br />
priscă (pre-indoeuropeană),<br />
substrat al limbii române şi<br />
foarte asemănătoare cu aceasta.<br />
Decriptarea plăcilor<br />
este confirmată <strong>de</strong> autori antici,<br />
precum Strabon, Ptolemeu,<br />
Trogus Pompeius, Dio Cassius,<br />
Iordanes, Tacitus, Siculus, Polybius,<br />
prin realizarea i<strong>de</strong>ntificării<br />
evenimentelor petrecute.<br />
De asemenea, au fost<br />
i<strong>de</strong>ntificate şi confirmate istoric<br />
toponime, hidronime: Jiu, Nistru<br />
(Tyras), Danubiul, ca şi <strong>de</strong>numirile<br />
triburilor care au avut<br />
conflicte cu geto-dacii, precum:<br />
bastarnii, uneori aliaţi geto-dacilor,<br />
sciţii-agathyrşi, aşezaţi şi<br />
în Transilvania, triburi înrudite,<br />
ca şi celţii, iazigii, boii, dalmaţii,<br />
panonii, dardanii, albanii,<br />
macedonenii.<br />
Plăcile <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> relevă<br />
<strong>de</strong> asemenea o serie <strong>de</strong> cetăţi,<br />
confirmate şi ele istoric,<br />
precum Genuc<strong>la</strong>, cetatea <strong>de</strong> origine<br />
a lui Boerebistas şi a soţiei<br />
sale, o macedoneancă; Sarmizegetusa,<br />
un<strong>de</strong> Boerebistas şi-a<br />
mutat capita<strong>la</strong>; cetatea Helis,<br />
Copolno (Căpâlna), Piroboridava<br />
(Cetatea Focului), Telolco,<br />
probabil viitoarea Tilişca-jud.<br />
Sibiu, pe teritoriul căreia au fost<br />
<strong>de</strong>scoperite numeroase vestigii<br />
<strong>de</strong> cultură geto-dacă şi rămăşiţele<br />
unei aşezări puternic<br />
întărite; cetatea Comidava (Cumidava<br />
<strong>la</strong> Ptolemeu), cetăţile<br />
Cumae (sud-vestul Italiei), Comana<br />
în Cappadocia şi Comana<br />
Pontica, Ramidava, Carsium<br />
(Hârşova), Pegestis (în Pannonia),<br />
Napokoi (Napoca).<br />
C<strong>la</strong>sele sociale sunt relevate<br />
prin regi Boerebistas (din<br />
grupul boicerilor) Decibalo,<br />
Oroles (şi mare preot), Roemetalces,<br />
Rubobostes, Duramanes,<br />
Posomenos; mari preoţi (katopolo):<br />
Diceneu, nobilii hiliarhi<br />
ca Dapygeo (Dapyx, fratele lui<br />
Decebal), Vezinas, Zoraseo,<br />
Comanisco, Ducamones; pătura<br />
mijlocie, dar şi o categorie<br />
<strong>de</strong> oameni care prestau munci<br />
obligatorii în construcţii (ca în<br />
cazul Cetăţii Piatra Roşie), „rumânii”,<br />
oprimaţi şi sărăciţi <strong>de</strong><br />
asupritori.<br />
Pe plăci apar numele<br />
împăraţilor romani: Domiţian,<br />
Traian, Octavian şi generalii ro-<br />
DACIA<br />
magazin<br />
mani care s-au confruntat cu<br />
geto-dacii: Tettius-Iulianus,<br />
Fuscus (înfrânt şi mort în<br />
luptă), Cayus Antonius Nibrida-preconsul<br />
roman al Macedoniei-<br />
înfrânt <strong>de</strong> Buerebistas<br />
în anul 59 î.H. <strong>la</strong> Nistropolis<br />
(Histria) [1] , luptă în care Buerebistas,<br />
aliat cu bastarnii a luat<br />
romanilor un număr important<br />
<strong>de</strong> drapele, 90 dintre steaguri<br />
fiind expuse în „sa<strong>la</strong> mare, în<br />
râsul Ţării”.<br />
Insignele luate <strong>de</strong> <strong>la</strong> romani<br />
ar fi fost păstrate un timp<br />
<strong>la</strong> Genuc<strong>la</strong> şi recucerite <strong>de</strong> romani<br />
în an 29 î.H. <strong>de</strong> către Licinius<br />
Crassus [2] .<br />
Daco-geţii numeau, <strong>la</strong><br />
rândul lor, pe romani “rumeno”<br />
si “riomonio”.<br />
Din p<strong>la</strong>ca nr.65 reiese<br />
că între nobilii geto-daci erau şi<br />
pro-romani, care l-au trădat pe<br />
Decebal (dac <strong>de</strong> <strong>la</strong> Jiu ), <strong>la</strong> fel<br />
şi Vezinas şi Diegis. Decebal<br />
i-a blestemat. Capul lui a fost<br />
predat lui Traian, după ce a fost<br />
înfipt în par, iar trupul lui a fost<br />
îngropat sub Sarmizegetusa,<br />
„aici un<strong>de</strong> el a pus suflet să stăvilească<br />
armata pro-romanilor”.<br />
Numărul important al<br />
plăcilor <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>- initial <strong>de</strong><br />
câteva sute- din plumb (ei lucrau<br />
şi în plumb), executate<br />
într-o manieră antică daco-getă,<br />
relevă ample informaţii <strong>de</strong><br />
limbă, <strong>de</strong> istorie, condiţii sociale,<br />
re<strong>la</strong>ţii cu vecinii, cult religios,<br />
politică, multe dintre ele<br />
necunoscute în istorie.<br />
______________<br />
1. Dio Cassius, „Hist.Rom.”<br />
XXXVIII, 10, 3 şi LI, 1, 26, 4<br />
2. i<strong>de</strong>m - „Hist.Rom.” LI.26, 5<br />
19
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
DECENEU ŞI BUREBISTA<br />
DIN TĂBLIŢELE DE LA SINAIA<br />
ÎN FAŢA ISTORICILOR<br />
Izvoarele istorice c<strong>la</strong>sice, <strong>de</strong> origine<br />
greacă sau romană, îi menţionează pe Deceneu şi<br />
Burebista drept realizatorii unui imperiu getic,<br />
întins în zona carpato-danubiană, în ultimul secol<br />
al erei precreştine. Deceneu este menţionat în<br />
legătură cu faptul că i-ar fi convins pe geţi să renunţe<br />
<strong>la</strong> cultivarea viţei <strong>de</strong> vie, ceea ce ar fi ajutat<br />
<strong>la</strong> întărirea puterii lui Burebista şi extin<strong>de</strong>rea<br />
stapânirii sale. Aceste izvoare istorice, nu re<strong>la</strong>tează<br />
<strong>de</strong>spre <strong>de</strong>sfăşurarea unor conflicte mi -<br />
litare importante dintre geto-daci şi romani. Însă,<br />
textele din plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> ne <strong>de</strong>zvăluie un<br />
tablou mult mai amplu cu referire <strong>la</strong> epoca lui Burebista<br />
şi, mai ales, a re<strong>la</strong>ţiei sale cu cel cunoscut<br />
în istorie cu numele <strong>de</strong> Deceneu.<br />
Ridicat, aproape cu certitudine, din zona<br />
cursului inferior al Siretului, Burebista şi-a întins<br />
stăpânirea pe o zonă geografică vastă, inclusiv<br />
asupra Moleo Davei, cetatea geţilor sciţi, situată<br />
<strong>la</strong> confluenţa dintre râul Moldova şi Ozana, un<strong>de</strong><br />
era, în acel moment, mare preot cel cunoscut în<br />
istorie sub numele <strong>de</strong> Deceneu. Trecând peste<br />
supărarea cauzată <strong>de</strong> ocuparea cetăţii sale, <strong>la</strong> insistenţa<br />
lui Burebista care l-a repus „în scaun”, în<br />
ciuda sfaturilor sfetnicilor săi, Deceneu a<br />
reprezentat puterea spirituală în imperiul getic din<br />
epoca respectivă.<br />
Deceneu este autorul celor mai numeroase<br />
şi mai importante dintre plăcuţele din<br />
tezaurul <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>. O mare parte dintre aceste<br />
plăcuţe au fost imprimate <strong>de</strong> către Deceneu <strong>la</strong><br />
Genuc<strong>la</strong>, o cetate getică importantă, situată pe<br />
- rezumat -<br />
prof. univ. dr. ing. Viorel Ungureanu,<br />
Universitatea „Vasile Alecsandri”, Bacău<br />
malul drept al Dunării, în apropierea <strong>de</strong>ltei. Lui<br />
Deceneu îi datorăm imaginile cetăţii Moleo<br />
Davei, a pa<strong>la</strong>tului <strong>de</strong> <strong>la</strong> Genuc<strong>la</strong> şi a pa<strong>la</strong>tului lui<br />
Burebista <strong>de</strong> <strong>la</strong> Sarmigetusa. In pa<strong>la</strong>tul său <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
Genuc<strong>la</strong>, Deceneu primea în „audienţă” căpeteniile<br />
<strong>de</strong> vază ale imperiului, inclusiv pe Burebista,<br />
în cadrul unui ceremonial pe măsură. De<br />
asemenea, grupuri <strong>de</strong> câte o sută <strong>de</strong> războinici<br />
erau primiţi <strong>de</strong> către Deceneu pentru a primi<br />
„binecuvântarea” sa şi ajutorul zeului războiului<br />
în bătăliile <strong>la</strong> care urmau să participe. In cele din<br />
urmă, Deceneu a fost ac<strong>la</strong>mat ca zeu şi şi-a mutat<br />
sediul <strong>la</strong> Sarmigetuza, <strong>de</strong>venită capita<strong>la</strong> sau<br />
„Poarta” Imperiului Getic (Sarmi-Get-Usa, sau<br />
„a împărăţiei-getilor-poartă”, adică Poarta Împărăţiei<br />
Geţilor).<br />
În timpul domniei sale, geţii sub condu -<br />
cerea lui Burebista au purtat numeroase războaie<br />
cu galii, af<strong>la</strong>ţi în Câmpia Panonică şi pe Dunăre,<br />
dar şi cu romanii, conduşi <strong>de</strong> Caius Antonius.<br />
Dacă <strong>de</strong>spre războaiele lui Burebista cu galii sau<br />
celţii, infiltraţi în peninsu<strong>la</strong> Balcanică, se mai<br />
cunosc unele aspecte din alte surse, <strong>de</strong>spre invazia<br />
romanilor pe valea Siretului şi bătălia <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
confluenţa Moldovei cu Ozana nu se pomeneşte<br />
aproape nimic. Această situaţie poate fi explicată<br />
prin <strong>de</strong>zastrul suferit <strong>de</strong> armata romană, fapt care<br />
nu constituia un subiect plăcut pentru a fi re<strong>la</strong>tat.<br />
Din conţinutul tăbliţelor <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> se pot af<strong>la</strong><br />
amănunte importante <strong>de</strong>spre invazia armatei romane,<br />
între anii 62-61 î.Hr. Astfel, armata romană<br />
a ajuns iniţial <strong>la</strong> Poesta Dava, situată pe cursul<br />
20
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
superior al Ialomiţei, a trecut, apoi, pe valea Siretului<br />
şi a Moldovei, ajungând până <strong>la</strong> Moleo<br />
Dava. De-a lungul traseului parcurs, aceasta a<br />
fost în permanenţă atacată <strong>de</strong> locuitorii geţi cre -<br />
dincioşi lui Burebista. In bătălia care a urmat, atât<br />
romanii cât şi geţii au suferit pier<strong>de</strong>ri importante,<br />
menţionate în plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>. In retragerea<br />
lor pe valea Siretului, spre mare, armata romană<br />
a fost urmărită şi atacată <strong>de</strong> geţi; astfel, corăbiile<br />
romanilor, care urmau să-i ducă în <strong>la</strong>rg, au fost<br />
capturate în totalitate. Geţii şi-au sărbătorit victoria<br />
<strong>la</strong> Sarmigetuza, un<strong>de</strong> Deceneu însuşi i-a în<strong>de</strong>mnat<br />
să bea, fapt care pune sub semnul<br />
întrebării re<strong>la</strong>tările <strong>de</strong>spre distrugerea p<strong>la</strong>ntaţiilor<br />
<strong>de</strong> viţă <strong>de</strong> vie din ordinul sau <strong>la</strong> sfatul său.<br />
Această înfrângere a romanilor, conduşi <strong>de</strong> Caius<br />
Antonius, a întârziat cu 150 <strong>de</strong> ani ocuparea spa -<br />
ţiului carpatic <strong>de</strong> către romani şi a dus <strong>la</strong> creşterea<br />
rolului Sarmigetuzei ca centru politic al getodacilor.<br />
După capturarea lui Burebista <strong>de</strong> către un<br />
grup <strong>de</strong> cinci căpetenii în frunte cu Oroles,<br />
Deceneu a dat ordin <strong>de</strong> pe<strong>de</strong>psire a celor vinovaţi,<br />
iar boicerii (razboinicii cerului) l-au impus ca împărat<br />
<strong>la</strong> Sarmigetuza pe un anume Ericerio.<br />
Grupul <strong>de</strong> complotişti l-a atras pe Burebista în<br />
afara zidurilor cetăţii, apoi l-au capturat şi l-au<br />
dus cu ei în sudul Dunării. Burebista a fost ucis<br />
<strong>de</strong> către razboinicii <strong>de</strong> <strong>la</strong> Poesta Dava, nemulţumiţi<br />
<strong>de</strong> faptul că acesta nu le-a acordat favoruri<br />
şi i-a <strong>de</strong>zavantajat în comparaţie cu războinicii<br />
din zona sa <strong>de</strong> naştere. Acest fapt constituie un<br />
indiciu referitor <strong>la</strong> locul <strong>de</strong> origine al lui Burebista,<br />
care nu putea fi situat în zona Argeşului, a<br />
Ialomiţei sau a zonelor din care proveneau cele<strong>la</strong>lte<br />
căpetenii, care au participat <strong>la</strong> complot. Este<br />
semnificativ faptul că marele general <strong>de</strong> <strong>la</strong> Poesta<br />
Dava a fost pe<strong>de</strong>psit cu moartea <strong>de</strong> către Deceneu<br />
pentru vina sa legată <strong>de</strong> moartea lui Burebista.<br />
După capturarea lui Burebista, războinicii geţi au<br />
efectuat o expediţie în sudul Dunării pentru a-l<br />
găsi şi elibera din captivitate. Dându-şi seama <strong>de</strong><br />
faptul că Burebista a fost ucis, foştii săi gardieni<br />
şi-au scos ochii, iar Deceneu i-a îngrijit pe aceşti<br />
DACIA<br />
magazin<br />
bravi luptători, apoi, i-a luat în serviciul său ca<br />
oameni <strong>de</strong>stoinici şi <strong>de</strong> încre<strong>de</strong>re. Tot Deceneu a<br />
mai avut grijă să-i trimită pe fiii lui Burebista, însoţiţi<br />
<strong>de</strong> oameni <strong>de</strong>votaţi, <strong>la</strong> Genuc<strong>la</strong>, un<strong>de</strong> domnea<br />
Dapigeu, tatăl lui Zuraseo. Inima lui<br />
Burebista a fost <strong>de</strong>pusă <strong>de</strong> către soţia sa <strong>la</strong> templul<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> Genuc<strong>la</strong>, iar capul său a fost <strong>de</strong>pus <strong>la</strong><br />
Sarmigetuza <strong>la</strong> un musoleu realizat ca urmare a<br />
ordinului lui Ericerio, succesorul lui Burebista.<br />
Deşi nu se poate afirma cu certitudine, se poate,<br />
totuşi, menţiona faptul că trupul lui Burebista (în<br />
afara capului şi inimii sale) a fost ars pe un altar<br />
amenajat în sudul Dunării. Profitând <strong>de</strong> perioada<br />
<strong>de</strong> instabilitate care a urmat, romanii au încercat,<br />
din nou, să-şi extindă stăpânirea în sudul Dunării,<br />
ocupând şi Genuc<strong>la</strong> cetatea „părintească” a lui<br />
Zuraseo, reprezentantul lui Burebista <strong>la</strong> Moleo<br />
Dava.<br />
Deceneu a fost o mare personalitate a Europei<br />
antice: mare preot, ac<strong>la</strong>mat ca zeu, istoric,<br />
filozof, politician, priceput în prelucrarea me -<br />
talelor, a fost mult timp apreciat în Spania <strong>de</strong><br />
către vizigoţi şi în Suedia, un<strong>de</strong> a fost menţionat<br />
<strong>de</strong> către Carolus Lundius în cartea sa.<br />
Prin faptele sale, Burebista (sau Boe Ro<br />
Biseto, „războinic al lui Ro altar”, adică<br />
Războinicul Altarului lui Ro) a atras aprecierea<br />
contemporanilor şi regretele <strong>de</strong> după moartea sa.<br />
In multe din tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> se exprimă<br />
<strong>de</strong>zaprobarea pentru gestul celor cinci căpetenii<br />
complotiste.<br />
Observaţie: Ro sau Ra este zeul suprem<br />
al Geţilor sau Tatăl Ceresc, <strong>la</strong> fel ca <strong>la</strong> egipteni;<br />
este posibil să fi fost confundat, uneori, cu<br />
Soarele. In <strong>Dacia</strong> a existat Zoy Ro Davo –<br />
Cetatea Zeului Ro.<br />
Bibliografie:<br />
1. Romalo, Dan, Cronică getă apocrifă pe plăci <strong>de</strong> plumb?,<br />
Editura Alcor Edimpex, Bucureşti, 2005.<br />
2. Ungureanu, Viorel, Originea antică a numelui Moldovei.<br />
Al IV-lea Simpozion Internaţional CUCUTENI-5000, Iaşi,<br />
Chişinău, Bacău, 2009.<br />
3. www.dacia.<strong>org</strong>; www.dacii.ro.<br />
21
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Corelii-oromani - regi străbuni în<br />
Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
Cuvântul corey, cu sensul <strong>de</strong> rege, este<br />
gravat <strong>de</strong> multe ori pe Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>, care<br />
încep cu At<strong>la</strong>nţii şi se opresc <strong>la</strong> Mihai Viteazul,<br />
rostuind o istorie <strong>de</strong> peste 7000 <strong>de</strong> ani.<br />
În Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> s-au <strong>de</strong>zvăluit<br />
fapte excepţionale, cu o strălucitoare zestre împărătească,<br />
ce păstrează o istorie <strong>de</strong>mnă a strălucitorului<br />
neam geto-dac. Instituţia regală, Crăyea,<br />
împărăţia, a păstrat tradiţiile geto-dacice <strong>de</strong> a da<br />
ascultare unui singur înţelept numit Orei, adică<br />
din neamul lor al oreilor, coordonaţi cultic <strong>de</strong><br />
către Marile Preotese Ore, activitate preluată <strong>de</strong><br />
patriarhat, ce-şi păstrează continuitatea istorică<br />
până <strong>la</strong> Mihai Viteazul, Solomonar - Corey,<br />
însemnat şi pe Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>, <strong>de</strong>spre care<br />
A. Bucurescu consi<strong>de</strong>ră că sunt scrise <strong>de</strong><br />
Solomonari.<br />
Orice comunitate umană are un iniţiat,<br />
conducător sfătuit <strong>de</strong> înţelepţii obştii. Înţelepţii<br />
consilieri ai regilor străbuni se numeau în<br />
vechime S.oro.monari, iar limba din străbuni se<br />
numea Oromanisa, limba troienilor din <strong>Dacia</strong>,<br />
pentru care ne stă mărturie toponimia, hidronimia<br />
străveche <strong>de</strong> <strong>la</strong> Ora<strong>de</strong>a <strong>la</strong> cele peste 600 <strong>de</strong> loca -<br />
lităţi ce salvează din cenuşa timpului coloana<br />
înălţimilor, un<strong>de</strong> trăiau, pe ormenişuri, oreenii<br />
sacri. Mitologia, istoria noastră paralelă,<br />
păstrează înţelepciunea Solomonarilor, cu puteri<br />
divine, onoraţi <strong>de</strong> popor drept Călătorii norilor,<br />
indicând protecţia Vâlvelor înălţimilor <strong>de</strong> pe<br />
munţii cei mari, <strong>de</strong> pe gruiuri, ponoare, oromanii,<br />
torişti, ormenişuri….<br />
Oreul era Oroleul ce transmitea orân<strong>de</strong>le,<br />
oratorul, orantul, răgitorul, adică regele (răcnitorul,<br />
cel al cărui g<strong>la</strong>s nu putea fi întrecut <strong>de</strong><br />
niciun subordonat) şi ale cărui cuvinte - legi,<br />
orân<strong>de</strong>, se transmiteau prin oratori, vornici, stornici,<br />
coratori etc. Instituţia regală, imperială, a<br />
dăinuit <strong>de</strong> <strong>la</strong> Marile Preotese, împărătese ale<br />
lumii antice, <strong>la</strong> împăraţii din zilele noastre, constituiţi<br />
în elitele <strong>de</strong> Coryeni, Carolingieni, Caroli,<br />
prof. Olimpia Cotan-Prună<br />
ce-au dăinuit cu simboluri <strong>de</strong> ba<strong>la</strong>uri, vulturi<br />
bicefali, îngeri în mobilierul <strong>de</strong> cult. Carolii sunt<br />
prezenţi în Europa peste 1000 <strong>de</strong> ani. La 1866<br />
sunt aduşi în Principatele Unite carolii din vestul<br />
Europei, care vor domni 70 <strong>de</strong> ani. Regele era<br />
grăitorul, ocrotitorul, Vocea, crăitorul, craiul,<br />
gruia, oronul cu coroană, oromonarul cu ai săi<br />
consilieri oromonarii, ce-au răzbit până în vremurile<br />
mo<strong>de</strong>rne în nume proprii ca Horio, Horiă,<br />
Horia, cu sensul <strong>de</strong> reprezentant înţelept al<br />
Haorei, localitate a orilor, <strong>de</strong> pe înaltele ormenişuri.<br />
Scrierile istoricilor antici <strong>de</strong>spre daci se<br />
opresc odată cu alungarea romanilor <strong>de</strong> către Regalian,<br />
<strong>de</strong> către împăratul luptător Decebal. Aurelian<br />
a fost silit să părăsească <strong>Dacia</strong>, nu s-a<br />
retras, numele Daciei rămâne în istorie ca cel mai<br />
puternic şi mai întins stat antic creat <strong>de</strong> Burebista<br />
ca uniune cu drepturi suverane. După Diego, Dicomes<br />
şi Cotyso nu mai sunt semna<strong>la</strong>ţi regi în<br />
Muntenia şi Oltenia fiindcă centrul <strong>de</strong> greutate al<br />
administraţiei s-a mutat în Ar<strong>de</strong>al cu Burebista şi<br />
Genuc<strong>la</strong>. După Comosicus, Iordanes îl consemnează<br />
în cartea sa, Getica, pe Coryllus zis şi Scorillo,<br />
sântul cel din sânul neamului nu străini <strong>de</strong><br />
aiurea. Coryllo a domnit 40 <strong>de</strong> ani ca rege al<br />
Goţiei şi a condus popoarele din <strong>Dacia</strong> cea veche<br />
pe <strong>la</strong> anii 26-68 d.H. Cothelos e rege trac consemnat<br />
<strong>de</strong> V. Pârvan în Getica. Cotylos e munte în<br />
Frigia. Regele Scorillo este adus în istorie şi <strong>de</strong><br />
Fontes, în episodul în care îşi convinge aliaţii să<br />
fie uniţi în faţa atacatorilor precum câinii ce se<br />
bat, dar se unesc când îi atacă lupul. Această <strong>de</strong>mnitate<br />
străveche face aluzie <strong>la</strong> cerul senin strălucitor,<br />
<strong>la</strong> ochiul <strong>de</strong> lumină din pădure, poiană, stea,<br />
astru sau caerul<strong>la</strong> din <strong>la</strong>tină cu semnificaţia <strong>de</strong><br />
luminişul ormeniş, ce dove<strong>de</strong>sc originea Coreilor<br />
oreeni din Hiperboreenii nord-dunăreni. În <strong>la</strong>tină<br />
caerulleus, caerulus face trimitere <strong>la</strong> albastru,<br />
azuriul asimi<strong>la</strong>t cu cerul <strong>la</strong> noi, <strong>la</strong> români, pentru<br />
că hiperboreenii trăiau pe cea mai înaltă insulă <strong>de</strong><br />
22
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
<strong>la</strong> începutul lumii.<br />
Coreiul face atingere cu Craiul, Grăitorul,<br />
asimi<strong>la</strong>t cu oraşul ce se adăpostea în curtea<br />
domnească, în Grădişte. Convingător este cuvântul<br />
kurore din albaneză, ce înseamnă coroană, cunună<br />
cât şi corillos cu sensul <strong>de</strong> stea, astru.<br />
Coryllo este Orillo, conducătorul neamurilor <strong>de</strong><br />
oreeni, urmaşii hiperboreenilor <strong>de</strong> pe ponoare,<br />
gruiuri, insule, picioare <strong>de</strong> p<strong>la</strong>i, pe orăştine, pe ormenişuri,<br />
pe Toriştea noastră şi nu trebuie să ne<br />
surprindă că strămoşii au îngrădit p<strong>la</strong>iurile<br />
(grădişte) în oboare şi au creat oraşele orăştine,<br />
trăind în gurile, căldările însorite <strong>de</strong> Ra.<br />
Scorillo este regele cu i<strong>de</strong>i originale, cu o<br />
minte scornitoare, ce atestă că oreenii scriau şi<br />
aveau IstOrie păstrată în Scriptoria, până târziu<br />
în Evul Mediu. A. Bucurescu scrie în lucrarea<br />
<strong>de</strong>dicată Tăbliţelor <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> (pag.296): Sfânta<br />
scriptură se mai numea şi Coryllus sau Coryllo<br />
şi că din primul izvor At<strong>la</strong>nt, horilcă, a băut şi<br />
Zamolse. Ca toţi istoricii patriarhali, <strong>de</strong>şi ve<strong>de</strong><br />
scris Samolsie pe Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>, traduce<br />
Zamolse. Ora<strong>de</strong>ea, Orăştie, Oraviţa, <strong>de</strong> Oranika<br />
sunt unice <strong>la</strong> români păstrate în limba Oromanisa,<br />
limba Tăbliţelor <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>, cu bogate informaţii<br />
regăsite în scrierea vedică şi mitologică<br />
geto-dacă. Oromedon era stăpânul munţilor. În<br />
Dobrogea, triburi ale schyţilor - geţi se numeau<br />
Corelli, Pocorani.<br />
Locurile cultice vechi conţin cuvântul<br />
Ora ce indică Marea Preoteasă a oreenilor. Decebal<br />
a fost dage-ballo, dar şi Corilyo adică rege,<br />
însoţit <strong>de</strong> Sabelio, strategul armatei. Tăbliţele <strong>de</strong><br />
<strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> semnalează femei nobile ca Geopir,<br />
sora lui Decebal (Columna Dacilor <strong>de</strong> <strong>la</strong> Roma),<br />
precum şi Mari Preotese ca Dokia – Geru<strong>la</strong>ta şi<br />
Maica Teofana.<br />
Inscripţia Decebalus per Scorillo <strong>de</strong> pe<br />
vasul <strong>de</strong> <strong>la</strong> Sarmizegetusa spune că era rezervat<br />
lui Decebal, luptătorul Cetăţii Dage-Ballo, cum<br />
traduce C. O<strong>la</strong>riu, care era şi Rege al Orilor-Corilor,<br />
era Oliroc, A<strong>la</strong>ric, Orolio, Oroles, Oriliu,<br />
Oromanul…<br />
În <strong>Dacia</strong> Preistorică, N. Densuşeanu<br />
arată <strong>la</strong> pag. 1103 că pentru rege există cuvântul<br />
Craion, iar Crăiasă pentru regine. La egipteni<br />
regele era Ra, Raiu <strong>la</strong> pe<strong>la</strong>sgi, Rai-împărat.<br />
Coril este rege al dacilor liberi <strong>la</strong> 168 î.H.<br />
Pentru străbuni Craiul, e Corillul, e prezent în limba<br />
rusă sub forma <strong>de</strong> Kurod, Kneaz, <strong>la</strong> popoarele<br />
s<strong>la</strong>ve Krai, în italiană Re, în spaniolă Rey, în ger-<br />
DACIA<br />
magazin<br />
mană Konig sau Kaiser, în maghiară Kirali, Kirai.<br />
Cârlibaba era regele înţelept Baba<br />
Corylo. Oraşul regilor era Braşovul – Kronstadt.<br />
Din Geru<strong>la</strong>ta <strong>de</strong>rivă Cor<strong>la</strong>ta, casa Corylului, iar<br />
muntele sacru era Garaleu – Bucegii. Coleroi<br />
înseamnă călăreţ pe cal cu aripi, călător, roitor<br />
ca şi Solomonarii Norilor.<br />
My.Cale era Arhanghelul Mihail, un Corillo<br />
al oştilor cereşti, al oreenilor hiperboreeni.<br />
Iată motivaţia sfinţirii cailor cu aghiazmă <strong>de</strong><br />
Bobotează <strong>la</strong> noi, urmaşii geto-dacilor.<br />
În Tăbliţele <strong>de</strong> le <strong>Sinaia</strong> apare Os Corato<br />
ceea ce înseamnă curtea domnească. Ultima<br />
Mare Preoteasă, Maica Teofana <strong>de</strong> <strong>la</strong> Cozia,<br />
mănăstire reprezentând un vechi templu zamolsian,<br />
mamă a voievodului numit <strong>de</strong> popor Mihai<br />
Viteazul, este onorată pe tăbliţele sacre din inima<br />
Geto-Daciei.<br />
În secolul al XVIII-lea, în localitatea<br />
Arada, <strong>de</strong> fapt Orada, a trăit Marele Solomonar<br />
al Ţărilor Române, Vasile Ursu - Nico<strong>la</strong>, pe numele<br />
său cultic Horea, atestat în Ultimatumul din<br />
11 octombrie 1784 în care este prezent crezul specific<br />
Solomonarilor şi anume <strong>de</strong>zrobirea româ -<br />
nilor prin <strong>de</strong>sfiinţarea şerbiei şi împărţirea<br />
pământurilor <strong>de</strong>ţinute <strong>de</strong> nobilimea străină <strong>de</strong><br />
neamul nostru.<br />
Horea era însoţit <strong>de</strong> iniţiaţii Solomonari<br />
Cloşca şi Crişan în faţa împăratului <strong>de</strong> <strong>la</strong> Viena,<br />
martirii supuşi <strong>la</strong> incredibile atrocităţi <strong>de</strong> către<br />
imperiali <strong>la</strong> Alba Iulia, un<strong>de</strong> astăzi, cu mare cheltuială,<br />
susţinem refacerea gărzilor (turistice) austriece<br />
<strong>de</strong> tristă amintire călcându-ne pe suflet.<br />
Zâna noastră străveche, Nika, cu a<strong>la</strong>iul<br />
Vâlvelor din Ţara Moţilor, ţine coroana nemuririi<br />
în mână şi pentru Viteazul Mihai şi pentru Horea<br />
cu ai săi ortaci, rânduit <strong>de</strong> către <strong>de</strong>stin ca Horia<br />
Rex Dacie, locul istoric recunoscut în subconştient<br />
şi <strong>de</strong> duşmani.<br />
Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> sunt mărturii ale istoriei<br />
noastre a<strong>de</strong>vărate şi conţin tezaurul <strong>de</strong> informaţii<br />
ce dove<strong>de</strong>sc şirul neîntrerupt <strong>de</strong> Corey –<br />
Corylus pe toată aria geto-dacă. Iată că mâna <strong>de</strong>stinului<br />
a urcat pe tronul României un Carol ce<br />
ne-a condus, prin săpăturile făcute pentru pa<strong>la</strong>tul<br />
său, <strong>de</strong> Pe.Leşul neamului, <strong>la</strong> tezaurul Tăbliţelor<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>.<br />
Carolii au izbândit numai acolo un<strong>de</strong> au<br />
servit interesele neamului străbun, în rest i-au<br />
ajuns blestemele Vâlvelor ce păzesc fiinţa naţio -<br />
nală geto-dacă în faţa dreptei ju<strong>de</strong>căţi.<br />
23
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Limba română în textele<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
Cu prilejul apariţiei volumului „Tainele<br />
tăbliţelor <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>”, <strong>la</strong> Editura Arhetip, în anul<br />
2005, un foarte bun prieten îşi exprima o oarece<br />
<strong>de</strong>zamăgire că limba textelor <strong>de</strong> pe acele tăbliţe,<br />
<strong>de</strong>spre care afirmam că sunt scrise în limba tracă,<br />
nu seamănă cu limba română, ceea ce ar pune sub<br />
semnul întrebării moştenirea noastră dacică.<br />
Desigur, <strong>la</strong> prima ve<strong>de</strong>re, textele <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
<strong>Sinaia</strong> nu par româneşti. Dar acest lucru se întâmplă<br />
şi cu italiana <strong>de</strong> astăzi, care, tot aşa, este ininteligibilă<br />
în raport cu <strong>la</strong>tina. Şi totuşi, toată lumea<br />
acceptă că italiana se trage din limba <strong>la</strong>tină. În<br />
ace<strong>la</strong>şi raport se află şi româna cu limba Dacilor.<br />
Se observă o <strong>de</strong>stulă asemănare a lexicului tracic<br />
cu cel românesc.<br />
Iată câteva exemple: molte – multe; dolori<br />
– dureri; sto – stau; lor – lor; moeorti –<br />
moarte; toe<strong>de</strong>einy -tot<strong>de</strong>auna; om – om; nuierie<br />
– muiere; sora, soro – soră; nestoe – nişte; bosioc<br />
– busuioc; prandu – prânz; casa, coso – casă;<br />
visica – pisică; pui – pui; soty – soţii; noaton –<br />
noatin; leu – leu; au<strong>de</strong>indo – auzind; fecoto –<br />
făcut; zonto – sunt; Oltea „Magnifica” - Oltea,<br />
nume românesc; matoso – mătuşă; dun – din;<br />
propieo – a (se) apropia; soere – a şuiera; pri –<br />
prea; reo – râu; capo – cap; gloto – gloată; segeta<br />
– săgeată; rypon – a răpune; rega, rig – rigă; taufue<br />
– tufe; proemoso – frumos; ghicue – a ghici;<br />
un – un; toto – tot; poeti – băiat; sti – a sta; <strong>de</strong>to<br />
– dată; mayho – maică; nore – nori; odae – odaie;<br />
il – el; telon – ta<strong>la</strong>n; hoito – hoit; isti – ăsta; motra<br />
-mutră; giolot – gea<strong>la</strong>t; imche – încă; maugue –<br />
magaoaie; satryo – şatră; rendu – rând; purce<strong>de</strong><br />
– a purce<strong>de</strong>; prynso – prins; rip -râpă; homon,<br />
omi – oameni; lonco – lângă; ondo – undă; niyn<br />
– noian; zovro – javră; tine – tină; sarmon – sărman;<br />
monto – munte; ceteo – a citi; viz – văz;<br />
sery – a serii; rysyre – răsare; noyr – nour; doryndo<br />
– dorind; cira, ciro – a cere; pritimi – prieteni;<br />
talypica – tălpică; tain – tain; ao – (ei) au;<br />
topor – topor; nosterie - noştri; nato – nat; duse<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Adrian Bucurescu<br />
– dus; cino – cine; son – sună; maro – mare; cezlo<br />
– cislă; soroghiao – surugiu; onche – unchi; odoto<br />
– odată; y<strong>de</strong>h – iatac; Molyodavo – Moldova;<br />
fratoy – fraţi; gato – gata; crona – a încorona;<br />
ceneo – cină; pasloe – vâslă; mioryeo – mioară;<br />
care – care; acino – ocină; cior – ciur; a monu –<br />
a mâna; mitocueo – metoc; ongelo– înger;<br />
vaceroe – fecioare; rigeo – rege; omaro – a omorî;<br />
yeo – iau; potero – poteră; atrioon – utrenie; podu<br />
– vodă; mito – mită; geopor – ciopor; daetă –<br />
diată; sot – soţ; peresio – veresie; dato – dat; port<br />
– (se) poartă; gihodoya – jigodie; soemion –<br />
şoiman; cosaro – coşar; paloes – paloş; esyly –<br />
iesle; golugoi – a gâlgâi; silto – a sălta; apie – apă;<br />
facidoni – pocitanie; noiroe – noroi; porce –<br />
porci; patrido – putred; sopar – a supăra; nivoe –<br />
nevoie; ondoe – a îndoi; screobo – scârbă; popynio<br />
– popină; soy, suyu – a sui; a ridoco – a ridica;<br />
esy – a ieşi; plenoe – plin; solye – solie; mostini<br />
– a moşteni; liloe – lele; repuso – repaus; Sorem<br />
– Soare; tipo – a ţipa; gropia – groapă; novali – a<br />
năvăli; ryino – ruină; Verce<strong>la</strong> – Vergel; sleoc –<br />
slugă; jetof – jidov „uriaş”; boyero – boier; polto<br />
– boltă; cocon – cocon; cadyn – cătun; catyre –<br />
catâr; daen, doini – doină; osendos – osândă;<br />
stopoeno – stăpân; niomyreo – neamuri; oymyo<br />
– a (se) uimi; Cotiso – a cuteza; chirino –<br />
coroană; nyoso – neaoş; soery – a sări; peptoe –<br />
piept; votro – vatră; nu – nu; cyoroe – cioroi; onturno<br />
– a se înturna; geopon – jupân; toresia –<br />
târziu; resifirot - răsfirat; tovalos – tovarăş; gorio<br />
– gură; aoso – auz; salcero – sulger; syra – seară;<br />
cyno – cin; faptoi – a înfăptui; siedi – a şe<strong>de</strong>a;<br />
cerin – a cerni; serato – înserat; hot – hăt; zyomo<br />
– şoim; sarmy – sârmă; paceo – pace; oco – oca;<br />
duror – durere; dyro – a dura; lotra – lotri; azem<br />
– azimă; erigi – arici; roi – roi; cerome<strong>la</strong> –<br />
cioromelă; cerasyoi – a cerşi; ceosio – ceas;<br />
casero – căzură; dupuz – topuz; parose – a părăsi;<br />
sosinto – sosind; daro – dar; oncoerao – a se<br />
încăiera; diosomano – duşman; moaca – moacă;<br />
24
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
geopyr – giuvaier; zavyo – sabie.<br />
Aşa-zişii specialişti cer mereu argumente<br />
că limba tracă semăna cu <strong>la</strong>tina. Dar iată cuvinte<br />
româneşti moştenite, din exemplele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>,<br />
care, în toate dicţionarele sunt trecute ca<br />
provenind din <strong>la</strong>tină: mult, durere, moarte, om,<br />
muiere, soră, prânz, casă, pui, leu, a auzi, a face,<br />
a fi, a avea, a, lua, a (se) apropia, râu, cap,<br />
săgeată, rege, frumos, un, dată, nor, el, tot, undă,<br />
munte, a ve<strong>de</strong>a, seară, a dori, a cere, nostru, nat,<br />
a duce, cine, a suna, unchi, frate, cină, mioară,<br />
nişte, care, a mâna, înger, fecioară, a purta, apă,<br />
porc, putred, a supăra, plin, Soare, a cuteza,<br />
coroană, piept, nu, târziu, gură, a şe<strong>de</strong>a, pace,<br />
lotru, arici, a că<strong>de</strong>a.<br />
Alte cuvinte moştenite <strong>de</strong> română din<br />
DACIA<br />
magazin<br />
limba Dacilor, din exemplele <strong>de</strong> mai sus, sunt socotite<br />
ca venind din s<strong>la</strong>vă, maghiară, turcă etc. De<br />
fapt, în DEX nu există nici un cuvânt care să fie<br />
trecut că ar veni <strong>de</strong> <strong>la</strong> Daci! În textele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
se întâlnesc şi expresii şi chiar propoziţii ca în<br />
româneşte: try dyn ceate - trei din ceată; molte<br />
sute – multe sute; chi toty – cu toţii; ca tutu – cu<br />
totul; dun coso esy on nuerie – din casă ieşi o<br />
muiere.<br />
Am <strong>de</strong>monstrat, <strong>de</strong> asemenea, în volumul<br />
„Tainele tăbliţelor <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>”, că şi gramatica<br />
limbii române provine din cea a limbii trace. De<br />
fapt, gramatica este pentru o limbă Sfânta Sfintelor.<br />
De aceea, fie-mi cu iertare, nu pot cre<strong>de</strong><br />
nicicum în alte traduceri din limba Dacilor, dacă<br />
nu sunt însoţite şi <strong>de</strong> câteva noţiuni <strong>de</strong> gramatică.<br />
MUNTELE SIHAŞTRILOR ŞI COMOARA<br />
DE LA SINAIA<br />
Asemănarea izbitoare dintre plăcile <strong>de</strong> aur<br />
<strong>de</strong>scoperite în locul un<strong>de</strong> se construia castelul<br />
Peleş <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> şi cele folosite <strong>la</strong> tipărirea<br />
cărţilor fusese remarcată <strong>de</strong> către martori ocu<strong>la</strong>ri,<br />
cei mai mulţi dintre ei localnici angajaţi ca lucrători<br />
pe şantier.<br />
Părerea că un sihastru îi <strong>de</strong>zvăluise domnitorului<br />
Carol I locul în care se af<strong>la</strong> comoara circu<strong>la</strong>se<br />
în mai multe variante, transformate treptat<br />
într-o legendă care nu a fost înregistrată oficial în<br />
epoca respectivă şi nici mai târziu, datorită<br />
etichetei <strong>de</strong> fals aplicată în grabă relicvelor istorice,<br />
<strong>de</strong>şi era greu <strong>de</strong> crezut că cineva se lipsise<br />
<strong>de</strong> atâta aur doar <strong>de</strong> dragul unei glume.<br />
Totuşi legenda conţine un sâmbure <strong>de</strong><br />
a<strong>de</strong>văr şi acesta este că după moartea micuţei<br />
prinţese Mărioara, îndureraţi, părintii se retrăseseră<br />
<strong>la</strong> Sfânta Mânăstire <strong>Sinaia</strong> pentru<br />
reculegere, într-o perioadă în care munţii din jur<br />
erau încă gazda unor sihaştri.<br />
În acele momente apropierea Domnului<br />
Carol I şi a Doamnei Elisabeta <strong>de</strong> cele sfinte şi<br />
<strong>de</strong> oameni pioşi era firească, dar nu există nicio<br />
informaţie documentată că un sihastru, legat prin<br />
Dorel Radu<br />
jurământ <strong>de</strong> taina comorilor străvechi, să fi divulgat<br />
locul în care se af<strong>la</strong> una dintre ele.<br />
Rămâne în picioare doar ipoteza <strong>de</strong>s -<br />
coperirii din întâmp<strong>la</strong>re, dar înainte să o în<strong>de</strong>părtăm<br />
cu totul pe aceea fără un suport temeinic<br />
să o privim prin prisma evenimentelor consemnate<br />
<strong>de</strong> istorie.<br />
Principele Carol I trecea printr-o dramă<br />
personală, iar în acel moment se gân<strong>de</strong>a să renunţe<br />
<strong>la</strong> tronul ţării, fiind profund <strong>de</strong>zamăgit <strong>de</strong><br />
oamenii politici, dar, în mod miraculos, se<br />
răzgândise şi ca o dovadă că dorea să rămână aici<br />
pentru tot<strong>de</strong>auna este hotărârea <strong>de</strong> a-şi construi o<br />
reşedinţă particu<strong>la</strong>ră în apropierea Sfintei Mânăs -<br />
tiri din <strong>Sinaia</strong>.<br />
În <strong>de</strong>ceniile care au urmat, regele Carol I<br />
a consolidat prestigiul României în lume, iar în<br />
anul <strong>de</strong> cumpănă 1914 s-a supus dorinţei <strong>de</strong> neutralitate,<br />
exprimate <strong>de</strong> majoritatea oamenilor<br />
politici ai ţării, încălcând preve<strong>de</strong>rile alianţei secrete<br />
încheiată cu Puterile Centrale.<br />
Părerea <strong>de</strong> rău că nu şi-a ţinut cuvântul<br />
dat în faţa aliaţilor săi <strong>de</strong> o viaţă şi aceea că nu a<br />
gestionat corect comoara formată din plăci <strong>de</strong> aur,<br />
25
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
<strong>de</strong>scoperită pe terenul său <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>, îl însoţise<br />
până pe patul <strong>de</strong> moarte pe bătrânul rege.<br />
Punerea pe ace<strong>la</strong>şi p<strong>la</strong>n a unui program<br />
politic eşuat cu nişte relicve istorice ne dă <strong>de</strong> gândit<br />
doar dacă le privim prin lumina evenimentelor<br />
<strong>de</strong> după Cel <strong>de</strong>-al Doilea Război Mondial, când<br />
fluviul Elba a <strong>de</strong>venit frontieră a două zone <strong>de</strong> influenţă<br />
ostile una alteia.<br />
Expansiunea bolşevică, care a urmat după<br />
revoluţia din 7 noiembrie 1917, a fost întârziată<br />
cu un sfert <strong>de</strong> secol <strong>de</strong> rezistenţă neprevăzută a<br />
românilor, polonilor şi ruşilor albi.<br />
Dacă a existat un p<strong>la</strong>n <strong>de</strong> împărţire a Europei,<br />
conceput încă <strong>de</strong> <strong>la</strong> sfârşitul sec. al XIXlea,<br />
este evi<strong>de</strong>nt că principalele victime,<br />
Împăratul Germaniei şi Ţarul Ruşilor nu-l<br />
cunoşteau, pentru că atunci nu s-ar fi războit între<br />
ei până <strong>la</strong> sleire.<br />
Regele Carol I se poate să fi fost iniţiat în<br />
DACIA<br />
magazin<br />
taina răului care urma să se abată asupra ţării<br />
venind negreşit din răsărit, probabil <strong>de</strong> către<br />
c<strong>la</strong>rvăzători sihaştri, care i-au încredinţat una dintre<br />
comorile asupra cărora vegheau ca să finanţeze<br />
rezistenţa naţională a românilor.<br />
Muntele sihaştrilor este o legendă, aşa<br />
cum o să fie în curând şi <strong>de</strong>scoperirea plăcilor <strong>de</strong><br />
aur <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> după ce ultima lor copie <strong>de</strong> plumb<br />
o să dispară misterios din <strong>de</strong>pozitul Institutului<br />
Arheologic al Aca<strong>de</strong>miei Române.<br />
Atunci toţi cercetători, obstrucţionaţi în<br />
prezent, o să fie lăsaţi să studieze praful etern<br />
aşternut în urma lor şi să se pronunţe cu tot instrumentarul<br />
ştiinţific posibil dacă acestea sunt<br />
un fals sau autentice. Cui va mai folosi atunci?<br />
Dar ne întrebăm: Cui foloseşte, însă, această situaţie<br />
astăzi? 06.06.2011<br />
MOTIVUL ŞARPELUI ÎN PLĂCUŢELE<br />
DE LA SINAIA<br />
Descoperite în 1873, Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
<strong>Sinaia</strong> constituie o comoară <strong>de</strong> mare preţ a patrimoniului<br />
cultural naţional.<br />
Pe lângă evenimente şi personalităţi, care<br />
apar în textele <strong>de</strong> pe aceste tăbliţe, ne atrag atenţia<br />
o serie <strong>de</strong> motive recurente, cum sunt: lupul,<br />
capul <strong>de</strong> bour, calul, harpiile, peştele, broasca<br />
ţestoasă, corbul, bufniţa ş.a., între care şarpele<br />
ocupă, după părerea noastră, un loc special.<br />
Vom analiza, în lucrarea <strong>de</strong> faţă, motivul<br />
şarpelui, motiv cu ample conotaţii atât în cultura<br />
naţională, cât şi universală. Vom urmări, pe cât<br />
posibil, să i<strong>de</strong>ntificăm şi să <strong>de</strong>scifrăm ipostazele,<br />
formele şi semnificaţiile simbolice ale acestui<br />
motiv. Apariţia acestui motiv în culturile lumii<br />
este <strong>de</strong>terminată <strong>de</strong> existenţa unui cult al şarpelui<br />
din timpuri primordiale.<br />
În cultura naţională, motivul şarpelui s-a<br />
perpetuat până în zilele noastre, existând în<br />
tradiţia ţărănească, mai ales, o serie <strong>de</strong> obiceiuri<br />
legate <strong>de</strong> noul an agricol, ce se <strong>de</strong>schi<strong>de</strong> pe 17<br />
martie, consi<strong>de</strong>rată „ziua şarpelui”, când natura<br />
se trezeşte <strong>la</strong> viaţă, moment marcat <strong>de</strong> ieşirea<br />
V<strong>la</strong>dimir Singalievici<br />
şarpelui din pământ. Odată cu reintrarea acestuia<br />
în pământ, <strong>la</strong> 14 septembrie, se închi<strong>de</strong> ciclul <strong>de</strong><br />
vegetaţie.<br />
Potrivit credinţei popu<strong>la</strong>re româneşti,<br />
şarpele este ocrotitorul locuinţei, familiei,<br />
gospodăriei, în ipostaza <strong>de</strong> „şarpe al casei”.<br />
Pornind <strong>de</strong> <strong>la</strong> ipoteza d-lui Ştefanoski că<br />
plăcuţele au fost turnate <strong>la</strong> Genuc<strong>la</strong>, cetate situată<br />
în Dobrogea, în apropierea Dunării, avansăm<br />
i<strong>de</strong>ea că motivul şarpelui îşi are mo<strong>de</strong>lul real în<br />
una dintre cele două specii <strong>de</strong> şerpi <strong>de</strong> mari dimensiuni<br />
existente în zonă. După unele mărturii,<br />
şerpi <strong>de</strong> talie mare, cum este ba<strong>la</strong>urul dobrogean<br />
şi şarpele rău au supravieţuit în pădurile Dobrogei<br />
până în zilele noastre. Astfel, prin 1970, a fost<br />
văzut un exemp<strong>la</strong>r <strong>de</strong> şarpe rău (cenuşiu), având<br />
o lungime <strong>de</strong> aprope 5 m.<br />
De asemenea, este semnificativ faptul că<br />
vipera cu corn, al cărei venin, se pare, era folosit<br />
pentru săgeţile geto-dacilor, se găseşte numai pe<br />
Valea Cernei (Turnu Severin) şi în nordul Dobrogei,<br />
între Măcin şi Murighiol.<br />
În imaginile <strong>de</strong> pe plăcuţele în discuţie<br />
26
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
am i<strong>de</strong>ntificat două tipuri <strong>de</strong> motive, cu semnificaţii<br />
speciale: unul ca şarpe real, <strong>de</strong> mari dimensiuni,<br />
şi altul – şarpele cu cap <strong>de</strong> lup, <strong>de</strong>venit, prin<br />
abstractrizare, stindardul geto-dacic, cunoscut ca<br />
„dragonul dacic”.<br />
Pentru prima situaţie, putem vorbi <strong>de</strong><br />
patru ipostaze ale şarpelui real, <strong>de</strong> mare dimensiune.<br />
Acest motiv l-am i<strong>de</strong>ntificat pe 9 plăcuţe şi<br />
anume: 40, 42, 96, 110, 112, 117, 118, 119 şi 131.<br />
Precizez că am folosit imaginile plăcuţelor din lucrarea<br />
lui Dan Romalo, „Cronica apocrifă pe<br />
plăci <strong>de</strong> plumb” (Editura Alcor Edimpex, ed. a IIa,<br />
Bucureşti, 2005), a căror numerotare am păstrat-o.<br />
Ne atrage atenţia, mai întâi, în mod special,<br />
imaginea şarpelui <strong>de</strong> pe plăcuţa 40, care se<br />
află în colţul din dreapta jos, având mari dimensiuni,<br />
ridicat pe coadă, parcă în poziţie <strong>de</strong> atac.<br />
De asemenea, neobişnuită dar semnificativă este<br />
şi situarea lui în spatele luptătorilor, ca şi când<br />
i-ar însoţi şi sprijini.<br />
O a doua ipostază o constituie grupul <strong>de</strong><br />
şerpi (plăcuţele 110 şi 131), af<strong>la</strong>t în spatele<br />
regelui şi tronului regal. Situarea lor în imediata<br />
apropiere a regalităţii marchează înţelepciunea şi<br />
puterea acesteia.<br />
A treia situaţie am i<strong>de</strong>ntificat-o pe<br />
plăcuţele 112, 117, 118 şi119, un<strong>de</strong> şarpele este<br />
alăturat capului <strong>de</strong> bour. În ultimele trei, şarpele<br />
este încolăcit în jurul unor coloane, iar <strong>de</strong>asupra<br />
coloanelor se află capul <strong>de</strong> bour. Coloanele pot<br />
reprezenta fie pa<strong>la</strong>tul regal, fie templul şi atunci<br />
semnificaţia acestuia nu poate fi <strong>de</strong>cât înţelep -<br />
ciunea. În plăcuţa 112, avem <strong>de</strong> a face cu o situaţie<br />
aparte: şarpele înconjoară capul <strong>de</strong> bour,<br />
figurat pe un medalion cu Burebista. Asocierea<br />
este una <strong>de</strong>osebit <strong>de</strong> sugestivă, căci simbolizează<br />
armonia dintre forţă (bourul) şi înţelepciune<br />
(şarpele), <strong>de</strong>venind, în ace<strong>la</strong>şi timp, emblemă a<br />
DACIA<br />
magazin<br />
unităţii dacilor <strong>de</strong> <strong>la</strong> munte cu geţii <strong>de</strong> <strong>la</strong> câmpie.<br />
În p<strong>la</strong>ca 42, găsim o a patra ipostază a<br />
şarpelui: el este situat în interiorul unui triunghi<br />
în simetrie perfectă cu un alt triunghi, care are în<br />
interiorul lui un cal. Cele două triunghiuri ar<br />
reprezenta două triburi getice: cel cu şarpele –<br />
geţii Genuclei, iar celă<strong>la</strong>lt – geţii sciţi. Între ele<br />
se află un cap <strong>de</strong> bărbat, care pare a fi un rege.<br />
Aşadar, se sugerează că cele două triburi sunt<br />
conduse <strong>de</strong> ace<strong>la</strong>şi rege. Situarea celor două motive<br />
în triunghiuri evi<strong>de</strong>nţiază, prin caracterul abstract<br />
şi simbolic al reprezentărilor, un stadiu<br />
superior <strong>de</strong> evoluţie.<br />
Al doilea tip <strong>de</strong> motive implică folosirea<br />
imaginii şarpelui cu cap <strong>de</strong> lup drept stindard,<br />
semnificând unirea geţilor <strong>de</strong> <strong>la</strong> câmpie cu dacii<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> munte. Interesantă este imaginea din plăcuţa<br />
126, un<strong>de</strong> steagul este aşezat <strong>de</strong>asupra scutului<br />
oval, din dreapta, jos, simbolizând, potrivit lui<br />
Dan Romalo (p.168), pe geţii care popu<strong>la</strong>u teritoriile<br />
din câmpie. Simetric, în colţul din stânga,<br />
jos, <strong>de</strong>asupra scutului în formă <strong>de</strong> octogon alungit,<br />
se află capul <strong>de</strong> bovi<strong>de</strong>u, emblema dacilor din<br />
Sarmizegetusa<br />
De asemenea, stindardul apare ca steag <strong>de</strong><br />
luptă, purtat <strong>de</strong> trupe ori solii, precum şi ca emblemă.<br />
Dragonul ca emblemă a cetăţii, af<strong>la</strong>t fie<br />
<strong>de</strong>asupra pa<strong>la</strong>tului regal (plăcuţele 92 şi 96) sau<br />
în spatele regelui (p<strong>la</strong>ca 94), este bine conturat,<br />
evi<strong>de</strong>nţiind preocuparea artistului pentru simbolistica<br />
acestuia. Avansăm ipoteza că şarpele a<br />
servit ca mo<strong>de</strong>l <strong>la</strong> făurirea armurilor luptătorilor<br />
sauromaţi (sarmaţi), al căror nume face trimitere<br />
<strong>la</strong> solzii acestor reptile. E posibil ca geţii-sciţi, localizaţi<br />
în partea nordică a Geţiei Minor (Iordanes),<br />
să fi avut şi ei armuri solzate, iar dragonul<br />
să-i repre zinte.<br />
Concluzii:<br />
1. Plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>, alături <strong>de</strong> alte motive,<br />
conţin într-un număr <strong>de</strong>stul <strong>de</strong> mare motivul<br />
şarpelui.<br />
2. Am i<strong>de</strong>ntificat în imaginile din această cronică<br />
două ipostaze esenţiale ale motivului: prima, ca<br />
şarpe real, <strong>de</strong> mari dimensiuni, asemănător cu<br />
ba<strong>la</strong>urul dobrogean, iar a doua – şarpele cu cap<br />
<strong>de</strong> lup, <strong>de</strong>venit, prin simbolizare, stindardul getodacic,<br />
cunoscut ca „dragonul dacic”.<br />
3. Se poate vorbi <strong>de</strong> o acţiune <strong>de</strong> generalizare, abstractizare<br />
şi chiar stilizare a acestui motiv,<br />
<strong>de</strong>zvăluind un proces evolutiv al gândirii şi<br />
reprezentării mitice.<br />
27
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Structura limbii pe plăcuţele <strong>de</strong> plumb:<br />
fonetică, morfosintaxă, lexic<br />
Conform documentelor existente putem<br />
afirma că există mai multe ipoteze în ceea ce<br />
priveşte limba folosită pe aceste plăcuţe şi<br />
anume:<br />
* este posibil ca această limbă să fi fost o<br />
limbă sacră, foarte veche, ştiută doar <strong>de</strong> preoţi şi<br />
<strong>de</strong> nobili, în vreme ce poporul <strong>de</strong> rând vorbea o<br />
limbă indo-europeană, cea care constituie substratul<br />
limbii române;<br />
* a doua ipoteză este aceea că limba<br />
tăbliţelor este pur şi simplu limba dacă, indo-europeană,<br />
cea care constituie substratul limbii<br />
române, <strong>de</strong>oarece textele conţin cuvinte pur<br />
româneşti, consi<strong>de</strong>rate <strong>de</strong> origine <strong>la</strong>tină, s<strong>la</strong>vă, <strong>de</strong><br />
alte origini sau cu etimologie necunoscută, cuvinte<br />
care nu s-ar fi putut transmite limbii române<br />
dacă această limbă nu ar fi fost vorbită <strong>de</strong> popor;<br />
* avem o limbă necunoscută, <strong>de</strong> fapt un<br />
corpus, <strong>de</strong>ci un număr limitat <strong>de</strong> sentinţe şi contexte.<br />
Poate fi vorba <strong>de</strong> o limbă naturală, cândva<br />
vie, poate fi vorba <strong>de</strong> o limbă <strong>de</strong> cult, <strong>de</strong> un cod<br />
folosit doar în scris, poate fi vorba <strong>de</strong> o limbă artificială,<br />
creată cu scopul <strong>de</strong> a <strong>de</strong>monstra ceva,<br />
poate fi vorba <strong>de</strong> o simplă înşirare <strong>de</strong> secvenţe<br />
lipsite <strong>de</strong> sens, totul generat <strong>la</strong> întâmp<strong>la</strong>re.<br />
Este o limbă naturală sau o limbă construită?<br />
În primul rând, orice limbă vie este un sistem<br />
şi fiecare element al său se <strong>de</strong>fineşte prin raportare<br />
<strong>la</strong> cele<strong>la</strong>lte elemente; <strong>de</strong>ci, pentru a ve<strong>de</strong>a<br />
dacă textele din plăci sunt generate <strong>la</strong> întâmp<strong>la</strong>re<br />
sau sunt emanaţii ale unui sistem, trebuie să<br />
dovedim că există sau nu există re<strong>la</strong>ţii între elemente,<br />
cu alte cuvinte, să <strong>de</strong>scoperim structura.<br />
În al doilea rând, orice limbă naturală presupune<br />
variaţie, <strong>de</strong>ci trebuie să dovedim că există sau nu<br />
există variaţie diacronică, diatopică. Aceste două<br />
coordonate - structura şi variaţia - reprezintă<br />
cheia <strong>de</strong>finirii ca limbă naturală a inscripţiilor din<br />
Prof. A<strong>de</strong>lina Peagu,<br />
Pârscov - Buzău<br />
plăci. Demersul trebuie să fie în primul rând sincronic<br />
şi <strong>de</strong>scriptiv.<br />
Dacă am stabilit că este vorba <strong>de</strong> o limbă<br />
naturală, se pune întrebarea: care sunt meto<strong>de</strong>le<br />
cele mai a<strong>de</strong>cvate pentru a ajunge <strong>la</strong> sensul textelor?<br />
Trebuie însă să punctăm două lucruri.<br />
Primul: în cazul <strong>de</strong> faţă, nu este vorba <strong>de</strong> o<br />
scriere necunoscută, alfabetul predominant fiind<br />
cel grecesc. Există şi pasaje sau texte întregi<br />
scrise cu semne necunoscute, dar acestea nu totalizează<br />
mai mult <strong>de</strong> 20% din întregul ansamblu.<br />
Deci meto<strong>de</strong>le aplicate în cazurile prece<strong>de</strong>nte<br />
pentru i<strong>de</strong>ntificarea valorii fonetice a unui semn<br />
necunoscut, <strong>de</strong>şi va<strong>la</strong>bilă şi în cazul <strong>de</strong> faţă, nu<br />
este fundamentală, căci semnele sunt <strong>de</strong>ja cunoscute<br />
în foarte mare măsură. În al doilea rând, istoria<br />
geto-dacilor este parte integrantă a istoriei<br />
Europei, civilizaţia lor a fost contemporană cu<br />
cea a lumii greco-romane, iar ei se numărau<br />
printre barbarii europeni, care au atras a<strong>de</strong>sea<br />
atenţia şi chiar admiraţia grecilor şi a romanilor.<br />
Civilizaţiile lor au înflorit cu mult în urmă, când<br />
izvoarele externe care să scrie <strong>de</strong>spre ei erau rare<br />
sau <strong>la</strong> mare distanţă. Prin urmare, în situaţia <strong>de</strong><br />
faţă avem avantajul unei scrieri cunoscute, a unor<br />
referinţe externe numeroase, dar şi a unei limbi<br />
28
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
din care unele elemente s-au perpetuat cu siguranţă<br />
până astăzi.<br />
Structura limbii<br />
A. Fonetică<br />
Din acest punct <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re, vorbitorii limbii<br />
din tăbliţe foloseau foarte <strong>de</strong>schis vocalele<br />
scurte din <strong>la</strong>tină şi greacă, ceea ce este o certitudine,<br />
iar fenomenul s-a întâmp<strong>la</strong>t, evi<strong>de</strong>nt, şi invers:<br />
grecii şi romanii au redat a<strong>de</strong>sea prin vocale<br />
mai închise sunetele <strong>de</strong>schise din limba geţilor şi<br />
a dacilor. Astfel, <strong>de</strong> pildă, <strong>la</strong>t. Cumidava dintr-o<br />
inscripţie romană corespun<strong>de</strong> geticului Comieo -<br />
dabo din tăbliţe. Limba din plăcile <strong>de</strong> plumb are<br />
un aspect oarecum straniu din pricina terminaţiei<br />
vocalice generalizate şi din pricina finalei -o, care<br />
predomină. Consoanele finale nu sunt tolerate<br />
<strong>de</strong>cât extrem <strong>de</strong> rar şi numai în cuvinte străine<br />
(anepsios, tetaretos). Zamolxio face notă aparte,<br />
având un aspect oarecum străin. Deci această<br />
limbă pare să cunoască legea si<strong>la</strong>bei <strong>de</strong>schise<br />
(consoană-vocală -- consoană-vocală), în opoziţie<br />
cu structura indo- europeană a rădăcinii (consoană-vocală-consoană).<br />
O structură si<strong>la</strong>bică a limbii <strong>de</strong> substrat<br />
corespun<strong>de</strong> în mod neaşteptat structurii protoromânei,<br />
care a eliminat toate consoanele finale<br />
din <strong>la</strong>tină, lucru care s-a mai întâmp<strong>la</strong>t doar în<br />
centrul şi sudul Italiei, cu care româna formează<br />
aria romanităţii orientale. Este evi<strong>de</strong>nt că această<br />
arie a respins orice consoană finală (nos>noi,<br />
tres>trei, mas>mai, cantas>cânţi/canti,<br />
homines> oameni/uomini). E a<strong>de</strong>vărat, <strong>la</strong>tina începuse<br />
<strong>de</strong>ja să piardă consoanele finale, sub influenţa<br />
unor dialecte italice, dar le-a restabilit pe<br />
cale cultă. Sistemul <strong>de</strong>sinenţelor consonantice<br />
reprezintă marca <strong>de</strong> bază a indo-europenităţii. Se<br />
admite, în general, că pier<strong>de</strong>rea acestor consoane<br />
nu este rezultatul unei evoluţii interne, ci s-a făcut<br />
aproape întot<strong>de</strong>auna sub influenţa unor limbi<br />
neindo-europene. Este posibil ca româna veche<br />
şi italiana să fi ajuns să pose<strong>de</strong> doar finale vocalice<br />
din pricina unui substrat neindo-european. În<br />
română, u final a subzistat multă vreme şi, abia<br />
după că<strong>de</strong>rea lui, româna a <strong>de</strong>venit o limbă cu finale<br />
consonantice. Italiana însă este mai puţin<br />
flexibilă şi continuă să respingă finalele consonantice<br />
şi chiar şi grupurile consonantice com-<br />
DACIA<br />
magazin<br />
plexe din cuvinte împrumutate. Limba din tăbliţe<br />
nu pare să cunoască diferenţa <strong>de</strong> cantitate, fapt<br />
<strong>de</strong>monstrat <strong>de</strong> utilizarea <strong>la</strong> întâmp<strong>la</strong>re a semnelor<br />
omega şi omicron, însă pare să perceapă apertura<br />
vocalelor. Putem afirma că diferenţa <strong>de</strong> timbru<br />
era percepută în limba tăbliţelor, <strong>de</strong>oarece avem<br />
dovezi c<strong>la</strong>re în modul <strong>de</strong> transcriere al unor nume<br />
străine. Astfel, i scurt din cuvintele greceşti şi<br />
<strong>la</strong>tineşti era a<strong>de</strong>sea perceput foarte <strong>de</strong>schis şi<br />
redat prin e: baseleo, chilearchio, minema (pentru<br />
basileus, chiliarchos, minima); alternanţa este<br />
foarte frecventă şi <strong>la</strong> cuvintele neîmprumutate:<br />
Ceneo/Cenio, biseca/bisica, cotopolio/cotopoleo.<br />
B. Morfosintaxă<br />
Vocabu<strong>la</strong>rul este mobil, împrumuturile se<br />
fac uşor, <strong>de</strong> pildă, aproape 75% din vocabu<strong>la</strong>rul<br />
limbii engleze este <strong>de</strong> origine romanică, însă morfologia<br />
sa încă mai conservă trăsăturile familiei<br />
germanice, aşa încât nu poate fi numită limbă romanică.<br />
Morfologia limbii din plăcile <strong>de</strong> plumb<br />
nu este indo-europeană. Prin urmare, nici limba<br />
nu este indo-europeană. Principalele caracteristici<br />
care <strong>de</strong>finesc ca neindo-europeană structura gramaticală<br />
a acestei limbi sunt:<br />
- în primul rând, legea si<strong>la</strong>bei <strong>de</strong>schise,<br />
care domină această limbă, împiedică exprimarea<br />
raporturilor morfologice prin <strong>de</strong>sinenţe.<br />
- în al doilea rând, chiar şi eventualele<br />
<strong>de</strong>sinenţe vocalice au fost înlăturate prin neutralizarea<br />
opoziţiei -a : -o în fina<strong>la</strong> cuvântului. Ca<br />
urmare, nu avem mărci nici <strong>de</strong> gen, nici <strong>de</strong><br />
număr, nici <strong>de</strong> caz, nici <strong>de</strong> persoană.<br />
-este posibil să existe un fel <strong>de</strong> flexiune<br />
internă, vizibilă în perechi precum mato/mateo,<br />
cotopolo/cotopolio, zabelio /zabelieo etc., dar<br />
paradigmele sunt <strong>de</strong>ocamdată greu <strong>de</strong> stabilit.<br />
- în câteva plăci târzii, din vremea lui Decebal,<br />
se remarcă o încercare <strong>de</strong> <strong>de</strong>zambiguizare<br />
prin folosirea unor mărci posibil <strong>la</strong>tineşti: terminaţia<br />
-a pentru feminin (biseca, Sarmigitauza, armosa,<br />
daba) şi -u pentru masculin (cotopolu,<br />
chiliarchiu, Fuscu), pluralul în -i <strong>la</strong> masculin<br />
(daci, faţă <strong>de</strong> daco sau dacieo) şi în -e <strong>la</strong> feminin<br />
(un singur caz: talipice).<br />
Totuşi, existenţa acestor exemple este cu<br />
totul insuficientă pentru a încadra genealogic<br />
această limbă în familia limbilor indo-europene,<br />
29
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
şi <strong>la</strong> fel <strong>de</strong> insuficientă pentru a <strong>de</strong>creta o înrudire<br />
între <strong>la</strong>tină şi limba geto-dacilor. Diferenţele tipologice<br />
între aceste două limbi sunt atât <strong>de</strong> mari,<br />
încât orice înrudire genetică este categoric exclusă.<br />
Elementele <strong>de</strong> vocabu<strong>la</strong>r comune cu <strong>la</strong>tina<br />
sunt numeroase, dar ele nu contribuie <strong>la</strong> încadrarea<br />
genealogică, <strong>de</strong>oarece lexicul este sectorul<br />
cel mai mobil al limbii (şi etrusca avea<br />
multe cuvinte <strong>la</strong>tineşti, dar prin aceasta nu a <strong>de</strong>venit<br />
indo-europeană). Mai putem lua în calcul şi<br />
o a doua variantă, aceea a existenţei unor<br />
<strong>de</strong>sinenţe în limba vorbită, dar care nu erau notate<br />
în scris. Totuşi, este greu <strong>de</strong> imaginat o asemenea<br />
situaţie, căci eliminarea acestor mărci gramaticale<br />
în scris cu greu şi-ar putea găsi o justificare.<br />
C. Lexic<br />
Nucleul lexical fundamental nu îşi găseşte<br />
corespon<strong>de</strong>nţe în p<strong>la</strong>n indo-european (mato<br />
„rege”, kotopolo „preot”, kopono „templu”, talipiko<br />
„cetate”, dabo „neam”); cuvintele indo-europene<br />
<strong>de</strong> bază lipsesc din textele tăbliţelor<br />
(termeni pentru „frate”, „neam, familie, trib, c<strong>la</strong>n,<br />
casă”, „pământ, ţară, teritoriu, graniţă”, „an”,<br />
„lună”, „anotimp”, „mare, „foc”, „nume”, „duşman,<br />
străin”, „sacru, sfânt, a sacrifica” etc. - iată<br />
doar câteva cuvinte din vocabu<strong>la</strong>rul <strong>de</strong> bază indo-<br />
DACIA<br />
magazin<br />
european, care ar fi fost compatibile din punct <strong>de</strong><br />
ve<strong>de</strong>re semantic cu subiectul tăbliţelor, şi pe care<br />
le-am fi regăsit măcar în parte în texte, dacă acestea<br />
ar fi fost scrise într-o limbă indo-europeană.<br />
E a<strong>de</strong>vărat, există o influenţă indo-europeană<br />
c<strong>la</strong>ră, dar aceasta nu a reuşit să schimbe aspectul<br />
esenţial al limbii (cuvinte precum dio „zeu”, on<br />
„în”, patrido „părintesc”). La aceasta se adaugă<br />
o puternică influenţă grecească asupra limbii<br />
tăbliţelor din Dobrogea (şi, cum era şi firesc, mai<br />
s<strong>la</strong>bă în cele din vremea lui Decebal, <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
Sarmizegetusa) şi un număr mare <strong>de</strong> cuvinte<br />
<strong>la</strong>tineşti (mai numeroase în cele <strong>de</strong> dată mai recentă),<br />
unele împrumuturi, altele având probabil<br />
o origine comună cu cele din <strong>la</strong>tină.<br />
Este totuşi stranie prezenţa în număr<br />
<strong>de</strong>stul <strong>de</strong> mare a unor cuvinte ce par a fi <strong>la</strong>tineşti:<br />
vor fi fost acestea împrumuturi timpurii din <strong>la</strong>tină<br />
sau aveau o origine comună în cele două limbi?<br />
Ex.: paceo „pace”, armoso „armată”, purce<strong>de</strong>o<br />
„a pleca, a porni”. Asemănările cu <strong>la</strong>tina se<br />
opresc <strong>la</strong> lexic, care se ştie că este segmentul cel<br />
mai mobil, mai supus schimbărilor, dar cele două<br />
limbi sunt foarte diferite tipologic şi foarte pro -<br />
babil neînrudite genetic.<br />
TIPURI DE SCRIERE DACICĂ<br />
TIPUL C (CENEU)<br />
Tipul C (Ceneu/Helis2) pare să fie o<br />
scriere cursivă, probabil foarte veche, ce inclu<strong>de</strong><br />
semnele speciale pentru notarea<br />
sunetelor pa<strong>la</strong>tale č şi ğ, şi pentru u, preluate<br />
ulterior <strong>de</strong> tipul B. Primele două semne exis -<br />
tă şi în alfabetul chirilic, fapt ce i-a <strong>de</strong>terminat<br />
pe mulţi sceptici, lipsiţi <strong>de</strong> o pregătire<br />
temeinică, să <strong>de</strong>c<strong>la</strong>re falsuri aceste piese.<br />
Totuşi, originea acestor semne în alfabetul<br />
chirilic nu este lămurită, semnul ce având<br />
elev Ge<strong>org</strong>e-Cătălin Simion,<br />
Colegiul Naţional „Mihai Eminescu”, Buzău<br />
profesor Gabriel Florentin Andrei,<br />
Grup Şco<strong>la</strong>r Agricol, Râmnicu-Sărat<br />
origine necunoscută, iar cel pentru ge, existent<br />
azi doar în alfabetul sârb, fiind consi -<br />
<strong>de</strong>rat <strong>de</strong> unii <strong>de</strong> origine românească în<br />
alfabetul sârb, <strong>de</strong> alţii <strong>de</strong> origine sârbă în<br />
scrierile româneşti cu alfabet chirilic (PEŢAN<br />
2005: 319).<br />
Valoarea fonetică a unora dintre semnele<br />
acestui tip <strong>de</strong> scriere este <strong>de</strong>dusă din<br />
context, <strong>de</strong>oarece ele nu par a avea cores -<br />
pon<strong>de</strong>nţe în alte alfabete cunoscute.<br />
30
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Altele, însă, se regăsesc în scrieri din<br />
aria mediteraneană, micrasiatică şi din Orientul<br />
Apropiat. De exemplu, alfa, redat printrun<br />
cerc cu 6 „picioare”, evocă semnul cipriot<br />
pentru a, tau alcătuit din trei haste verticale,<br />
tăiate <strong>de</strong> una orizontală, se găseşte în alfabetele<br />
sud-semitice cu valoare fonologică<br />
asemănătoare; dzeta, reprezentat printr-o<br />
linie ondu<strong>la</strong>tă, tăiată <strong>la</strong> un capăt <strong>de</strong> o linie<br />
scurtă, există în unele scrieri din Asia Mică<br />
cu aceeaşi valoare etc.<br />
Tipul C (Detaliu p<strong>la</strong>ca 010)<br />
Semnătura Marelui Preot Cotopolo Ceneo (<strong>de</strong>taliu p<strong>la</strong>ca 080)<br />
Subtipul C1<br />
(pecetea regelui Zyeado, p<strong>la</strong>ca 076)<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Scrierea cursivă C1 a coexistat, <strong>la</strong><br />
Helis, cu scrierea A, cum reiese din unele<br />
plăci.<br />
Subtipul C1 apare doar în peceţi sau<br />
cartuşe. În plăcile din vremea lui Burebista,<br />
scrise în tipul B, foarte a<strong>de</strong>sea „semnătura”<br />
lui Deceneu, <strong>de</strong> <strong>la</strong> sfârşitul textului, este<br />
scrisă în tipul C, pe care l-a luat cu sine <strong>de</strong><br />
<strong>la</strong> Helis <strong>la</strong> Sarmizegetusa. Tipul C este<br />
arhaic (poate cel mai arhaic), provine în mod<br />
limpe<strong>de</strong> din Dobrogea şi nu a fost niciodată<br />
utilizat după epoca Burebista-Deceneu. El se<br />
înru<strong>de</strong>şte cu tipurile F/F1 şi E.<br />
31
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
TIPURI DE SCRIERE<br />
(PLĂCUŢELE DIN PLUMB DE LA SINAIA)<br />
Despre plăcuţe se ştie că au fost turnate după<br />
originale din aur din ordinul regelui Carol I, găsite <strong>la</strong><br />
Poiana Văcăriei, dar piesele din plumb provin <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>.<br />
In momentul <strong>de</strong> faţă nu există niciun program oficial<br />
<strong>de</strong> studiere sau <strong>de</strong> protecţie a acestor plăcuţe, care<br />
sunt păstrate în condiţii nea<strong>de</strong>cvate. Unii oameni spun<br />
că acestea ar fi nişte falsuri, acest subiect fiind discutat<br />
şi în marile aca<strong>de</strong>mii şi instituţii. Dan Romalo a fost primul<br />
care a transcris aceste scrieri şi a încercat <strong>de</strong>criptarea<br />
lor.<br />
Aceste plăcuţe prezintă inscripţii în relief în<br />
diferite limbi cu referinţă <strong>la</strong> civilizaţia geţilor şi a dacilor.<br />
Există o mare varietate <strong>de</strong> scrieri în aceste plăci având<br />
în ve<strong>de</strong>re vechimea lor.<br />
Scrierile greceşti sunt şi ele <strong>de</strong> mai multe feluri:<br />
A (Helis1), B (Burebista), D (Decebal).<br />
Tipul A, cel mai simplu tip <strong>de</strong> scriere, este prezent<br />
în tăbliţele care par să fi fost scrise în timpul lui<br />
Helis. Acest tip se caracterizează prin forma rombică<br />
a literelor şi un aspect <strong>de</strong>stul <strong>de</strong> cursiv.<br />
Tipul B este un <strong>de</strong>rivat al tipului anterior şi<br />
este folosit în timpul lui Burebista. Se caracterizează<br />
prin prezenţa unor semne aparte, necesare notării unor<br />
sunete inexistente în limba greacă.<br />
Acest tip a apărut <strong>la</strong> Genuc<strong>la</strong>, prima capitală<br />
a lui Burebista, prin augmentarea tipului A. De <strong>la</strong> Genuc<strong>la</strong><br />
a fost dus <strong>la</strong> Sarmisegetuza, un<strong>de</strong> a înlăturat<br />
tipul E cursiv. Acest tip caştigă teren în toate regiunile<br />
conduse <strong>de</strong> Burebista.<br />
Tipul D se regăseşte în plăcile din timpul regelui<br />
Duras şi în toate plăcile din vremea regelui Decebal.<br />
La prima ve<strong>de</strong>re, acest tip pare să <strong>de</strong>rive dintr-o<br />
scriere grecească occi<strong>de</strong>ntală. Avansarea acestiu tip<br />
este afectată, <strong>de</strong>oarece acesta apare în perioada getodacică<br />
târzie, fiind afectată şi <strong>de</strong> către influenţele din -<br />
spre Italia. Utilizarea tipului occi<strong>de</strong>ntal <strong>de</strong> către Oroles<br />
şi Cotizo nu este surprinzătoare <strong>de</strong>oarece aceştia<br />
aveau re<strong>la</strong>ţii mai stranse cu romanii <strong>de</strong>cât cu grecii.<br />
Scrierile semigreceşti se împart şi ele în mai<br />
multe tipuri: C (Ceneu), E (Sarmisegetuza arhaic), F<br />
(Cotizo).<br />
Tipul C este o scriere cursivă foarte veche.<br />
Această scriere a existat în ace<strong>la</strong>şi timp cu tipul A, cum<br />
reiese din unele plăci. Originea acestor semne nu este<br />
<strong>la</strong>murită , unii spunând că este <strong>de</strong> origine sârbă. Acest<br />
tip provine c<strong>la</strong>r din Dobrogea şi se înru<strong>de</strong>şte cu tipurile<br />
F si E.<br />
Tipul E are <strong>la</strong> bază o scriere înrudită cu tipul<br />
C. Prelungirea primei sau a ultimei litere îi dă un aspect<br />
DACIA<br />
magazin<br />
elev Marius Constantin<br />
,,arăbesc”, iar din această cauză s-a spus că sunt nişte<br />
falsuri pentru că sunt scrise în ,,arăbeşte”. Probabil,<br />
această scriere a existat <strong>la</strong> Sarmisegetuza înaintea lui<br />
Burebista şi a fost înlăturat <strong>de</strong> tipul E.<br />
Tipul F este în mod sigur înrudit cu subtipul<br />
arhaic C, dar conţine şi semne proprii. Are aspect<br />
<strong>de</strong> scriere cursivă, mai ales în forma sa<br />
arhaică F1. Coexistă cu tipul Dv în piesele ce provin<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> Cotizo. Subtipul F1 este mai arhaic şi mai<br />
greu <strong>de</strong> <strong>de</strong>scifrat <strong>de</strong>cât F. Acesta din urmă este reprezentativ,<br />
dar din punct <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re cronologic<br />
pare a fi mai nou, probabil <strong>de</strong>rivat din F1, conţinând<br />
multe litere greceşti amestecate cu semne<br />
necunoscute.<br />
Scrierile necunoscute se regăsesc fie singure,<br />
fie în paralel cu alte scrieri. În unele plăci se pot i<strong>de</strong>ntifica<br />
unele semne ce se regăsesc în diverse scrieri<br />
vechi. Aici, se mai întâlneşte şi tehnica imbricării.<br />
Aceasta ajunge să înlocuiască aceste scrieri, astfel<br />
încât şi geţii înşişi simţeau nevoia să-şi ,,traducă” propriile<br />
texte mai vechi. Inciziile se găsesc pe plăcile din<br />
vremea lui Decebal şi pe două plăci din vremea lui Oroles.<br />
Pe plăcile din vremea lui Burebista încă nu s-au<br />
găsit astfel <strong>de</strong> incizii. Plăcile incizate sunt foarte greu<br />
<strong>de</strong> citit. In unele plăci s-a distrus textul iniţial pentru a<br />
se scrie <strong>de</strong>asupra alt text.<br />
Monogramele şi logogramele sunt specifice<br />
scrierilor cursive.<br />
Monogramele sunt semne compuse din două<br />
sau mai multe litere. S-a spus că ele au luat avânt în<br />
perioada bizantină şi că sunt nişte falsuri. O cercetare<br />
mai amănunţită ne <strong>de</strong>zvăluie că acestea erau folosite<br />
în antichitate. Astfel <strong>de</strong> monograme se găsesc pe mone<strong>de</strong><br />
din toată lumea greco-romană şi chiar şi <strong>la</strong> noi în<br />
ţară , <strong>de</strong> exemplu mone<strong>de</strong> <strong>de</strong> tip ,,Apollo”, bătute <strong>la</strong><br />
Histria.<br />
Logogramele sunt semne alcătuite dintr-un<br />
singur cuvânt, compus din mai multe litere.<br />
In aceste plăci se găseşte încercarea <strong>de</strong> a separa<br />
cuvintele prin spaţii, fapt, pe lângă multe altele,<br />
ce ne arată stadiul evolutiv în care se af<strong>la</strong> tehnica<br />
scrierii. Evoluţia scrierii a urmat un traseu ciudat, ajungându-se<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> scrieri coplexe, imbricate, <strong>la</strong> o formă<br />
simplificată, foarte apropiată <strong>de</strong> cea a alfabetului <strong>la</strong>tin.<br />
Cu toate acestea, nu ne putem da seama <strong>de</strong><br />
altceva în afară <strong>de</strong> faptul că, din cele mai vechi timpuri,<br />
omul a avut în suflet acea dorinţă arzătoare <strong>de</strong> a scrie,<br />
<strong>de</strong> a cunoaşte lucruri noi, <strong>de</strong> a fi poet.<br />
32
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
REPATRIEREA UNOR VORBE<br />
ROMÂNEŞTI<br />
Din ciclul „Apără-te Române!”<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Emilian I. Munteanu,<br />
Comandor <strong>de</strong> marină (în retragere), sintetist apolitic<br />
Motto :<br />
În medicină, cancerul este o urgenţă medicală.<br />
Cancerul care a cuprins acum Limba Română este o urgenţă intelectuală !<br />
Dedicaţie: Memoriei Senatorului Ge<strong>org</strong>e PRUTEANU.<br />
Comunicarea mea este o încercare <strong>de</strong> repatriere<br />
a unor vorbe pe<strong>la</strong>sgo-române.<br />
De ce vorbe, repatriere, pe<strong>la</strong>sgo-române ?<br />
Am ales să folosesc „vorbe” pentru că este<br />
mai vechi <strong>de</strong>cât „vocabulă” – care este un franţuzism<br />
– şi <strong>de</strong>cât „cuvânt”, care este adus în mod forţat din<br />
<strong>la</strong>tină. VORBĂ este extrem <strong>de</strong> productiv în limba<br />
română. (Vezi DEX).<br />
Am ales să folosesc „repatriere” pentru că<br />
prea multe vorbe pământene au fost mutate – din ne -<br />
ş tiinţa sau nesilinţa „oamenilor cu carte” – în alte locuri<br />
<strong>de</strong>cât cele străvechi în care s-au născut.<br />
Am ales „pe<strong>la</strong>sgo-române” pentru că în momentul<br />
<strong>de</strong> faţă nu s-a terminat cercetarea, care nici nu<br />
ar putea fi terminată, cred eu, prin care să se <strong>de</strong>s -<br />
copere momentele în care s-a trecut <strong>de</strong> <strong>la</strong> pe<strong>la</strong>sgă <strong>la</strong><br />
hyperboreeană, <strong>de</strong> <strong>la</strong> aceasta <strong>la</strong> tracă şi apoi <strong>la</strong> dacogetă<br />
şi română.<br />
CÂTEVA LIMPEZIRI ŞI EXPLICAŢII<br />
De ce eu ?<br />
Mărturisesc sincer că mă apropii cu smerenie<br />
<strong>de</strong> un domeniu pentru care nu sunt calificat. Sunt<br />
smerit în faţa celor care au lucrat profesional în<br />
domeniile lingvisticii, filologiei, antropologiei, folclorului,<br />
etnologiei… Dacă n-au putut cuprin<strong>de</strong>, <strong>de</strong>scoperi şi explica<br />
totul, este în firea lucurilor; cercetarea nu are<br />
capăt şi este însoţită <strong>de</strong> erori ! Le recunosc meritul <strong>de</strong><br />
a fi încercat şi le port recunoştinţa pentru ce ne-au<br />
lăsat moştenire. Gândirea militară, în care am fost<br />
edu cat, cuprin<strong>de</strong> şi această cântărire : „nu este vinovat<br />
cel ce nu şi-a în<strong>de</strong>plinit misiunea, ci ace<strong>la</strong> care nu a<br />
făcut totul pentru în<strong>de</strong>plinirea ei”.<br />
Ca marinar, am datoria să mă <strong>de</strong>scurc „cu mij -<br />
loacele bordului” , <strong>de</strong>ci cu dicţionarele <strong>de</strong> uz curent.<br />
Este puţin obişnuit ca un simplu ofiţer <strong>de</strong> Ma -<br />
rină Militară, care nici nu a ajuns <strong>la</strong> performnţe extraordinare<br />
în profesia lui, să arate interes faţă <strong>de</strong> <strong>de</strong><br />
etimologie şi să creadă că poate oferi ceva,. Explicaţia<br />
este că peregrinările profesionale m-au purtat prin<br />
câteva ţări, prin câteva limbi şi prin câteva „culturi”,<br />
(strict numai ca Ofiţer <strong>de</strong> Marină, fără alte obedienţe,<br />
obligaţii sau îndatoriri, ci absolut liber). Şi nici nu am<br />
umb<strong>la</strong>t prea mult. Aşa, cam ca găina în jurul casei.<br />
Pentru naşterea atracţiei către „etimologie”, pe<br />
lângă constrâgerea profesională <strong>de</strong> a găsi echivalentele<br />
cuvintelor dintr-o limbă în alta, un moment hotărâtor<br />
a fost participarea episodică <strong>la</strong> cea mai mare<br />
Conferinţă din istoria ONU, „Conferinţa asupra Dreptului<br />
Mării”.<br />
La New-York, în primăvara anului 1976, am<br />
auzit, pe Bulevardul III (Third Avenue), două tinere<br />
doamne luându-şi rămas bun şi hotărându-se să se<br />
întâlnească „cius<strong>de</strong>i”. Vorba englezească se scrie<br />
„tuesday” şi înseamnă „marţi”. M-a izbit substituirea lui<br />
„T” prin „CI” pe care o auzisem frecvent în Banat, în<br />
anul 1944, când, copil fiind, am fost evacuaţi spre vestul<br />
ţării – în comuna Sem<strong>la</strong>c, în apropierea Mureşului.<br />
Acolo auzisem constant „<strong>la</strong>pce” în loc <strong>de</strong> „<strong>la</strong>pte”. Despre<br />
fenomenul „T”→”CI” vom vorbi puţin, mai ales că<br />
el a <strong>de</strong>venit foarte actual în engleza americană.<br />
Ne vom înarma, metodologic cu părerea Prof.<br />
Dominuţ Pădureanu, în „Insu<strong>la</strong> Şerpilor “ (Constanţa,<br />
Ed. Muntenia, 2005, p. 68) care recomanda: „Din punct<br />
<strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re teoretic, pentru ca etimologia să fie<br />
convingătoare ea trebuie să fie posibilă (lingvistic),<br />
probabilă (istoric) şi verosimilă (sub aspectul motivării<br />
socio - geografice).<br />
33
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Putem adăuga că „etimologiile posibile” sunt<br />
dia-cronice, în timp ce „corespon<strong>de</strong>nţele” posibile între<br />
diferite limbi sunt sin-cronice (sau cu anumite întârzieri<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> zona <strong>de</strong> origine <strong>la</strong> zona <strong>de</strong> răspândire).Tot diacronice<br />
sunt şi „izo<strong>la</strong>tele”, cum ar fi, <strong>de</strong> exemplu,<br />
aromâna (Cu oarecare aproximaţie se poate stabili<br />
când „a îngheţat” un izo<strong>la</strong>t).<br />
* * *<br />
Am spus că în vorbirea curentă a englezei<br />
americane a crescut frecvenţa înlocuirii lui „T” prin „CI”.<br />
Azi auzim „cim” în loc <strong>de</strong> „tim”(team-echipă), „ciooc” în<br />
loc <strong>de</strong> „tooc” (talk –a vorbi), „riciual” în loc <strong>de</strong> „ritual”<br />
(ritual, ca în rom.), „mici” în loc <strong>de</strong> „miit” (meet – a întâlni)<br />
şi aşa mai <strong>de</strong>parte. Şi TH se supune acestei<br />
variaţii.<br />
Întâlnim în antichitate „thymbru” (p<strong>la</strong>ntă), care<br />
a dat în română „cimbru”.<br />
Dar, mai interesant, întâlnim în <strong>la</strong>tină: „thymiamaterium”<br />
– că<strong>de</strong>lniţă – (Vulgata, cf G.Guţu, Buc.Ed.<br />
Şt. şi Encicl., 1983) în care se ar<strong>de</strong>a „thymiama” –<br />
tămâie (Cornelius Celsus cf. G.Guţu, i<strong>de</strong>m) şi care a<br />
dat prin mai multe transformări, din care principa<strong>la</strong> este<br />
Thy –Ci, „cimitir”; locul <strong>de</strong> executare a „tămâierii” a <strong>de</strong>venit<br />
substitut pentru acţiunea <strong>de</strong> tămâiere.<br />
. În varii At<strong>la</strong>se medievale : DATIA pentru <strong>Dacia</strong><br />
(T→ Ci), GRETIA pentru Grecia ( T→ Ci ), CALLACIS<br />
pentru Cal<strong>la</strong>tis (în Breviarul presbiteriului Ieronimus,<br />
rezumarea lucrării lui Aeticus Histrianus „Cosmografia”).<br />
Pentru “cioareci”, dat în DEX cu etimologie necunoscută,<br />
propunem următoarea interpretare. Avem<br />
în <strong>la</strong>tină “tirocinium”- inexperienţă militară - care porneşte<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> “tiro” – recrut (cf. G.Guţu, i<strong>de</strong>m). (Cred că<br />
<strong>de</strong> aici avem şi antoponimul “Tiron”). Recrutarea făcându-se<br />
<strong>la</strong> un moment dat din provincii, pentru a<br />
putea purta echipamentul militar, tinerii îmbrăcau acest<br />
pantalon strâns pe picior, indiferent <strong>de</strong> tipurile <strong>de</strong> pantaloni<br />
purtaţi în zonele etnice. Vorba s-a obţinut în principal<br />
prin transformarea Ti → Ci.<br />
Vom da un ultim exemplu: „ciubotă”, dat <strong>de</strong><br />
DEX ca provenind din ucraineană, îl consi<strong>de</strong>răm mult<br />
mai vechi şi provernind din combinaţia „tube” + „boot”<br />
cu transformarea T → Ci. Consi<strong>de</strong>răm că Vinereanu,<br />
pe care îl preţuim foarte mult, face un ocol prea <strong>la</strong>rg şi<br />
ineficace. Să căutăm în nord-vestul european.<br />
(Am dat o justificare şi o scurtă ilustrare<br />
DACIA<br />
magazin<br />
dintr-o lucrare mai amplă, af<strong>la</strong>tă în curs <strong>de</strong> redactare,<br />
care porneşte <strong>la</strong> „vânătoarea” <strong>de</strong> etimologii necunoscute<br />
sau false).<br />
Sperăm într-o reîmpropietărire lingvistică, mai<br />
ales că în dicţionarele aca<strong>de</strong>mice ne aşteaptă mii <strong>de</strong><br />
vorbe cu etimologii necunoscute, cu etimologii atribuite<br />
eronat sau vorbe regionale necatalogate! Etimologiile<br />
eronate au fost taxate uneori drept „fanteziste”; propun<br />
să rămânem <strong>la</strong> a le califica „eronate”, întâi pentru că<br />
fantezia este un instrument indispensabil cercetătorului<br />
şi, apoi, pentrucă şi „regulile lingvistice”, mai şubre<strong>de</strong><br />
sau mai fragile, sunt parţial, rodul fanteziei.<br />
* * *<br />
Ne folosesc aceste observaţii pentru <strong>de</strong>scifrarea<br />
„Tăbliţelor <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>” ?)<br />
Îndrăznesc să afirm că da ! Pentru a junge <strong>la</strong><br />
o sigură <strong>de</strong>scifrare a acelor admirabile plăcuţe, trebuie<br />
practicată o „arheologie lingvistică regresivă”. Trebuie<br />
să pornim <strong>de</strong> <strong>la</strong> ce avem, şi aici insist să inventariem<br />
„necunoscutele”, „izo<strong>la</strong>tele”, „regionalismele” şi „arhaismele”,<br />
care ar putea oferi trepte mai sigure, <strong>de</strong> <strong>la</strong> cele<br />
mai noi <strong>la</strong> cele mai vechi, până <strong>la</strong> epoca scrierii acelor<br />
texte.Voi ilustra cu un exemplu: găsesc înr-un basm<br />
„chile<strong>de</strong>ş” pentru „copil”, care este evi<strong>de</strong>nt rezultatul<br />
contactului cu un idiom nord-vest european.<br />
Mergând cu paşi cât mai siguri spre înapoi,<br />
vom <strong>de</strong>scoperi – secol <strong>de</strong> secol – înfăţişerile limbii, o<br />
zic prozaic, <strong>la</strong> fel ca foile unei cepe, până <strong>la</strong> miezul<br />
căutat.<br />
Lipsesc din inventarul nostru strategia, <strong>org</strong>anizarea<br />
şi strădania. Ba chiar şi „apărarea intelectuală”.<br />
Ca să nu vorbesc în dodii, explic: un profesor universitar<br />
acuză expresia „cu surle şi trâmbiţe” ca fiind<br />
pleonastică. Probă <strong>de</strong> incultură: sur<strong>la</strong> este instrument<br />
cu „ancie”, ca saxofonul, sur<strong>la</strong> este instrument cu<br />
muştiuc, <strong>la</strong> fel ca trompeta. Ar suna pleonastic expresia<br />
„cu saxofoane şi trompete ?” Bine înţeles că nu. Dacă<br />
ar fi funcţionat o „apărare intelectuală” eficace ar fi fost<br />
dat afară <strong>de</strong> <strong>la</strong> catedră. (În marină ar fi fost aruncat <strong>de</strong><br />
<strong>la</strong> bord într-o bărcuţă cu pâine şi apă pentru câteva<br />
zile, existenţa lui <strong>la</strong> bord fiind un pericol pentru navă şi<br />
edchipaj. Unii ar zice: „Ce cruzime!”. Eu zic: „ce<br />
prostie” să <strong>la</strong>şi un incult <strong>la</strong> o catedră universitară!).<br />
Liga pentru Renaşterea Daciei poate constitui<br />
un bun „aliniament <strong>de</strong> apărare”, concomitent cu pu -<br />
ternice <strong>de</strong>taşamante „<strong>de</strong> atac” asupra necunoscutului.<br />
34
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
VORBIRE ÎN LEGĂTURĂ CU TEZAURUL<br />
DE LA SINAIA<br />
În lucrarea Tezaurul dacic <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
<strong>de</strong> Dumitru Mano<strong>la</strong>che, Ed. Dacica anul<br />
2006, s-a menţionat între altele şi muntele<br />
Furnica, un<strong>de</strong> fraţii Manta au fost împro -<br />
prietăriţi în vechime (vezi pag. 31).<br />
Prin anii 40, subsemnatul Luca Manta<br />
a auzit această poveste <strong>de</strong> <strong>la</strong> o mătuşă din<br />
oraşul Câmpina, care spunea: La Tribunal<br />
era un arhivar numit Roşculeţ, ce era văr<br />
bun cu mama Stanca Manta din Cornu –<br />
Prahova (1868 – 1935) şi care ar fi găsit un<br />
act emis <strong>de</strong> un domnitor prin care 7 fraţi<br />
Manta aveau în stăpânire muntele Furnica.<br />
În anul 2008, d-na notar Virginia<br />
Sărdărescu din Bucureşti (n. 1923) îmi confirmă<br />
că a avut un secretar ce purta numele<br />
<strong>de</strong> Roşculeţ, atunci cînd a fost numită prima<br />
femeie ju<strong>de</strong>cător din oraşul Câmpina, în anul<br />
1948.<br />
În ziua <strong>de</strong> 2 ianuarie 2010, am avut o<br />
discuţie cu d-l ing. Cristian Măntulescu din<br />
oraşul Breaza şi al cărui părinte, avocat Ion<br />
Mihai Manta, a fost nevoit să-şi schimbe numele<br />
din motive politice, în anul 1946. D-l<br />
Măntulescu mi-a povestit că mătuşa lui –<br />
soţie a cabanierului Pescaru <strong>de</strong> <strong>la</strong> refugiul<br />
Mălăieşti <strong>de</strong> lângă vârful Omu – ştia că doi<br />
fraţi Manta erau proprietari pe muntele Furnica.<br />
Ing. Măntulescu susţine că această<br />
informaţie mai era cunoscută în anul 2003 şi<br />
<strong>de</strong> d-l prof. ing. Ion Bucur, primar al oraşului<br />
<strong>Sinaia</strong> din Prahova.<br />
În comuna Cornu <strong>de</strong> Jos, ju<strong>de</strong>ţul Prahova,<br />
a fost construită Biserica Sf.<br />
Paraschiva, începută în anul 1907 şi terminată<br />
în anul 1913 şi un<strong>de</strong> pisania ne spune<br />
Sp. Telecom Luca Manta<br />
că M.S. Regele Carol I a dat 1000 lei (1 băncuţă<br />
<strong>de</strong> argint valora 0,5 lei).<br />
În anul 1875, se povestea că au fost<br />
găsite câteva sute <strong>de</strong> tăbliţe <strong>de</strong> plumb sau<br />
<strong>de</strong> aur?, cu imagini şi înscrisuri necunoscute,<br />
în aria castelului Peleş <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>.<br />
În acest context, găsim o informaţie<br />
ciudată înscrisă în rubrica Jurnal din Curierul<br />
<strong>de</strong> Iaşi, datată 4 mai 1877 şi un<strong>de</strong> Mihai Eminescu<br />
ne spune: În fine ziarul francez<br />
,,Presse” au adus ştirea că M. Sa. Domnul<br />
(Carol I) a pus să se transporte averea sa<br />
personală <strong>la</strong> Sigmaringen şi că mai mult <strong>de</strong><br />
treizeci <strong>de</strong> lăzi au plecat pân-acum din Bucureşti<br />
(Opere – vol. IX, Ed. Aca<strong>de</strong>miei,<br />
pag.373).<br />
Istoria ne informează că în ziua <strong>de</strong> 6<br />
mai 1877 s-a hotărît închi<strong>de</strong>rea navigaţiei pe<br />
Dunăre din cauza provocărilor <strong>de</strong> război făcute<br />
<strong>de</strong> Turcia (Arhivele Naţionale ale<br />
României, Casa Regală, 1866 - 1900, Do -<br />
cumente oficiale, 2003, pag. 112).<br />
Probabil acest transport făcut înainte<br />
<strong>de</strong> interdicţie a avut ceva probleme <strong>la</strong> vamă,<br />
căci în Fondul Brătianu, dosar 662 - octombrie<br />
1877, fi<strong>la</strong> 2, poz. nr. 46, arhivarul<br />
notează: Telegramă <strong>de</strong> <strong>la</strong> (Ion) Bălăceanu<br />
(agent diplomatic român <strong>la</strong> Paris) lui Kogălniceau<br />
<strong>de</strong>spre tariful vamal româno-austriac<br />
(Document din Arhivele Naţionale ale<br />
României).<br />
Se naşte o întrebare logică, <strong>de</strong> ce<br />
prinţul Carol I şi-a pus <strong>la</strong> adăpost averea sa<br />
personală <strong>la</strong> castelul familiei din Sigmaringen<br />
şi numai cu câteva zile înainte <strong>de</strong> discursul<br />
ţinut în 10 mai 1877 cu ocazia proc<strong>la</strong>mării<br />
in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nţei României?<br />
35
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
SEMNE ŞI SCRIERI PE TERITORIUL<br />
GETO-DAC<br />
La început a fost cuvântul... rostit cu rost.<br />
Cuvântul rostit este însă efemer, aşa că omul înţelept,<br />
iniţiatul, a înţeles să consemneze acele cuvinte<br />
care pentru el aveau importanţă majoră.<br />
Cerul înste<strong>la</strong>t i-a fost primul dascăl şi primul abecedar.<br />
Apoi cerul l-a învăţat ce este timpul, învăţându-l<br />
ritmul lucrărilor agricole. Deoarece<br />
stabilise o legătură specială cu cerul, a dat nume<br />
conste<strong>la</strong>ţiilor, asemănându-le cu uneltele sau<br />
evenimentele din viaţa <strong>de</strong> zi cu zi, <strong>de</strong>numiri pe<br />
care le-a actualizat după trecerea <strong>la</strong> creştinism.<br />
Mai târziu, tot cercetând semnele cerului<br />
a născocit semne-mesaj, primele începuturi <strong>de</strong><br />
scriere prin transpunerea semnelor cerului pe pământ<br />
sau pe alte materiale, ca <strong>de</strong> exemplu scrierea<br />
folosită pe vasul găsit <strong>la</strong> Karanovo<br />
În anul 1950, s-a făcut publică o <strong>de</strong>scoperire<br />
şocantă <strong>la</strong> intrarea unei peşteri <strong>de</strong> lângă satul<br />
Sitovo, lângă Plovdiv; este o inscripţie pe stâncă,<br />
<strong>de</strong> 3,4 m lungime cu caractere <strong>de</strong> 13-16 cm înăl -<br />
ţime. Această <strong>de</strong>scoperire nu a stârnit niciun interes<br />
timp <strong>de</strong> două <strong>de</strong>cenii, până când a fost<br />
menţionată <strong>de</strong> arheologul bulgar Todorovici în<br />
anul 1971.<br />
Descoperirile făcute în numeroase zone<br />
din arealul locuit <strong>de</strong> strămoşii noştri, ne fac să<br />
înţelegem că aici a existat din timpuri străvechi o<br />
popu<strong>la</strong>ţie se<strong>de</strong>ntară numeroasă şi civilizată.<br />
Acele vremuri <strong>de</strong> pace se datorează matriarhatului,<br />
conducerii înţelepte a reginelor şi a marilor<br />
preotese ale cultului so<strong>la</strong>r, pacea şi traiul în siguranţă<br />
făcând posibilă <strong>de</strong> exemplu uimitoarea cultură<br />
Cucuteni.<br />
Sigur <strong>de</strong> atunci datează obiceiul şezătorilor<br />
din serile lungi <strong>de</strong> iarnă, ca şi transmiterea<br />
tradiţiilor către generaţiile următoare.<br />
Semnele găsite pe diverse materiale din<br />
acele timpuri au fost în mare măsură folosite <strong>de</strong><br />
adoratorii „Sfântului Soare” în cadrul ritualurilor<br />
cultului-sunt semne sacre. (conf. Virgil Vasilescu,<br />
„Semnele cerului”).Aceste semne au evoluat fie<br />
spre i<strong>de</strong>ograme, scrierea si<strong>la</strong>bică şi apoi fonetică<br />
Domniţa Raţiu,<br />
Braşov<br />
– (scrisul fiind <strong>la</strong> început folosit doar <strong>de</strong> sacerdoţi),<br />
sau au fost materializate pe ii, pe vâlnice,<br />
pe fote, pe ştergare încrustaţii în lemn, ouă încon<strong>de</strong>iate,<br />
pentru a conferi protecţie divină celor<br />
care le foloseau.<br />
Costumul popu<strong>la</strong>r – portul- este cartea <strong>de</strong><br />
i<strong>de</strong>ntitate a celui care îl poartă, dar este posibil ca<br />
<strong>la</strong> începuturi aceleaşi cusături să fi putut oferi cu<br />
mult mai multe date ce puteau fi citite <strong>de</strong> către un<br />
privitor.<br />
Cu timpul, sensul iniţial al semnelor ţesute<br />
sau încrustate s-a pierdut, a rămas însă va -<br />
loarea lor artistică, poate şi pentru că sacralitatea<br />
le-a asigurat dăinuirea. Continuitatea tradiţiei este<br />
o dovadă a continuităţii neamului românesc pe<br />
aceleaşi meleaguri.<br />
Nu se putea însă ca o asemenea civilizaţie<br />
evoluată spiritual să nu pose<strong>de</strong> şi o scriere.<br />
Fontes spune că Zalmoxe a primit Legile<br />
Be<strong>la</strong>gine <strong>de</strong> <strong>la</strong> zeiţa Hestia ( regină a geto-dacilor,<br />
zeificată ulterior ), care le scrisese.<br />
Existenţa unei scrieri preistorice în su<strong>de</strong>stul<br />
european a fost semna<strong>la</strong>tă prima oară în anul<br />
1874, când Zsofia Torma ( Sofia Turmă ) din<br />
Orăştie a întreprins săpături pe <strong>de</strong>alul <strong>de</strong> <strong>la</strong> Turdaş,<br />
lângă Alba Iulia. Descoperirile, constând din<br />
obiecte ceramice, figurine, fusaiole şi alte<br />
obiecte, cu peste 300 <strong>de</strong> semne incizate, au fost<br />
treptat distribuite muzeelor din Berlin, Mainz,<br />
Munchen şi Cluj.<br />
În anul 1910, Marton Roşca a reluat săpăturile<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> Turdaş. Contribuţia sa constă în aranjarea<br />
şi publicarea materialului rezultat în urma<br />
săpăturilor Sofiei Turmă. Sunt incizii simple pe<br />
care Iordache Moldoveanu le consi<strong>de</strong>ră cu 3.000<br />
<strong>de</strong> ani mai vechi <strong>de</strong>cât cele <strong>de</strong> <strong>la</strong> Tărtăria.<br />
Nico<strong>la</strong>e V<strong>la</strong>ssa <strong>de</strong>scoperă în 1961 <strong>la</strong> Tărtăria<br />
trei tăbliţe cu inscripţii cu semne mai evoluate<br />
şi care, traduse fiind, redau viaţa unui<br />
sacerdot <strong>de</strong> <strong>la</strong> naştere până <strong>la</strong> moarte (Augustin<br />
Deac).<br />
Celebrul profesor arheolog italian Marco<br />
36
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Merlini, director al Prehistory Knowledge Project,<br />
membru al World Rock Art Aca<strong>de</strong>my Italia,<br />
împătimit <strong>de</strong> „miracolul” <strong>de</strong> <strong>la</strong> Tărtăria, a căutat<br />
şi a <strong>de</strong>scoperit oasele găsite <strong>de</strong> V<strong>la</strong>ssa împreună<br />
cu cele trei tăbliţe. După ce acestea au fost analizate<br />
şi datate <strong>la</strong> Departamentul <strong>de</strong> Geologie al<br />
Universităţii din Roma, profesorul Merlini a concluzionat:<br />
Datarea e foarte veche, în jur <strong>de</strong> 7.300<br />
<strong>de</strong> ani! Iar oasele au aparţinut unei femei în vârstă<br />
<strong>de</strong> 50-55 <strong>de</strong> ani, căreia el îi atribuie un rol religios,<br />
fiindcă printre oase au mai fost găsite 23 <strong>de</strong><br />
obiecte sacre, printre care o ancoră pentru ţesut,<br />
nişte brăţări şi nişte statuete <strong>de</strong> idoli. (Certifică<br />
astfel existenţa marilor preotese.)<br />
„In 2001, arheologul Vasile Boroneanţ a<br />
<strong>de</strong>scoperit cu ocazia săpăturilor <strong>de</strong> <strong>la</strong> Chiti<strong>la</strong> nişte<br />
oase <strong>de</strong> animale, acoperite <strong>de</strong> o scriere necunoscută.<br />
Semnele aparţin unei scrieri necunoscute,<br />
ele nu par sa fie nici greceşti, nici romane, nici<br />
rune gotice. Se combină într-o manieră <strong>de</strong>osebită,<br />
apropiindu-se <strong>de</strong> însemnările numite răboaje. Bucăţile<br />
<strong>de</strong> oase au căpătat luciu <strong>de</strong> <strong>la</strong> folosirea în<strong>de</strong>lungată.<br />
Este posibil să fie vorba <strong>de</strong> o scriere<br />
dacică, locală, folosită doar <strong>de</strong> initiaţi. Este o<br />
scriere autohtonă. Iar aceasta scriere <strong>de</strong> pe oase<br />
aduce mult cu unul din tipurile <strong>de</strong> scriere <strong>de</strong> pe<br />
tabliţele <strong>de</strong> plumb <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>.” (Aurora Peţan,<br />
revista Formu<strong>la</strong> As).<br />
● In cursul lunii mai 2009, o viitură a râului<br />
Bistriţa, produsă în zona localităţii nemţene<br />
Fărcaşa, avea să scoată <strong>la</strong> iveală un foarte posibil<br />
atelier neolitic <strong>de</strong> confecţionare a unor tăbliţe inscripţionate,<br />
foarte asemănatoare cu celebrele tăbliţe<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> Tărtăria. Ele s-au adăugat celor<strong>la</strong>lte<br />
artefacte care au fost <strong>de</strong>scoperite <strong>de</strong> catre prof. dr.<br />
în istorie Dumitru Ioniţă, în punctul numit Vadu<br />
Rău, din localitatea pomenită mai sus, începând<br />
cu anii ’80. Domnia-sa este <strong>de</strong> părere că „o parte<br />
din aceste tabliţe sunt re<strong>la</strong>tiv i<strong>de</strong>ntice cu cele <strong>de</strong>scoperite<br />
<strong>de</strong> arheologul Nico<strong>la</strong>e V<strong>la</strong>ssa in anul<br />
1961 <strong>la</strong> Tărtăria, ju<strong>de</strong>ţul Alba, care aparţin culturii<br />
neolitice Vinca, datate, pe baza <strong>de</strong> Carbon 14,<br />
ca fiind realizate în perioada 6.500- 6.000 î. Hr.<br />
Se emite supoziţia că <strong>la</strong> Vadu Rău a existat în<br />
mod cert un atelier <strong>de</strong> confecţionare a acestor artefacte,<br />
care apoi se răspân<strong>de</strong>au într-o vastă arie<br />
geografică, ajungând până în vestul actual al României......<br />
Dimensiunile tabliţelor variază între<br />
13,5 cm lungime, respectiv 7-8 cm în lăţime”,<br />
Este acum c<strong>la</strong>r că scrierea a fost o caracteristică<br />
generală a Vechii Civilizaţii Europene<br />
DACIA<br />
magazin<br />
din mileniile VI-V i.e.n.<br />
Arheologii <strong>de</strong> <strong>la</strong> Muzeul Ju<strong>de</strong>ţean Buzău<br />
au <strong>de</strong>scoperit în zona aşezărilor rupestre din Munţii<br />
Buzăului o piatră gigant, inscripţionată cu<br />
semne aparţinând unei civilizaţii necunoscute,<br />
„Piatra însemnată“, după cum a fost numită, are<br />
forma unei ciuperci şi se af<strong>la</strong> <strong>la</strong> Brotari, comuna<br />
Colţi, zona cu celebrele aşezări rupestre Aghaton<br />
şi Fundul Peşterii, care cuprind simboluri începând<br />
din Epoca Bronzului şi până în perioada<br />
creştinismului timpuriu.<br />
„Sunt semne absolut ciudate, în formă <strong>de</strong><br />
triunghi, steluţă sau pătrat, cu certitudine făcute<br />
<strong>de</strong> o fiinţă umană, care nu se regăsesc în nici o<br />
scriere cunoscută pâna <strong>la</strong> această oră”, a <strong>de</strong>c<strong>la</strong>rat<br />
directorul Muzeului ju<strong>de</strong>ţean Buzau, Doina<br />
Ciobanu, citat <strong>de</strong> Agerpres.<br />
Plutaşii <strong>de</strong> pe râul Bistriţa foloseau pe <strong>la</strong><br />
1880, 56 <strong>de</strong> semne pentru crestatul lemnelor. Dintre<br />
acestea 13 sunt i<strong>de</strong>ntice cu semnele din scrierea<br />
liniar B, iar 38 sunt i<strong>de</strong>ntice sau foarte<br />
apropiate cu semnele alfabetului geţilor.<br />
Secuii au folosit prin secolul XIII un alfabet<br />
cu 33 <strong>de</strong> semne, iar 28 dintre acestea sunt<br />
i<strong>de</strong>ntice sau asemănătoare cu semnele geţilor <strong>de</strong><br />
pe tăbliţele <strong>de</strong> plumb. În Ar<strong>de</strong>al şi Ungaria s-a folosit<br />
în secolele XV şi XVl un alfabet runic maghiar,<br />
care a fost ,,prelucrat” tot din alfabetele<br />
geţilor.<br />
Gotul Wulfi<strong>la</strong> a ,,creat” şi el pe <strong>la</strong> mijlocul<br />
secolului lV e.n. un alfabet runic, inspirîndu-se<br />
din semnele geţilor. Scrierea geţilor mai are<br />
semne comune cu alfabetul folosit în secolele<br />
VIII – II î.e.n. în estul Spaniei (Tartesio/Tur<strong>de</strong>tano),<br />
cu alfabetele folosite <strong>de</strong> tuaregi şi libieni<br />
înainte cu multe secole <strong>de</strong> era creştină.<br />
32 din semnele folosite în scrierea geţilor<br />
pe tăbliţele <strong>de</strong> plumb sînt i<strong>de</strong>ntice sau foarte apropiate<br />
cu semnele scrierii cretane liniar B din perioada<br />
1500-1300 î.e.n.<br />
Alfabetul chirilic, folosit <strong>de</strong> români pînă<br />
pe <strong>la</strong> 1870, este în realitate o parte din alfabetele<br />
utilizate <strong>de</strong> strămoşii noştri geţi în urmă cu 2500<br />
<strong>de</strong> ani.<br />
Istoricii străini au îmbrăţişat i<strong>de</strong>ea celei<br />
dintâi scrieri din Carpaţi, pe când mulţi dintre istoricii<br />
români nu au af<strong>la</strong>t încă <strong>de</strong> Tărtăria. Un asemenea<br />
exemplu este Florin Constantiniu cu a sa<br />
„Istorie sinceră a poporului român”. Este una din<br />
multele situaţii care ar trebui să <strong>de</strong>a serios <strong>de</strong><br />
gândit cercetătorilor aşa-zis oficiali.<br />
37
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DESPRE ÎNCEPUTURILE SCRISULUI<br />
ŞI ROLUL PLĂCUŢELOR DE LA SINAIA<br />
Apreciem că <strong>Dacia</strong> Revival International<br />
Society este o provocare în sine, pentru cercetarea<br />
istoriei <strong>de</strong> azi şi <strong>de</strong> mâine. Totodată, este şi un<br />
apel adresat tuturor cărturarilor <strong>de</strong> a se apleca<br />
asupra poziţiei Daciei Revival International Society,<br />
coordonată <strong>de</strong> către domnul doctor<br />
Napoleon Săvescu, sprijinit <strong>de</strong> co<strong>la</strong>boratorii<br />
Domniei Sale.<br />
Preocuparea pentru studierea Plăcuţelor<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> Tărtăria şi <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> dove<strong>de</strong>şte importantele<br />
realizări privind stabilirea vechimii scrisului,<br />
în comparaţie cu apariţia scrisului în sud-estul european.<br />
Cercetătoarea lituană-americană Marija<br />
Gimbutas arată că aceste <strong>de</strong>scoperiri au „re -<br />
voluţionat concepţia privind apariţia scrisului în<br />
sud-estul european”, din cartea Istoria<br />
Românilor, autor Iosif Constantin Drăgan (Editura<br />
Europa-Nova, Bucureşti, 1993, pag.16-17).<br />
Plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> reprezintă noi dovezi ale<br />
preocupărilor Daciei Revival International Society,<br />
privind scrierea înaintaşilor noştri, Dacii. Invităm<br />
participanţii din România şi din străinătate<br />
să vizioneze Expoziţia noastră, îmbunătăţită, faţă<br />
<strong>de</strong> felul în care arăta <strong>la</strong> Congresul XI Internaţional<br />
<strong>de</strong> Dacologie, din 28-30 mai 2010, Alba<br />
– Iulia. Menţionăm că Expoziţia a fost apreciată,<br />
sens în care menţionăm două păreri: prof.univ. dr.<br />
Ioan Scurtu şi prof. Dan Lupescu – director exe -<br />
cutiv – Direcţia Cultură şi Patrimoniu Naţional<br />
Dolj.<br />
În cartea „Istoria secretă a Omenirii”,<br />
autor Eugen Delcea (Editura Obiectiv, Craiova,<br />
pag.69), capitolul II, „Marea Cenzură”, începe<br />
cu Motto-ul: „Cunoaşterea istoriei este importantă<br />
pentru societatea civilă. Fără aceasta, individul<br />
este mai vulnerabil <strong>la</strong> manipu<strong>la</strong>rea<br />
politică sau <strong>de</strong> orice fel”. (Adunarea Par<strong>la</strong>mentară<br />
a Consiliului Europei, Recomandarea nr.<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Ing., ec. Nico<strong>la</strong>e C. Grosu,<br />
Cluj-Napoca<br />
1283 / 22.01.1996). Consi<strong>de</strong>răm că şi <strong>Dacia</strong> Revival<br />
International Society răspun<strong>de</strong> acestui<br />
<strong>de</strong>zi<strong>de</strong>rat. Trebuie să menţionăm aici o <strong>de</strong>finiţie<br />
pentru noţiunea <strong>de</strong> politică: „Ştiinţa şi arta conducerii<br />
oamenilor în folos obştesc”. Cartea<br />
menţionată, cât şi cele pe care le vom mai<br />
menţiona, reprezintă, <strong>de</strong> asemenea, o provocare<br />
<strong>la</strong> care trebuie să ne implicăm prin faptele şi<br />
i<strong>de</strong>ile noastre, prin scrisul istoricilor, al tuturor<br />
cărturarilor care au <strong>de</strong>schi<strong>de</strong>re <strong>la</strong> aceste<br />
provocări, faţă <strong>de</strong> Istoria noastră, în context european<br />
şi mondial. În subcapitolul „Dacii să dispară<br />
din Istorie!”(pag. 95) sunt prezentaţi autori<br />
şi cărţi, menţionându-se că „o soartă vitregă a<br />
făcut ca aceste izvoare să se piardă în întregime,<br />
sau în cea mai mare parte”. Scria acestea istoricul<br />
C. C. Petolescu, referindu-se <strong>la</strong> războaiele<br />
dacice. În subcapitolul „ Geţii fără scriere” –<br />
„Profesorii Antichităţii! (pag. 101-102) din lucrarea<br />
„Despre alfabetul şi limba geţilor sau a<br />
goţilor” (publicată în anul 1957), autorul Vulcannius<br />
infirmă faptul că: „ /…/ geto-dacii n-au<br />
avut o scriere proprie”.<br />
Mai cităm câteva capitole care au titluri<br />
sugestive: „Scrierea feniciană – creată <strong>de</strong><br />
Pe<strong>la</strong>sgi”, pag.109; „Simbolurile Daciei – furate<br />
şi „mutate” , pag. 125; „Lichidarea popoarelor<br />
începe cu /…/ ştergerea memoriei”, pag.127;<br />
„Onoruri pentru /…/ subminarea istoriei şi<br />
unităţii românilor!”,pag.129. În capitolul IV,<br />
„Zeii şi Divizarea Omenirii”, se află Motto-ul :<br />
„Nicăieri nu vei putea găsi o putere <strong>de</strong> înţelegere<br />
mai rapidă, o minte mai <strong>de</strong>schisă, un spirit mai<br />
ager, însoţit <strong>de</strong> mlădierile purtării, aşa cum o afli<br />
<strong>la</strong> cel din urmă român. Acest popor, unit şi ridicat<br />
prin instrucţie, ar fi apt să se găsească în fruntea<br />
culturii spirituale a Umanităţii. Şi, ca o completare,<br />
limba sa este atât <strong>de</strong> armonioasă şi bo-<br />
38
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
gată, că s-ar potrivi celui mai cult popor <strong>de</strong> pe<br />
Pământ /.../ Poporul român ar fi indicat să stea<br />
în fruntea civilizaţiei spirituale a Omenirii, iar<br />
limba poporului român s-ar potrivi celui mai cult<br />
popor <strong>de</strong> pe Pământ”.<br />
Alfred Hoffmann – „Istoria Pământului”<br />
(Paris, 1820, pag. 3075) afirmă, în capitolul, că<br />
„Românii nu sunt” Buricul Pământului, ci /…/<br />
Axa universului!”. La pag. 148 sunt menţionate<br />
Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> Tărtăria, ca talogate, chiar <strong>de</strong> occi<strong>de</strong>ntali,<br />
drept prima scriere din Istoria Omenirii.<br />
Menţionăm că această afirmaţie infirmă cele<br />
susţinute mai sus, privind prima scriere din Istoria<br />
Omenirii. Menţionăm că Monumentul Tăbliţele<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> Tărtăria a fost <strong>de</strong>zvelit <strong>la</strong> 22 iunie 2003, <strong>la</strong><br />
Tărtăria.<br />
În cartea „ISTORIA OMENIRII 50 DE<br />
MARI DATE”, autor Jules Schuler (Editura Z<br />
2000), între cele 50 <strong>de</strong> mari date se înscrie şi<br />
aceea referitoare <strong>la</strong> scriere. Astfel, în capitolul<br />
„3100 Î.Hr. (?) Menes (Narmer) şi Unificarea<br />
Este cunoscut faptul ca<br />
Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong> reprezintă<br />
un set <strong>de</strong> artefacte arheologice<br />
controversate. Conform tradi -<br />
ţiei locale, sau a unor informaţii,<br />
care au circu<strong>la</strong>t în zonă <strong>la</strong><br />
vremea respectivă, acestea se<br />
referă <strong>la</strong> un număr impresionant<br />
<strong>de</strong> tăbliţe <strong>de</strong> aur inscripţionate<br />
într-o limbă şi o scriere misterioasă,<br />
<strong>de</strong>scoperite cu prilejul<br />
lucrărilor <strong>de</strong> captare a pâraielor<br />
Sfânta Ana şi Peleş, pentru<br />
aprovizionarea cu apă a Mânăstirii<br />
<strong>Sinaia</strong>, şi <strong>de</strong> asanare a<br />
m<strong>la</strong>ştinilor din Poiana Văcăria.<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Egiptului” (pag.15) , se arată: „Istoria începe<br />
odată cu scrierea, în plin neolitic şi chiar mai<br />
înainte <strong>de</strong> epoca metalelor. Scrierea apare <strong>la</strong><br />
sfârşitul mileniului al IV-lea Î. Hr., în ace<strong>la</strong>şi timp<br />
în Egipt şi în Mesopotamia /…/. Odată cu<br />
apariţia scrisului, dispunem <strong>de</strong> primele mărturii<br />
ale oamenilor <strong>de</strong>spre propria lor istorie”.<br />
Plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> Tărtăria însă au apărut cu 5500<br />
<strong>de</strong> ani Î.Hr. În capitolul „2355 Î. Hr. REVOLUŢIA<br />
SOCIALĂ A LUI URUKAGINA ÎN LAGAŞ”<br />
(pag.19) se arată : „Istoria a început <strong>la</strong> Sumer /…<br />
/ aproape în ace<strong>la</strong>şi timp ca în Egipt /…/”.<br />
Scrierea egipteană – hieroglifele – era gravată în<br />
piatră sau trasată pe foile <strong>de</strong> papirus, scrierea<br />
sumerienilor era pe tăbliţe <strong>de</strong> argilă moale.<br />
Istoricul scrierii rămâne o temă <strong>de</strong> cer -<br />
cetare <strong>de</strong>schisă pentru cărturarii care includ în<br />
munca lor af<strong>la</strong>rea a<strong>de</strong>vărului istoric <strong>de</strong>spre<br />
evoluţia civilizaţiei românilor şi a Omenirii, <strong>de</strong>-a<br />
lungul timpurilor şi pentru veşnicie.<br />
Reprezentări întâlnite<br />
pe Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
Pe lângă plăcile <strong>de</strong> aur, lucrătorii<br />
ar fi <strong>de</strong>scoperit şi mone<strong>de</strong><br />
<strong>de</strong> tip Maia şi Sarmis, ambele<br />
tezaure consi<strong>de</strong>rându-se că ar fi<br />
intrat, în mod tacit, în posesia<br />
regelui Carol I. Astăzi, Tăbli -<br />
ţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>, sau Tezaurul<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>, se referă <strong>la</strong> un set<br />
<strong>de</strong> tăbliţe <strong>de</strong> plumb neinventariate,<br />
care se află <strong>de</strong>pozitate în<br />
subsolul Institutului <strong>de</strong> Arheologie<br />
„Vasile Pârvan” din Bucureşti,<br />
<strong>de</strong> mai bine <strong>de</strong> un secol.<br />
Tradiţia locală explică existenţa<br />
prezentelor plăcuţe <strong>de</strong> plumb<br />
prin i<strong>de</strong>ea conform căreia<br />
Lucian Andreiu,<br />
Braşov<br />
39
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
regele ar fi topit piesele originale,<br />
valorificând aurul în ve -<br />
<strong>de</strong>rea finalizării proiectului<br />
Peleş, după ce plăcile ar fi fost<br />
copiate în plumb.<br />
In ceea ce priveşte iconografia<br />
- există o mare diversitate<br />
<strong>de</strong> reprezentări, realizate<br />
prin intermediul unor ştampile,<br />
uneori folosite <strong>la</strong> mai multe<br />
plăci (<strong>de</strong> pildă portretul lui Burebista).<br />
Reprezentările sunt<br />
<strong>de</strong>stul <strong>de</strong> stângace, dar a<strong>de</strong>sea<br />
expresive, şi nu <strong>de</strong>ranjează cu<br />
nimic canoanele vremii. Compoziţiile<br />
sunt echilibrate, ceva<br />
mai încărcate în epoca getică,<br />
mai aerisite în cea dacică. E posibilă<br />
o influenţă egipteană <strong>de</strong>stul<br />
<strong>de</strong> puternică, în arhitectura<br />
sacră (pe lângă cea grecească)<br />
şi în unele reprezentări divine,<br />
şi una sarmato-iraniană, în simbolistică.<br />
Se pot <strong>de</strong>ce<strong>la</strong> şi unele<br />
mo<strong>de</strong>le celtice, în plăcile târzii.<br />
Iconografia columnei lui Traian<br />
concordă în foarte mare măsură<br />
cu cea a plăcilor din vremea lui<br />
Decebal (cu diferenţa că în<br />
plăci nu apar niciodată comati),<br />
dar nu şi cu cea a plăcilor getice,<br />
mai timpurii, lucru firesc.<br />
Core<strong>la</strong>rea dintre reprezentările<br />
iconografice şi tipurile <strong>de</strong><br />
scriere, <strong>de</strong>taliile <strong>de</strong> limbă şi alte<br />
elemente din plăci este impecabilă.<br />
Arhitectura<br />
O comparaţie între reprezentările<br />
arhitectonice <strong>de</strong> pe<br />
plăci şi ceea ce ştim <strong>la</strong> ora actuală<br />
<strong>de</strong>spre arhitectura dacilor<br />
ne îndreptăţeşte să afirmăm că,<br />
cel puţin <strong>la</strong> prima ve<strong>de</strong>re, nimic<br />
nu e anacronic. E a<strong>de</strong>vărat,<br />
există multe aspecte neaşteptate,<br />
ba chiar diferenţe. Columna<br />
lui Traian este un izvor<br />
preţios, dar nu serveşte prea<br />
mult pentru reconstituirea universului<br />
getic timpuriu, <strong>de</strong>oarece<br />
imaginile <strong>de</strong> pe ea<br />
oglin<strong>de</strong>sc lumea dacică târzie.<br />
Se <strong>de</strong>taşează reprezentarea cetăţii<br />
Sarmizegetusa, în mai<br />
multe etape şi din mai multe<br />
unghiuri, cea a cetăţii Genuc<strong>la</strong><br />
şi cea a cetăţii Helis. Există şi<br />
un număr <strong>de</strong>stul <strong>de</strong> mare <strong>de</strong><br />
temple. Prezint mai jos doar reprezentările<br />
cele mai şocante -<br />
cea a cetăţii Sarmizegetusa şi<br />
cea a marelui templu <strong>de</strong> calcar<br />
din vremea lui Burebista.<br />
Cetatea<br />
Sarmizegetusa<br />
Reprezentarea cea mai<br />
frecventă (apare <strong>de</strong> 3 ori) este<br />
cea a pa<strong>la</strong>tului lui Burebista<br />
(plăcile 021, 052, 084). Pare să<br />
fie vorba <strong>de</strong> o construcţie din<br />
lemn, <strong>de</strong>stul <strong>de</strong> mo<strong>de</strong>stă, alcătuită<br />
dintr-un turn-locuinţă în<br />
mijloc, turnuri mai mici <strong>la</strong> col -<br />
ţuri şi câteva construcţii mai<br />
mici. Accesul în incintă se făcea<br />
pe poarta <strong>de</strong> vest, pe un drum ce<br />
ducea spre zona sacră, dar din<br />
care se <strong>de</strong>sprin<strong>de</strong>a, pe <strong>la</strong> mijlocul<br />
distanţei, o ramificaţie ce<br />
urca, printre stânci, pe p<strong>la</strong>tou.<br />
Drumul <strong>de</strong> <strong>la</strong> poarta <strong>de</strong> vest <strong>la</strong><br />
cea <strong>de</strong> est era în mod sigur acoperit,<br />
cum o sugerează galeria<br />
schiţată <strong>de</strong>-a lungul drumului.<br />
Aproape <strong>de</strong> poarta <strong>de</strong> est, drumul<br />
pare să se bifurce, o ramură<br />
ducând spre temple, iar o alta<br />
DACIA<br />
magazin<br />
mai spre nord. O altă cale <strong>de</strong><br />
acces era prin poarta <strong>de</strong> nor<strong>de</strong>st.<br />
După amp<strong>la</strong>sarea sa în p<strong>la</strong>nul<br />
<strong>de</strong> pe p<strong>la</strong>ca 021, clădirea<br />
trebuie să se fi af<strong>la</strong>t pe p<strong>la</strong>toul<br />
cetăţii (terasa I). În vremea lui<br />
Decebal, clădirea apare mai restrânsă,<br />
fără corpul din dreapta<br />
(p<strong>la</strong>ca 084). În schimb, apare o<br />
nouă clădire, în mod evi<strong>de</strong>nt<br />
din piatră, cu ziduri impresionante.<br />
Ea figurează dincolo <strong>de</strong><br />
zidul <strong>de</strong> est, sugerând o lărgire<br />
a incintei. P<strong>la</strong>nul din p<strong>la</strong>ca 021<br />
este aproximativ hexagonal şi<br />
corespun<strong>de</strong> cu traseul zidurilor<br />
dacice, aşa cum a fost acesta reconstituit<br />
<strong>de</strong> curând (zidul sudic<br />
a fost complet <strong>de</strong>montat <strong>de</strong> romani,<br />
traseul său fiind <strong>de</strong>scoperit<br />
doar <strong>de</strong> câţiva ani). Existau<br />
6 porţi, câte una <strong>la</strong> fiecare colţ,<br />
una pe mijlocul zidului <strong>de</strong> vest<br />
şi una pe mijlocul zidului sudic,<br />
principală fiind cea din colţul<br />
sud-vestic. Evi<strong>de</strong>nt, nimeni nu<br />
putea şti acum o sută <strong>de</strong> ani<br />
aceste lucruri. Totuşi, în p<strong>la</strong>ca<br />
021 traseul zidurilor corespun<strong>de</strong><br />
cu cel reconstituit <strong>de</strong> arheologi,<br />
nu cu ceea ce se putea<br />
ve<strong>de</strong>a <strong>la</strong> acea vreme cu ochiul<br />
liber. Poarta <strong>de</strong> vest era aproximativ<br />
pe aceeaşi linie cu cea <strong>de</strong><br />
est. Galeria acoperită reprezentată<br />
pe p<strong>la</strong>că se regăseşte şi pe<br />
Columna lui Traian. În p<strong>la</strong>nul<br />
din vremea lui Burebista nu<br />
există turnuri, ci doar porţi cu<br />
aspect glisant pe verticală, manipu<strong>la</strong>te<br />
probabil cu scripeţi. În<br />
vremea lui Decebal apar şi reprezentări<br />
<strong>de</strong> turnuri <strong>la</strong> porţi, în<br />
loc <strong>de</strong> porţi glisante. Mai <strong>la</strong><br />
dreapta se află marele templu<br />
<strong>de</strong> calcar.<br />
40
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Marele templu <strong>de</strong><br />
calcar<br />
Cea mai <strong>de</strong>taliată reprezentare<br />
a unui templu se găseşte<br />
în p<strong>la</strong>ca nr. 052, dreapta sus.<br />
Este vorba <strong>de</strong> un templu tetra -<br />
stil, cu două statui <strong>de</strong> o parte şi<br />
<strong>de</strong> alta a şirurilor exterioare <strong>de</strong><br />
coloane. Intrarea se face prin<br />
partea vestică, printr-o arcadă,<br />
pe o scară monumentală. Treptele<br />
urcă spre dreapta, un<strong>de</strong> se<br />
ve<strong>de</strong> c<strong>la</strong>r o întorsătură <strong>de</strong> scară<br />
şi o p<strong>la</strong>tformă, <strong>de</strong> un<strong>de</strong> porneşte<br />
o galerie. Se observă cu uşu -<br />
rinţă că templul avea două nivele,<br />
scara ducând direct către<br />
cel <strong>de</strong>-al doilea, care pare să fie<br />
adosat templului propriu-zis, pe<br />
o terasă din spatele acestuia.<br />
Templul a fost <strong>de</strong>zvelit în anii<br />
1951-1958 şi are patru şiruri <strong>de</strong><br />
plinte. Pe <strong>la</strong>tura <strong>de</strong> est s-a constatat<br />
existenţa unui turn. Pe <strong>la</strong>tura<br />
<strong>de</strong> sud a existat o scară<br />
monumentală <strong>de</strong> piatră, <strong>la</strong>tă <strong>de</strong><br />
2,55 m, din care s-au mai păstrat<br />
10 trepte, care se termină în<br />
partea stângă a frontonului, intrarea<br />
fiind prin stânga, <strong>la</strong> fel ca<br />
şi <strong>la</strong> alte construcţii sacre <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
Sarmizegetusa. Scara era acoperită<br />
şi ducea, după părerea arheologului,<br />
spre p<strong>la</strong>tforma<br />
înălţată <strong>de</strong>scoperită în colţul <strong>de</strong><br />
sud-vest (consi<strong>de</strong>rată <strong>de</strong> alţi arheologi<br />
ca aparţinând altui<br />
nivel). Acea p<strong>la</strong>tformă reprezenta,<br />
în viziunea sa, o întoarcere<br />
<strong>de</strong> scară. Scara ducea <strong>de</strong>ci,<br />
<strong>la</strong> un al doilea nivel al construc -<br />
ţiei, un<strong>de</strong> aveau loc procesiunile.<br />
Existenţa acestui nivel ar<br />
justifica, mai spune arheologul,<br />
absenţa pardoselii primului<br />
nivel. S-au reconstituit zidurile<br />
<strong>de</strong> nord, <strong>de</strong> est şi <strong>de</strong> sud, dar nu<br />
şi zidul <strong>de</strong> vest, care se pare că<br />
nu a existat.<br />
Arta<br />
La o primă analiză, am<br />
i<strong>de</strong>ntificat două etape distincte<br />
în arta plăcilor <strong>de</strong> plumb, etapa<br />
timpurie sau getică şi etapa târzie<br />
sau dacică. Etapa getică se<br />
caracterizează prin abun<strong>de</strong>nţa<br />
DACIA<br />
magazin<br />
reprezentărilor, cu influenţe<br />
vădit orientale, prin importanţa<br />
acordată portretului (ca urmare<br />
a cultului căpeteniei), prin bogăţia<br />
şi varietatea <strong>de</strong>corurilor, a<br />
simbolurilor, a reprezentărilor<br />
zoomorfe, prin complexitatea<br />
compoziţiilor. Aparţin acestei<br />
etape plăcile din Dobrogea, cele<br />
care aparţin lui Cotizo, cele din<br />
timpul lui Burebista şi câteva<br />
imediat după el. Etapa dacică se<br />
individualizează printr-o austeritate<br />
izbitoare, influenţe celtice<br />
(figuri ianiforme, grifoni<br />
adosaţi), absenţa portretelor, reducerea<br />
consi<strong>de</strong>rabilă a simbolurilor,<br />
a totemurilor, <strong>de</strong>coruri<br />
simple. Se includ în această categorie<br />
plăcile din vremea lui<br />
Decebal şi câteva <strong>de</strong> dinaintea<br />
lui, epoca lui Duras fiind una <strong>de</strong><br />
tranziţie. În plăci, singurele fi -<br />
inţe fantastice sunt şarpele cu<br />
cap <strong>de</strong> mamifer şi coadă globu<strong>la</strong>tă,<br />
consi<strong>de</strong>rat <strong>de</strong> către Romalo<br />
i<strong>de</strong>ntic cu cel tomitan, şi grifonii.<br />
Imagistica plăcilor constituie<br />
un ansamblu coerent, cu<br />
individualitate proprie, compoziţiile<br />
sunt echilibrate, reprezentările<br />
sunt realiste,<br />
ge o metricul apare doar în foarte<br />
mică măsură, stilul este stângaci,<br />
naiv, perspectiva este întot<strong>de</strong>auna<br />
statică, proporţiile nu<br />
sunt păstrate. Aerul general<br />
este cel <strong>de</strong> artă „barbară”, cu<br />
influenţe orientale, greceşti,<br />
sarmatice, celtice. Se disting<br />
două etape bine individualizate<br />
- etapa getică (timpurie) şi<br />
etapa dacică (târzie), între care<br />
există continuitate, forme <strong>de</strong><br />
tranziţie, dar şi contraste.<br />
41
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Secţiunea 2. Alte aspecte ale istoriei Daciei<br />
DACIA<br />
magazin<br />
LIMBA ROMÂNILOR - DOCUMENT ISTORIC<br />
Prin cuvinte omul şi-a arătat viaţa. În trecut<br />
omul a atribuit putere mare cuvântului. După<br />
Avesta, Veda şi Biblie, prin logos – cuvântul<br />
înzestrat cu forţă mentală – a fost creată lumea.<br />
Cuvântul este şi un argument istoric, dar<br />
interpretat greşit nu duce <strong>la</strong> a<strong>de</strong>văr.<br />
Înrudirea limbii române cu <strong>la</strong>tina este evi -<br />
<strong>de</strong>ntă, dar ipoteza că strămoşii românilor ar fi<br />
moştenit limba <strong>la</strong>tină <strong>de</strong> <strong>la</strong> coloniştii romani aduşi<br />
după ocuparea Daciei este greşită, fiindcă:<br />
– românii vorbesc aceeaşi limbă în toate<br />
teritoriile locuite odinioară <strong>de</strong> daci, <strong>de</strong>şi ocupaţia<br />
romană s-a mărginit <strong>la</strong> numai o parte din <strong>Dacia</strong><br />
şi n-a durat mult timp;<br />
– dacii erau oameni culţi, cu tradiţii pu -<br />
ternice şi nu s-au împăcat cu ocupaţia romană.<br />
Teohari Antonescu, profesor <strong>de</strong> arheologie<br />
<strong>la</strong> facultatea din Iaşi (în cartea <strong>Dacia</strong> patria<br />
primitivă ariană, Iaşi, 1897), consi<strong>de</strong>ra că teritoriul<br />
Daciei a aparţinut Europei centrale, Patria<br />
primitivă ariană. În preistorie, în timpul<br />
locuinţelor <strong>la</strong>custre, s-au <strong>de</strong>sprins din aceasta<br />
popoare care au invadat Italia şi au dus acolo şi<br />
limba lor. Tot din Europa centrală, valuri <strong>de</strong> arieni<br />
au migrat spre Răsărit şi pe <strong>la</strong> 1750 î.Hr. unii ar<br />
fi atins Indusul.<br />
Am constatat că şi acum dialectul mi<strong>la</strong>nez,<br />
din Nord, încă este mai apropiat <strong>de</strong> română<br />
<strong>de</strong>cât limba italiană literară (<strong>de</strong> pildă, pentru uşă,<br />
utilizează uscio în loc <strong>de</strong> porta).<br />
În cartea Darma hindusă (Ed. Biblioteca,<br />
Târgovişte, 2002, pag.17-21) se arată că India a<br />
fost consi<strong>de</strong>rată ţara celor Sapta Sindu (şapte<br />
râuri mari). În unele scrieri sanscrite sa s-a pronunţat<br />
ha, iar persanii antici au pronunţat Hapta<br />
Hind. De aici au apărut <strong>de</strong>numirile <strong>de</strong> Hindustan<br />
şi Hinduşi, iar mai apoi în engleză India.<br />
prof. dr. Mioara Căluşiţă-Alecu,<br />
Bucureşti<br />
Acum hinduşii o numesc Barat, <strong>de</strong> <strong>la</strong> numele<br />
unui erou <strong>de</strong>venit legendar.<br />
Când au apărut în India înţelepţii, care au<br />
vrut să-şi transmită învăţăturile, au constatat că<br />
limba care se vorbea era ambiguă şi în curs <strong>de</strong><br />
formare. Ei au studiat-o şi au fixat-o după reguli<br />
gramaticale care permiteau şi crearea <strong>de</strong> cuvinte<br />
pentru noţiuni noi. Au numit acea limbă sama<br />
scrita (cea mai fixată, ordonată, precisă), cuvânt<br />
care a <strong>de</strong>venit ulterior sanscrita. Această limbă<br />
este consi<strong>de</strong>rată sfântă, fiindcă în ea s-au păstrat<br />
scrierile sfinte. Învăţaţii au creat şi o scriere si -<br />
<strong>la</strong>bică (<strong>de</strong>va nāgari ).<br />
Limba sanscrită s-a transmis <strong>de</strong> <strong>la</strong> învăţător<br />
<strong>la</strong> discipol timp <strong>de</strong> milenii, <strong>de</strong>şi nu mai era<br />
vorbită <strong>de</strong> oamenii <strong>de</strong> rând înainte <strong>de</strong> întemeierea<br />
Romei.<br />
Sanscrita, o limbă cunoscută şi studiată<br />
în stadiul <strong>de</strong> formare <strong>de</strong> acum câteva milenii, constituie<br />
un indicator în abordarea cercetării limbii<br />
române, care are vechi rădăcini<br />
indo-europene.<br />
În vechime, limbile aveau mai multe<br />
sunete. După sanscritologi, limba sanscrită avea<br />
48 <strong>de</strong> sunete, iar după tradiţia yoga, 52. Analizând<br />
si<strong>la</strong>bele-rădăcini ale cuvintelor, se constată că<br />
acestea transmit diferite noţiuni.<br />
Studind limba sanscrită, se observă cum<br />
s-au format cuvintele din rădăcini. Se constată<br />
că ultima si<strong>la</strong>bă numeşte obiectul, cele<strong>la</strong>lte în ordinea<br />
în care apar îl <strong>de</strong>finesc.<br />
Astfel cuvântul jagat (Emile Burnouf, cu<br />
co<strong>la</strong>borarea lui L. Leupol, Dictionnaire c<strong>la</strong>sique<br />
Sanscrite-Française. Ed. Maisonneuve, Paris,<br />
1866, (DS), pag. 257) poate fi interpretat ca taace<strong>la</strong>,<br />
ja-care se naşte, ga-care se mişcă.<br />
Menţionez că în cuvintele sanscrite a nebarat se<br />
42
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
pronunţă între a şi o, iar j se pronunţă ca în<br />
română g urmat <strong>de</strong> e sau i. Deci jagat este ace<strong>la</strong><br />
care se naşte, se mişcă, ceva tranzitoriu, vânt,<br />
lume, Univers. Jagati este Pământul, lumea oamenilor.<br />
Alcătuirea acestui cuvânt arată cât <strong>de</strong><br />
puternic este aspectul dinamic în gândirea hindusă.<br />
Nu toate cuvintele sanscrite pot fi ana -<br />
lizate şi explicate după rădăcini. În română, după<br />
o evoluţie <strong>de</strong> milenii, cuvintele au un înţeles mai<br />
precis, dar <strong>la</strong> unele se mai poate <strong>de</strong>scifra logica<br />
după care au fost alcătuite.<br />
De pildă: cutremur (cu tremur), Dumnezeu<br />
(zeu, domn, stăpân), hotar (tar-tare, hoînalt),<br />
netot (ne întreg <strong>la</strong> minte), nimic (nici ceva<br />
mic), plută (tă-aceea plu-care pluteşte), răsare<br />
(Ra-Soarele sare peste orizont ).<br />
Prefixul o în cuvinte vechi, ca şi a scurt<br />
în sanscrită, indică cea<strong>la</strong>ltă alternativă: kara<br />
(mână) şi ocara (fără mână), a feri şi a oferi,<br />
misie şi omisie, a prii şi a opri, a prima şi a<br />
oprima, a pune şi a opune. În unele cazuri, cuvântul<br />
<strong>la</strong> care s-a adugat prefixul o nu se mai<br />
foloseşte ca în cazul cuvintelor: ocol, odios, olog.<br />
Ulterior, sub influenţa limbii <strong>la</strong>tine, acest o pri -<br />
vativ a fost înlocuit cu a, ca în politic şi apolitic.<br />
Prefixul a ca şi a lung în sanscrită indică<br />
apropiere sau precizare faţă <strong>de</strong> subiect: casă şi<br />
acasă, cel şi acel, <strong>de</strong>s şi a<strong>de</strong>s,a duce şi a aduce,<br />
a părea şi a apărea, a proba şi a aproba, seară<br />
şi aseară, a trage şi a atrage, zi şi azi.<br />
Avesta, cartea medului Zaratustra, indică<br />
o veste adresată cititorului. De aici, rezultă că şi<br />
veste este un cuvânt prea vechi ca să fie moştenit<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> s<strong>la</strong>vi.<br />
Cuvintele <strong>la</strong> care se poate <strong>de</strong>duce logica<br />
<strong>de</strong> alcătuire în română, este probabil, că sunt autohtone.<br />
Astfel prieten, înrudit cu a prii, este<br />
probabil autohton, <strong>de</strong>şi are cuvânt înrudit şi în<br />
rusă. De asemenea, cuvântul văzduh, care <strong>de</strong>fineşte<br />
spaţiul în care sunt, <strong>de</strong>ci văz, duhuri.<br />
Unele rădăcini care au păstrat în cuvintele<br />
vechi ace<strong>la</strong>şi înţeles ca în sanscrită şi-au schimbat<br />
semnificaţia în cuvintele nou create, ca rădăcina<br />
car, şi uneori chiar rolul în propoziţiune, ca<br />
rădăcina <strong>la</strong>.<br />
În tradiţia yoga, <strong>la</strong> este rădăcina mantrei<br />
Pământului. Yoghinii numesc mantră un cuvânt,<br />
DACIA<br />
magazin<br />
care rostit într-un anumit fel, pune pe vorbitor în<br />
legătură cu energi cosmice, în cazul <strong>de</strong> faţă cu ale<br />
Pământului.<br />
La sugerează pământul în <strong>la</strong>n şi mal din<br />
română, în <strong>la</strong>nd din germană. Pe un altar <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
Histria este scris că a fost construit <strong>de</strong> cives romani<br />
et <strong>la</strong>i, un<strong>de</strong> <strong>la</strong>i însemna pământeni. Este<br />
posibil că acest înţeles l-a sugerat <strong>la</strong> şi în numele<br />
va<strong>la</strong>hilor, urmaşii geţilor care erau protejaţi <strong>de</strong><br />
zeiţa Pământului, Gaea. Când tăvălugul vremii a<br />
şters sau a actualizat vechile tradiţii, <strong>Dacia</strong> – ţara<br />
Gaei – a <strong>de</strong>venit Grădina Maicii Domnului.<br />
Cum pământul era negru şi i se sacrificau<br />
animale negre, este probabil că s-a ajuns ca <strong>la</strong> să<br />
sugereze şi culoarea neagră. Este posibil ca acest<br />
sens <strong>de</strong> negru a făcut ca turcii să vorbească <strong>de</strong>spre<br />
va<strong>la</strong>hii negri. Erau aceştia conduşi <strong>de</strong> un voievod<br />
Negru?<br />
Mioriţa <strong>la</strong>ie este oiţa fecioară neagră. Ba -<br />
<strong>la</strong>ie înseamnă ba-ne <strong>la</strong>ie-neagră, fapt argumentat<br />
şi <strong>de</strong> expresia <strong>la</strong>ie ori bă<strong>la</strong>ie (neagră ori neneagră).<br />
Ulterior, referinţele făcându-se <strong>la</strong> pământ,<br />
<strong>la</strong> a <strong>de</strong>venit o prepoziţie care indică raport <strong>de</strong> loc,<br />
timp sau scop şi în cuvintele noi create pământul,<br />
ca şi culoarea neagră au fost sugerate <strong>de</strong> alte<br />
rădăcini.<br />
Ace<strong>la</strong>şi fenomen s-a observat şi în limbile<br />
s<strong>la</strong>ve. Avesticul zam, care a însemnat pământ, a<br />
generat prepoziţia za, iar pământul s-a numit<br />
zemia în bulgară, zemlia în rusă<br />
În cartea Tradiţii (apărută în 2011) m-am<br />
străduit să înţeleg cum unele cuvinte ca mistreţ,<br />
mistrie, trimis dove<strong>de</strong>sc credinţe şi aspecte din<br />
viaţa strămoşilor, care le-au creat şi ni le-au transmis.<br />
În România, s-au găsit reprezentări antice<br />
ale mistreţului. În dicţionarul lui Aurel Candrea,<br />
cuvântul mistreţ este consi<strong>de</strong>rat înrudit cu misticius,<br />
presupus cuvânt <strong>la</strong>tin. În cartea Creangă şi<br />
creanga <strong>de</strong> aur, când prezenta cultele hiperborean<br />
şi druidic, V. Lovinescu observa că grupul <strong>de</strong> consoane<br />
mstr apare în maestru, meşter, misiune,<br />
mistreţ. Aceasta îi sugera iniţieri în mistere în<br />
urma cărora iniţiatul lua numele <strong>de</strong> mistreţ.<br />
După dicţionarul sanscrit-francez (DS,<br />
pag. 566), numele sanscrit al mistreţului este<br />
varāha, cuvânt format din rădăcina a trei mantre<br />
43
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
va–apă, ra-foc şi ha-eter. La hinduşi există<br />
tradiţia <strong>de</strong>spre epoca (ciclul) Mistreţului Alb<br />
(sveta varāha kalpa). Aceasta ilustrează prestigiul<br />
Mistreţului Alb, al treilea avatar al lui Vişnu. În<br />
română, cuvântul mistreţ poate fi interpretat: ţstrăpunge,<br />
mis-misiune, tre-transcen<strong>de</strong>re. Ce a<br />
reprezentat mistreţul pentru strămoşii românilor?<br />
S-a presupus că mistrie este un cuvânt<br />
care are corespon<strong>de</strong>nt în neogreacă. Rădăcina<br />
acestui cuvânt indică tri-transcen<strong>de</strong>re mis-misiune<br />
şi sugerează o legătură cu vechii ktistai (ctitori)<br />
şi polistai (constructori <strong>de</strong> polisuri) –<br />
<strong>org</strong>anizaţii geto-trace <strong>de</strong> tip masonic – citate <strong>de</strong><br />
V. Pârvan, <strong>org</strong>anizaţii în care membrii erau învăţaţi<br />
mistere şi se legau să înceapă o nouă viaţă<br />
ca iniţiaţi.<br />
Trimis a fost probabil un calificativ al<br />
Limba getă –<br />
DACIA<br />
magazin<br />
zeului Sarmis-Armis-Ionos, care corespun<strong>de</strong>a <strong>la</strong><br />
Thot-Hermes-Ianus-Mercur. Acesta era numit<br />
trismegistos <strong>de</strong> greci, pentru că era trimis cu trei<br />
misiuni – <strong>de</strong> rege, legis<strong>la</strong>tor şi preot.<br />
Herodot re<strong>la</strong>ta <strong>de</strong>spre traci (Istorii, V, 7):<br />
Regii lor spre <strong>de</strong>osebire <strong>de</strong> cei<strong>la</strong>lţi cetăţeni cins -<br />
tesc dintre zei mai ales pe Hermes şi numai pe el<br />
jură, susţinând că îşi trag obârşia din Hermes.<br />
Sarmis era mis-misionar. Rădăcina sar<br />
este înrudită cu sermeno,-onis convenţie, limbaj<br />
în <strong>la</strong>tină, cu numele Sarama al căţelei vorbitoare<br />
a lui Indra (DS, pag. 698). Era aceasta înrudită cu<br />
căţeaua care întovărăşea pe cavalerul trac, şi cu<br />
Molda voievodului Dragoş?<br />
Studiul limbilor ne arată înrudiri între ele,<br />
dar şi tradiţii foarte vechi, căci limba este un<br />
document istoric.<br />
limba protoindoeuropeană prof. Maria Crişan,<br />
Bucureşti<br />
Voi începe cu un datum <strong>de</strong> geografie istorică<br />
– toponimie - pe care eu o consi<strong>de</strong>r ştiinţa<br />
<strong>de</strong> cea mai mare importanţă şi nu o disciplină<br />
ajutătoare <strong>de</strong> lux a istoriei, aşa cum este ea oficial<br />
<strong>de</strong>finită.<br />
Toţi autorii antici sunt în unanimitate <strong>de</strong><br />
acord că Geţii şi Dacii erau ace<strong>la</strong>şi popor, vorbeau<br />
aceeaşi limbă, diferite fiind doar ţinuturile<br />
pe care le ocupau fiecare. Dacii, ocupau regiunea<br />
care se întin<strong>de</strong>a <strong>de</strong> <strong>la</strong> izvoarele Dunării – M-ţii<br />
Pădurea Neagră (Schwarzwale), <strong>de</strong>ci, din nordul<br />
Germaniei, până <strong>la</strong> vărsarea ei în M. Neagră; urmând<br />
cursul fluviului, prin partea sudică a regiunii<br />
Boemiei – a Carpaţilor mici, prin pădurile<br />
Vienei, prin Ungaria, separând Buda <strong>de</strong> Pesta,<br />
atinge Bulgaria, <strong>de</strong>spărţind oraşele Russe <strong>de</strong><br />
Giurgiu, străbate Porţile <strong>de</strong> Fier, loc din care ea<br />
în vechime, nu s-a mai numit Danubius ci HIS-<br />
TER , ISTER (în gr. HISTROS), se varsă în<br />
Marea Neagră, formând o <strong>de</strong>ltă renumită prin frumuseţea<br />
peisajului şi bogăţia ei – floră şi faună<br />
unice în lume.<br />
Geţii însă locuiau regiunea care se întin<strong>de</strong>a<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> vărsarea Dunării în mare, urcând spre<br />
nord până <strong>la</strong> gurile lui Borysthene – Nipru, <strong>de</strong><br />
acolo peste Marea <strong>de</strong> Azov ( în vechime Lacus<br />
/Palus Maeotis), peste gurile Domului (în<br />
vechime Tanais), care se varsă în Marea <strong>de</strong> Azov,<br />
apoi gurile Volgăi, care se varsă în M. Caspică,<br />
apoi spre sud, toată regiunea dintre M. Neagră şi<br />
M. Caspică, Cubanul şi Caucazia, până <strong>la</strong> graniţa<br />
cu Persia, un<strong>de</strong> era Regatul Amazoanelor: aşadar,<br />
tot sudul Rusiei din zilele noastre a fost, în Antichitate,<br />
ţinut getic, numărând patru milioane <strong>de</strong><br />
suflete, aşa explicându-se şi <strong>de</strong> ce, în toate aceste<br />
ţinuturi, se mai aud şi în zilele noastre, cuvinte<br />
româneşti, adică gete şi mai există, pe ici şi colo<br />
şi Va<strong>la</strong>híi; antroponimul va<strong>la</strong>h este cea mai veche<br />
44
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
etnonimie atestată scriptic, prezentă în Cântul II<br />
al Ilia<strong>de</strong>i lui Homer, versul 739 prin toponimul<br />
OLOOSON, <strong>de</strong>venit ELASON şi mai apoi<br />
VOLOS, situat în golful cu ace<strong>la</strong>şi nume din M.<br />
Egee, aşa, cum îl putem ve<strong>de</strong>a pe hărţi şi <strong>de</strong> subliniat,<br />
aici era hotarul <strong>de</strong> sud al Daciei, până în<br />
Thessalia / Thessaloniki / Salonic, ( un<strong>de</strong> locuiau<br />
macedonenii, (daci) vorbind o limbă pe care eu<br />
am consi<strong>de</strong>rat-o scriptic, mama imediată a limbii<br />
române) şi să nu uităm că Imperiul lui Alexandru<br />
Macedon / cel Mare / , care, cel puţin parţial, era<br />
şi Imperiul dacic / va<strong>la</strong>hic s-a constituit cu trei<br />
sute <strong>de</strong> ani înaintea Imperiului Roman.<br />
După ultima g<strong>la</strong>ciaţiune, în urmă cu 10-<br />
12 mii <strong>de</strong> ani, perioadă <strong>de</strong> care eu mă ocup <strong>de</strong><br />
peste un <strong>de</strong>ceniu, s-au iţit din Pământ Geţii, <strong>de</strong><br />
un<strong>de</strong> şi numele lor <strong>de</strong> GE-ŢI, căci GE înseamnă<br />
pământ, în gr.; din pe<strong>la</strong>gos care în gr. înseamnă<br />
mare (alături <strong>de</strong> tha<strong>la</strong>ssa şi celticul mare), s-au<br />
iţit pe<strong>la</strong>sgii. Geţii sunt atestaţi scriptic <strong>la</strong> Hesiod<br />
(sec. 8,9 î. C.) în cartea a 2-a a operei sale didactice<br />
„Lucrări şi zile”, în formu<strong>la</strong> GEITES EPI<br />
GEITOU = get-beget, din moşi - strămoşi, autentic,<br />
tradus în anglo - americană prin True<br />
Born (sintagma se găseşte i<strong>de</strong>ntic şi în persana şi<br />
în turca actuală). Cele mai vechi cuvinte <strong>de</strong> pe<br />
Terra toate sunt gete, începând chiar cu disciplinele<br />
fundamentale ca ge-o-logie = ştiinţa solului,<br />
geo-grafie = <strong>de</strong>scrierea pământului ( savantul<br />
sue<strong>de</strong>z Carolus Lundius (1638-1725) în cartea<br />
ZAMLXIS primus Getarum legis<strong>la</strong>or, ne oferă<br />
o sumă suficientă <strong>de</strong> cuvinte gete din al său<br />
dicţionar pe temă, spre a putea ju<strong>de</strong>ca lucrurile<br />
corect. Justeţea cercetărilor sale este cimentată <strong>de</strong><br />
faptele <strong>de</strong> limbă oferite <strong>de</strong> cele<strong>la</strong>lte dicţionare etimologice<br />
– fr., it., germ., engl., s<strong>la</strong>v. şi maghiar<br />
pe care le-am folosit în cercetările mele.<br />
Cel mai vechi cuvânt <strong>de</strong> pe Pământ este<br />
tocmai Pământul / ca p<strong>la</strong>netă GE. Pentru subst.<br />
Pământ, Lundius mai menţionează şi geticul<br />
AIRTHA ( i<strong>de</strong>ntic în persana <strong>de</strong> azi), recunoscut<br />
în germ. Er<strong>de</strong>, în engl. earth şi în toponimul<br />
ARDEAL (= ţinut împădurit), în mag. ERDELY;<br />
DACIA<br />
magazin<br />
geticul HUS ( HUUS în inscripţii) , se regăseşte<br />
în germ. Haus, engl. house, dar şi în CASA din<br />
<strong>la</strong>t. şi unele limbi romanice, cu sensul <strong>de</strong> colibă;<br />
( În Elveţia casei i se spune ca şi în getă, HUS);<br />
românescul APĂ care trece ca provenind din <strong>la</strong>t.<br />
AQUA, este i<strong>de</strong>ntic în skr. şi în persana <strong>de</strong> azi;<br />
subst. COLIBA, alt sinonim pentru CASĂ,<br />
DEXUL îl arată ca venind din s<strong>la</strong>vonă, iar<br />
Dicţionarul etimologic s<strong>la</strong>v. îl arată ca provenind<br />
din lb. română, prin oieri ( <strong>de</strong>ci, transhumanţa<br />
care a jucat un rol important anterior civilizaţiei.<br />
Geto-Dacii au cunoscut un grad înalt <strong>de</strong> civilizaţie<br />
şi cultură, confirmat şi <strong>de</strong> „Observatorul astronomic”<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> Sarmisegetuza (amintind <strong>de</strong><br />
Aca<strong>de</strong>mia lui P<strong>la</strong>ton) – luând martori pe gramaticianul<br />
Sextus Pompeius Festus (sec. 2 A. D.),<br />
pe Dio Chrysostomus (50-106 A. D.), pe Ovidius<br />
Naso (43 î. C. -17 A. D. care a scris o cărţulie în<br />
limba getă ) şi pe savantul şi chestorul roman<br />
Cato Major (234-149 î. C.). Scrierea <strong>la</strong> geto-daci,<br />
semn pregnant al pragului <strong>de</strong> civilizaţie, este mărturisită<br />
tocmai <strong>de</strong> un savant roman, iată-i spusele:<br />
Getae etiam ante Romam conditam heroum suorum<br />
res praedare gestas carmine conscriptas ad<br />
tibiam cecinerint, quod multo post tempore a Romanis<br />
factitatum (= Geţii aveau o scriere cu multă<br />
vreme înainte <strong>de</strong> întemeierea Romei, căci ei cântau<br />
în o<strong>de</strong> scrise faptele <strong>de</strong> vitejie ale eroilor lor:<br />
aşa ceva s-a înfăptuit <strong>de</strong> către Romani <strong>la</strong> multă<br />
vreme după Geţi (Cato Major: ORIGINES).<br />
Cel mai vechi alfabet este cel getic, din<br />
care s-au inspirat toate cele<strong>la</strong>lte, <strong>de</strong> <strong>la</strong> cel fenician<br />
până <strong>la</strong> cel gotic din Biblia lui Ulfi<strong>la</strong>, aşa cum am<br />
arătat <strong>de</strong>taliat în cartea „Concordanţe istorice<br />
între Traco – Geto – Daci - Hiloţi şi Etrusci pe<br />
bază <strong>de</strong> lexic şi alfabete”, Arvin Press, 2005.<br />
Cum cuvinte din fondul principal, ca<br />
pământ, casă, apă, neam, nume, le-am af<strong>la</strong>t<br />
i<strong>de</strong>ntice cu cele din getă şi în limbi neindoeuropene-<br />
cum este şi maghiara, am concluzionat<br />
că limba getă poate fi şi oficial consi<strong>de</strong>rată limbă<br />
protoindoeuropeană, căci, <strong>de</strong> fapt, este.<br />
45
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
IPOTEZE PRIVIND ORIGINILE DENUMIRILOR<br />
DE GET, DAC ŞI TRAC, PRIVITE PRIN PRISMA<br />
LIMBII SANSKRITE<br />
Conform ultimelor cercetări făcute <strong>de</strong> către istoriografie,<br />
cercetătorul indian Guru<strong>de</strong>v a stabilit că<br />
conducătorul migraţiei aryene Rāma, eroul epopeii Rāmayana,<br />
s-a născut <strong>la</strong> 10 ianuarie 5114 î.H. Această<br />
dată a fost stabilită ştiinţific, pe baza <strong>de</strong> studii paleoastronomice,<br />
in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nte <strong>de</strong> criteriile calendaristice.<br />
Pe consi<strong>de</strong>rente <strong>de</strong> ordin lingvistic, toponimic,<br />
hidronimic, oronimic, s-a concluzionat că locul <strong>de</strong><br />
naştere a lui Rāma s-a af<strong>la</strong>t în Europa, în arealul<br />
carpato-dunărean, în spaţiul geografic al României.<br />
Istoriografia şi scrierile antice, în special cele<br />
greceşti, fac referiri, privind locuitorii acestui areal, <strong>la</strong><br />
o mulţime <strong>de</strong> <strong>de</strong>numiri, precum cea <strong>de</strong> hiperboreeni şi<br />
cele <strong>de</strong> geţi, daci înglobându-le, eronat, sub <strong>de</strong>numirea<br />
„generică” <strong>de</strong> traci. Scrierile menţionează o mulţime <strong>de</strong><br />
<strong>de</strong>numiri ale triburilor care aparţineau acestui areal,<br />
numărul lor <strong>de</strong>păşind o sută. O problemă o constituie<br />
dacă aceste <strong>de</strong>numiri au fost date <strong>de</strong> ei înşişi sau <strong>de</strong><br />
alţii lor.<br />
Pe baza consi<strong>de</strong>rentelor <strong>de</strong> mai sus, luând ca<br />
punct <strong>de</strong> reper temporal anul 5114 î.H. şi ca reper geografic<br />
arealul carpatic, precum şi datele furnizate <strong>de</strong><br />
către scrierile greceşti, s-a pus problema <strong>de</strong> a se stabili,<br />
pe axa timpului istoric, dacă respectivele popu<strong>la</strong>ţii<br />
care purtau aceste <strong>de</strong>numiri le-au avut înainte sau<br />
după anul 5114 î.H.<br />
Denumirile şi data <strong>de</strong> referinţă, anul 5114 î. H.<br />
Existenţa unor corespon<strong>de</strong>nţe între o <strong>de</strong>numire<br />
(personaj istoric sau <strong>de</strong> etnie) şi termenul sanskrit,<br />
men ţionat <strong>de</strong> către dicţionar, căruia îi <strong>de</strong>scriu caracteristicele<br />
care îi corespund cu cele re<strong>la</strong>tate <strong>de</strong> către istoriografie,<br />
acestea ar indica faptul că <strong>de</strong>ţinătorul acelei<br />
<strong>de</strong>numiri a existat în perioada anterioară anului 5114<br />
î.H., anul naşterii lui Rāma. Rāma, eroul epopeii Rāmayana,<br />
era cel <strong>de</strong>-al 21-lea rege Rāma. El era <strong>de</strong>ja<br />
cel <strong>de</strong>-al 64-lea monarh al dinastiei Surya Varnas (dinastie<br />
so<strong>la</strong>ră vedică), fără a se lua în consi<strong>de</strong>rare şi<br />
Eugeniu Lăzărescu,<br />
„Renaşterea Daciei”-Bucureşti<br />
dinastiile lunare (Chandramas Varnas), care au mai<br />
domnit în acest regat, tot în această perioadă.<br />
Cercetătorii indieni ai epopeelor Rāmayana şi<br />
Mahābhārata au ajuns <strong>la</strong> concluzia existenţei unui imperiu<br />
aryan, care se întin<strong>de</strong>a cel puţin din vestul Europei<br />
până dincolo <strong>de</strong> sud-estul Asiei, într-o perioadă în<br />
care configurarea continentelor era alta <strong>de</strong>cât cea actuală.<br />
Acest imperiu avea în compunerea sa 54 <strong>de</strong> regate,<br />
plus altele care îi erau vasale. Indiferent <strong>de</strong><br />
configurarea acestui imperiu, epopeea Rāmayana concentreză<br />
acţiunile în jurul regatului lui Rāma, Kosa<strong>la</strong>,<br />
iar epopeea Mahābhārata atribuie extin<strong>de</strong>rea evenimentelor<br />
re<strong>la</strong>tate <strong>de</strong> ea, pe întregul împeriu aryan. Tradiţia<br />
şi istoriografia indiană, <strong>de</strong>-a lungul timpului, însă,<br />
a transpus personajele istorice, locurile şi evenimentele<br />
<strong>de</strong>sfăşurate, într-o formă mitică, amp<strong>la</strong>sându-le<br />
exclusiv în arealul indian.<br />
Apariţia limbii (paleo)sanskrite s-a produs mult<br />
mai <strong>de</strong>vreme, iar cultul vedic nu a permis transpunerea<br />
scriptică a limbii. Acest fapt nu a exclus încercarea <strong>de</strong><br />
transpunere scriptică a limbii (Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> Tărtăria),<br />
aşa cum dacii au procedat mai târziu (Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
<strong>Sinaia</strong>),<br />
Denumirea <strong>de</strong> GET.<br />
Din analiza lingvistică făcută prin prizma limbii<br />
sanskrite privind originea <strong>de</strong>numirii <strong>de</strong> „get” şi „got”,<br />
au rezultat următoarele:<br />
1. Denumirile <strong>de</strong> „get” şi „got” se referă <strong>la</strong> unul<br />
şi ace<strong>la</strong>şi popor care, conform istoriografiei greceşti<br />
antice, avea aceleaşi trăsături comportamentale, individuale<br />
şi colective. Puntea <strong>de</strong> legătură între cele două<br />
<strong>de</strong>numiri a constituit-o limba sanskrită, limba aryenilor,<br />
limba comună arealului european, <strong>la</strong> momentul istoric<br />
anterior consemnărilor istoriografice.<br />
2. Istoriografia europeană prezintă cele două<br />
<strong>de</strong>numiri ca referindu-se <strong>la</strong> două etnii diferite, evitând<br />
admiterea originei comune, aryene, a <strong>de</strong>numirilor.<br />
46
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Această situaţie se explică, pe <strong>la</strong>tura obiectivă,<br />
prin dificultăţile apărute în transpunerea <strong>de</strong> către traducători<br />
a sunetelor sanskrite în pronunţiile limbilor res -<br />
pective, precum şi în formele lor scriptice (ex.<br />
traducerile în versiunile engleză şi franceză).<br />
3. Geţii sunt prezentaţi <strong>de</strong> către istoriografia antică<br />
şi confirmaţi <strong>de</strong> către semantica <strong>de</strong>numirii lor în<br />
limba sanskrită, ca un popor cu o viaţa spirituală, viaţă<br />
care presupune o etică morală superioară a acestora,<br />
o viaţă cu nuanţe <strong>de</strong> ascetism, simi<strong>la</strong>ră vieţii vedicilor.<br />
Ei erau consi<strong>de</strong>raţi, conform semnificaţiei date <strong>de</strong>numirii<br />
lor <strong>de</strong> către dicţionare, „ca <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nţi ai zeilor<br />
vedici Brahmā, Śiva şi Yama”.<br />
Forma lor cultică era simi<strong>la</strong>ră cultului vedic.<br />
Recitativele lor erau însoţite <strong>de</strong> forme cantabile, vocale<br />
şi instrumentale, în forme ritmice, cu folosirea <strong>de</strong> instrumente<br />
<strong>de</strong> suf<strong>la</strong>t (fluiere cu şeapte sunete), cu<br />
coar<strong>de</strong>(lire) şi <strong>de</strong> percuţie, exact ca în cultul vedic.<br />
4. Geţii erau prezentaţi <strong>de</strong> istoriografia greacă<br />
antică şi confirmaţi <strong>de</strong> către semantica <strong>de</strong>numirii lor <strong>de</strong><br />
către dicţionare, ca având credinţa că sunt <strong>de</strong> o rasă<br />
aparte, că au un <strong>de</strong>stin aparte, că sunt protejaţi <strong>de</strong><br />
către zei. Această credinţă a avut drept consecinţă<br />
dobândirea unei viziuni fataliste, pozitive, asupra vieţii,<br />
a unei atitudini individuale şi colective <strong>de</strong> expectativă,<br />
rezervată, <strong>de</strong> pasivitate faţă <strong>de</strong> problemele vieţii. Este<br />
<strong>de</strong> remarcat şi aici influenţa viziunii vedico-brahmanice<br />
privind conceptul „ privirii pasive din afară” a evenimentelor<br />
(Principiul Krishna), viziune care s-a transmis<br />
până astăzi poporului român. Devenite tradiţie, principiile<br />
psiho-morale ale formei lor cultice, s-au transmis<br />
<strong>de</strong>-a lungul mileniilor, luând forma isihasmului<br />
ortodox.<br />
5. Geţii sunt prezentaţi <strong>de</strong> către istoriografia<br />
greacă şi confirmaţi <strong>de</strong> către semnificaţia <strong>de</strong>numirii lor<br />
în limba sanskrită, ca ducând o viaţă artistică, creatoare<br />
<strong>de</strong> valori, ca fiind receptivi şi <strong>la</strong> valorile venite<br />
din afara lor.<br />
6. Geţii sunt prezentaţi ca un popor productiv,<br />
generator <strong>de</strong> valori, activ, mobil în <strong>de</strong>sfăşurarea acţiunilor<br />
lor, temperamentali, impulsivi, zeloşi, cu un comportament<br />
zgomotos şi optimişti. Ei au fost consi<strong>de</strong>raţi<br />
a avea o viaţă fericită, confirmată chiar <strong>de</strong> către ocupanţii<br />
romani, numind ţara „<strong>Dacia</strong> Felix”.<br />
7. Geţii erau prezentaţi ca nişte luptători tenaci,<br />
impetuoşi în luptă, cu tactici specifice şi <strong>de</strong>rutante pentru<br />
adversarii lor.<br />
În concluzie <strong>de</strong>numirile <strong>de</strong> „get” şi „got” au o<br />
DACIA<br />
magazin<br />
origine sanskrită şi ambele se referă <strong>la</strong> unul şi ace<strong>la</strong>şi<br />
popor, popor care a fost răspândit în întregul areal european.<br />
Denumirea <strong>de</strong> DAC<br />
In concluzie, din analiza semantică a termenilor<br />
din limba sanskrită, legaţi <strong>de</strong> <strong>de</strong>numirea <strong>de</strong> „dac”, au<br />
rezultat următoarele:<br />
1. Conform dicţionarului Sanskrit–Englez, termenii<br />
îi caracterizează pe daci ca fiind persoane capabile,<br />
cu tărie <strong>de</strong> caracter, cu o capacitate şi putere<br />
creatoare <strong>de</strong> valori.<br />
2. Conform dicţionarului Sanskrit-Francez, termenii<br />
îi caracterizează pe daci ca persoane foarte iuţi,<br />
dure, cu aptitudini, oneşti, abili, cu simţul dreptăţii, precum<br />
şi ca persoane care „se consumă în interiorul lor”.<br />
3. Termeni <strong>de</strong>rivaţi, corespon<strong>de</strong>nţi <strong>de</strong>numirii <strong>de</strong><br />
„dac” (daka), arată că această <strong>de</strong>numire era <strong>de</strong>semnată<br />
unor persoane sfinte,( „fiilor lui Brahma şi Siva”).<br />
4. Termeni <strong>de</strong>rivaţi, corespon<strong>de</strong>nţi <strong>de</strong>numirii <strong>de</strong><br />
„dac” (dakaya, dahya), erau <strong>de</strong>semnaţi a <strong>de</strong>fini şi<br />
„anume locuri”(dakhya) sau „locuri sanctificate <strong>de</strong> către<br />
zeii vedici” (dakaya).<br />
Denumirii <strong>de</strong> „dac”îi corespun<strong>de</strong>, în termenii<br />
corespon<strong>de</strong>nţi în limba sanskrită din dicţionare, aceleaşi<br />
caracteristici ca cele atribuite <strong>de</strong>numirii <strong>de</strong> „get” („got”).<br />
Denumirea <strong>de</strong> TRAC<br />
1. Termenii, în toate variantele lor, converg în<br />
semantica lor către aceleaşi caracteristici, aceştia<br />
făcând trimitere <strong>la</strong> tendinţa <strong>de</strong> migrare, dintr-un loc în<br />
altul, a triburilor trace. Această <strong>de</strong>numire atribuită vedicilor<br />
nord-dunăreni, privită prin prizma limbii sanskrite,<br />
<strong>de</strong>notă faptul că aceştia consi<strong>de</strong>rau pe traci ca un grup<br />
etnic aparte, grup având un mod <strong>de</strong> viaţă diferit <strong>de</strong> al<br />
lor, faţă <strong>de</strong> cel se<strong>de</strong>ntar al geto-dacilor.<br />
2. Se precizează că termenii legaţi <strong>de</strong> <strong>de</strong>numirea<br />
<strong>de</strong> „traci”, nu fac referiri <strong>la</strong> calităţi comportamentale<br />
ale acestora, aşa cum fac referiri termenii privitori<br />
<strong>la</strong> geţi şi daci.<br />
3. Termenii privitori <strong>la</strong> traci, nu fac referiri <strong>la</strong><br />
partea practică, rituală cultică ale acestora, aşa cum<br />
au făcut-o vedicii .<br />
In concluzie, caracteristicele date <strong>de</strong> către termeni<br />
sanskriţi din dicţionare termenilor corespon<strong>de</strong>nţi<br />
<strong>de</strong>numirii <strong>de</strong> „trac”sunt diferite <strong>de</strong> cele acordate geţilor<br />
(goţilor) şi dacilor, tracii fiind consi<strong>de</strong>raţi ca o ramură<br />
etnică aparte a lumii vedice.<br />
Lucrarea se bazează pe 12 surse bibliografice,<br />
iar studiul extins este prezentat în 4 anexe explicative.<br />
47
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Zamolxe în viziunea lui<br />
Carolus Lundius şi a lui Lucian B<strong>la</strong>ga<br />
Două viziuni, a unui om <strong>de</strong> ştiinţă -<br />
Carolus Lundius, erudit profesor <strong>de</strong> ştiinţe juridice<br />
<strong>la</strong> Universitatea din Upsa<strong>la</strong>, şi a unui<br />
poet - Lucian B<strong>la</strong>ga, filosof, profesor universitar<br />
<strong>de</strong> filosofia culturii <strong>la</strong> Cluj.<br />
Însărcinat <strong>de</strong> regele Suediei, Carol al<br />
XI-lea, cu revizuirea legis<strong>la</strong>ţiei din ţara sa,<br />
Carolus Lundius a făcut o în<strong>de</strong>lungată do -<br />
cumentare <strong>la</strong> marile biblioteci ale Europei.<br />
Lucrarea „Zamolse primul legiuitor al geţilor”<br />
este fundamentată pe operele unor istorici<br />
din antichitate şi din evul mediu - Herodot,<br />
Cicero, Strabon, Plinius, Ioannes Magnus<br />
Gothus, Porphyrius, Iordanes, Procopius - şi<br />
pe unele informaţii dobândite din incunabule,<br />
din co<strong>de</strong>xuri, din Monumentele literare<br />
Eddice. Prin apelul <strong>la</strong> autoritatea înaintaşilor,<br />
Carolus Lundius consi<strong>de</strong>ră că dă un fundament<br />
solid argumentaţiei sale. În acest sens,<br />
el se exprimă: „este nevoie, pentru mine însumi,<br />
să mă pun <strong>la</strong> adăpostul acelui pasaj<br />
lăudat din Herodot”.<br />
Nu voi analiza afirmaţia lui Carolus<br />
Lundius, bazată pe scrierile anterioare, conform<br />
căreia „geţii şi goţii au fost unul şi ace<strong>la</strong>şi<br />
neam şi că aceştia s-au mai chemat şi<br />
cu numele <strong>de</strong> sciţi”.<br />
Mă voi referi <strong>la</strong> aserţiunea potrivit<br />
căreia „cele dintâi legi <strong>la</strong> sueoni şi goţi (geţi)<br />
au fost alcătuite <strong>de</strong> Samolse”. Numele are<br />
variaţii: Samolse, Zamolse, Zamolxis. Cine<br />
este Zamolxis? În cercetarea sa, Carolus<br />
Lundius porneşte <strong>de</strong> <strong>la</strong> controversatele afirmaţii<br />
ale lui Herodot din două capitole din „Istorii”,<br />
cartea a IV-a. În capitolul 95, Herodot<br />
scrie că Zamolxis a fost om şi l-a slujit, ca<br />
sc<strong>la</strong>v, pe Pythagora. După ce şi-a dobândit<br />
prof. univ. dr. Raisa Radu, A.S.E.,<br />
Bucureşti<br />
libertatea şi a adunat bogăţii, el s-a întors în<br />
patrie. Care patrie? Tracia! Văzând condiţiile<br />
rele în care trăiau tracii, Zamolxe şi-a propus<br />
să-i civilizeze. În casa <strong>de</strong> oaspeţi pe care<br />
şi-a construit-o, invita concetăţeni <strong>de</strong> vază,<br />
iar, după ospăţ, le transmitea i<strong>de</strong>ea că „nici<br />
el, nici comesenii, nici cei ce se vor naşte, <strong>de</strong><br />
aici încolo, nu ar trebui să moară, ci să<br />
meargă într-un loc un<strong>de</strong> vor trăi veşnic şi se<br />
vor bucura <strong>de</strong> toate bunurile alese”. Nu<br />
apare această i<strong>de</strong>e şi în religia creştină?<br />
Între timp, şi-a construit o locuinţă subterană<br />
în care s-a retras şi a locuit, <strong>de</strong>parte <strong>de</strong> privi -<br />
rile celor<strong>la</strong>lţi, timp <strong>de</strong> trei ani. În al patrulea<br />
an, a apărut în faţa concetăţenilor, oferind,<br />
astfel, credibilitate afirmaţiilor sale cu privire<br />
<strong>la</strong> nemurire. Este acesta un exemplu <strong>de</strong> sacrificiu<br />
al unei personalităţi făcut pentru a-şi<br />
convinge semenii şi a putea, apoi, să modifice<br />
unele credinţe şi comportamente. În<br />
capitolul următor, Herodot scrie că „nu se încre<strong>de</strong>,<br />
total, în aceste spuse privind locuinţa<br />
subterană, ci mai curând, că Zamolse a trăit,<br />
cu mulţi ani înainte <strong>de</strong> Pythagora, că a fost<br />
şi un om născut pe pământ getic, dar şi un<br />
zeu al geţilor”. Carolus Lundius apelează şi<br />
<strong>la</strong> Cicero care afirmă că „au existat poeţi,<br />
care înaintea lui Herodot, l-au cântat pe<br />
Zamolxis în poeziile lor festive”.<br />
Cele<strong>la</strong>lte surse bibliografice completează<br />
imaginea propusă <strong>de</strong> Herodot.<br />
Stând în preajma lui Pythagora, Zamolxe,<br />
s-a instruit, însuşindu-şi obiceiurile ionice şi<br />
cunoştinţele ilustrului său maestru care era<br />
cunoscător nu numai al tainelor matematicii,<br />
dar <strong>de</strong>ţinea informaţii şi <strong>de</strong>spre succesiunea<br />
stelelor, <strong>de</strong>spre diferenţa dintre bine şi rău,<br />
48
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
avea darul profeţiei şi al magiei. Se pare că<br />
i<strong>de</strong>ea <strong>de</strong>spre nemurirea sufletului a prelua t-o<br />
Zamolxe <strong>de</strong> <strong>la</strong> Pythagora, iar acesta <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
dascălul său, Phereki<strong>de</strong> Sirianul. După eli -<br />
berarea din sc<strong>la</strong>vie, Zamolxe a călătorit în<br />
Egipt, cunoscând instituţiile şi religia acestui<br />
popor. Unii sunt <strong>de</strong> părere că, atunci când a<br />
stat în locuinţa subterană, Zamolxe şi-a scris<br />
legile. Carolus Lundius afirmă: „Socot că<br />
sunt suficiente şi foarte c<strong>la</strong>re dovezi, ba chiar<br />
străvechi, care să ne permită să afirmăm că<br />
pe vremea lui Zamolxe au existat legi scrise”.<br />
El consi<strong>de</strong>ră că principiile şi preceptele juridice<br />
susţinute <strong>de</strong> Zamolxe - dreptatea, echitatea,<br />
blân<strong>de</strong>ţea, dar şi pe<strong>de</strong>psirea celor<br />
vinovaţi - se regăsesc în legis<strong>la</strong>ţia sue<strong>de</strong>ză.<br />
Carolus Lundius îl citează pe Iordanes<br />
care susţine că Zamolxis şi Deceneu<br />
„au fost <strong>de</strong> o erudiţie extraordinară, iar concetăţenii<br />
lor le sunt foarte recunoscători pentru<br />
legile date”. Printr-o argumentaţie solidă,<br />
el explică şi <strong>de</strong> ce Zamolxe a primit numele<br />
<strong>de</strong> Gebeleisis.<br />
În legătură cu întrebarea dacă<br />
Zamolxe a fost om sau zeu, aş ape<strong>la</strong> <strong>la</strong> Euhemeros,<br />
care, în „Istoria sacră”, consi<strong>de</strong>ra<br />
că zeii au fost, iniţial, regi, eroi, binefăcători<br />
ai popoarelor. Apoi, pentru binele făcut comunităţii,<br />
oamenii i-au zeificat. Consi<strong>de</strong>r că<br />
aşa stau lucrurile şi cu Zamolxe.<br />
În piesa „Zamolxe”, Lucian B<strong>la</strong>ga<br />
prezintă drama omului care încearcă să<br />
aducă poporului său „o religie nouă şi vânjoasă”<br />
din „inima necunoscutului”. Zamolxe<br />
voia să înlăture zeii anteriori şi să instaureze<br />
monoteismul. Pentru a-i convinge pe ai săi<br />
să îmbrăţişeze noua religie, Zamolxe recurge<br />
<strong>la</strong> parabo<strong>la</strong> Orbului. B<strong>la</strong>ga îi atribuie lui<br />
Zamolxe o viziune panteistă <strong>de</strong>spre divinitate.<br />
„Despre Dumnezeu nu poţi vorbi <strong>de</strong>cât<br />
aşa:/ îl întrupezi în floare şi-l ridici în palme,/<br />
îl prefaci în gând şi-l tăinuieşti în suflet, / îl<br />
asemeni c-un izvor şi-l <strong>la</strong>şi să-ţi curgă lin<br />
peste picioare,/ îl prefaci în soare şi-l aduni<br />
cu ochii, / îl închipui om şi-l rogi să vie-n sat,/<br />
un<strong>de</strong>-l aşteaptă toate visurile omeneneşti”.<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Doctrina sa intrând în contradicţie cu aceea<br />
oficială, Zamolxe este lovit cu pietre şi alungat<br />
din cetate. El se retrage în munţi, trăind,<br />
timp <strong>de</strong> şapte ani, într-o peşteră. Între timp,<br />
învăţăceii săi s-au răscu<strong>la</strong>t. Pentru a-i linişti,<br />
Magul se hotărăşte să <strong>la</strong>nseze, în cetate,<br />
zvonul că Zamolxe a fost el însuşi un zeu.<br />
Era convins că, divinizându-l, oamenii îi vor<br />
uita învăţătura. El cre<strong>de</strong> că: „un singur lucru<br />
e mai tare ca profetul: statuia lui”<br />
În peştera sa, Zamolxe are câteva<br />
viziuni ale unor persoane care vor urma<br />
după el şi care vor fi sacrificate, din diferite<br />
motive, <strong>de</strong> către semenii lor. Este vorba <strong>de</strong>spre<br />
Socrate (filosofia), <strong>de</strong>spre Isus Cristos<br />
(religia) şi <strong>de</strong>spre Giordano Bruno (ştiinţa).<br />
Zamolxe se proiectează în aceştia. Îi spune<br />
celui <strong>de</strong> pe rug: dacă „ne-am privi în <strong>la</strong>c cantr-o<br />
oglindă/ am ve<strong>de</strong>a că suntem unul şi<br />
ace<strong>la</strong>şi”.<br />
La af<strong>la</strong>rea veştii <strong>de</strong>spre statuia ce i se<br />
pregătea, pentru a fi aşezată în sanctuar,<br />
Zamolxe se întoarce în cetate şi îl întâlneşte<br />
pe Mag. Întâlnirea lor seamănă foarte mult<br />
cu aceea dintre Isus Cristos şi Marele Inchi -<br />
zitor din opera lui Dostoevski. „De ce te-ai întors?”,<br />
aceeaşi întrebare. „Pleacă înapoi!”,<br />
ace<strong>la</strong>şi în<strong>de</strong>mn.<br />
La festivitatea ridicării statuii pe soclu,<br />
Zamolxe o doboară, consi<strong>de</strong>rând că acel<br />
„chip <strong>de</strong> piatră-ncoronat cu nemurire” îi este<br />
vrăjmaşul. Cei care venerau statuia, înfuriaţi,<br />
l-au ucis pe Zamolxe cu bucăţi din aceasta.<br />
Când un om le reproşează cele întâmp<strong>la</strong>te,<br />
aceştia spun: „Zamolxe e mort. Dar ne-a<br />
adus pe Dumnezeu. Orbul e iarăşi printre<br />
noi. Şi-n noi”. Sacrificiul nu a fost în zadar.<br />
Piesa este bine realizată din punct <strong>de</strong><br />
ve<strong>de</strong>re dramaturgic. Nu putem pretin<strong>de</strong><br />
imaginaţiei poetului să se supună rigorilor ştiinţei.<br />
Ambele viziuni se referă <strong>la</strong> Zamolxe<br />
ca om. În legătură cu ipostaza <strong>de</strong> zeu, nu<br />
putem şti dacă i-a fost atribuită lui Zamolxe<br />
în timpul vieţii lui sau după trecerea sa în<br />
eternitate.<br />
49
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Locul morţii şi învierii lui Zamolxe<br />
Am in<strong>de</strong>ntificat mai mulţi autori antici<br />
(Herodot, Strabon, Diogene, Laertius şi Iordannes)<br />
şi mo<strong>de</strong>rni (Carolus Lundius, Abdolonyme<br />
Ubicini, Theodor Mommsen, J. F.<br />
Heigebauer, Ludwig Albrecht Gerhardi, Andras<br />
Husty), care <strong>de</strong>scriu moartea şi învierea lui<br />
Zamolxe, având uneori <strong>de</strong>talii i<strong>de</strong>ntice sau<br />
apropiate. De asemenea, mai mulţi istorici, arheologi<br />
şi cercetători români au încercat să i<strong>de</strong>ntifice<br />
locul <strong>de</strong>scris <strong>de</strong> istoricii antici şi mo<strong>de</strong>rni.<br />
Este vorba <strong>de</strong> Cezar Bolliac, Grigore Tocilescu,<br />
Ge<strong>org</strong>e Lahovary, Octavian Goga şi Dimitrie<br />
Gusti, care au adunat informaţii păstrate şi transmise<br />
<strong>de</strong> locuitorii, învăţătorii şi profesorii din mai<br />
multe sate din ju<strong>de</strong>ţul Teleorman, în<strong>de</strong>osebi din<br />
Antoneşti şi Copăceanca (din comuna Călineşti)<br />
şi Cetate (din comuna Rădoieşti).<br />
În spaţiul dintre aceste trei sate, se poate<br />
i<strong>de</strong>ntifica şi astăzi un complex <strong>de</strong> aşezări şi fortificaţii<br />
antice (gentilico-tribale, din perioada matriarhală),<br />
ale căror caracteristici corespund<br />
<strong>de</strong>scrierilor făcute <strong>de</strong> autorii antici şi <strong>de</strong> cei mo -<br />
<strong>de</strong>rni. Astfel, numeroase <strong>de</strong>talii ale măgurii situate<br />
<strong>la</strong> apus <strong>de</strong> satul Copăceanca amintesc <strong>de</strong><br />
<strong>de</strong>scrierea mormântului lui Zamolxe. Localnicii<br />
vorbeau <strong>de</strong>spre existenţa unor tuneluri, care<br />
făceau legătura între mormânt şi cetatea af<strong>la</strong>tă pe<br />
un p<strong>la</strong>tou alăturat. În anul 1968, în urma unei furtuni<br />
cu ploaie puternică, şuvoaiele au eliberat, în<br />
apropierea unui pod, calea <strong>de</strong> acces către unul<br />
dintre aceste tuneluri, în lungime <strong>de</strong> circa 900 <strong>de</strong><br />
metri, cu înălţimea unui om <strong>de</strong> talie mijlocie şi<br />
lăţimea aproape egală cu înălţimea. Tunelul avea<br />
formă dreptunghiu<strong>la</strong>ră şi era colmatat pe mai<br />
multe porţiuni, <strong>de</strong>şi bârnele <strong>de</strong> stejar erau încă întregi.<br />
Tunelul ducea către o cetate af<strong>la</strong>tă pe p<strong>la</strong>toul<br />
înalt al satului numit astăzi Cetatea, <strong>de</strong> pe<br />
malul pârâului Tinoasa. Locuitorii satului Antoneşti,<br />
veniţi în număr mare să vadă <strong>de</strong>scoperirea<br />
şi să repare drumul, au făcut legătura cu existenţa,<br />
Victor Denciu,<br />
Bucureşti<br />
în acea zonă, a unui loc numit “Osăria” , un<strong>de</strong><br />
ieşeau <strong>la</strong> iveală oase umane.<br />
Din informaţiile culese <strong>de</strong> <strong>la</strong> ru<strong>de</strong> şi<br />
vecini, reiese că, în timpul Primului Război Mondial,<br />
nemţii au folosit trei încăperi subterane din<br />
actua<strong>la</strong> măgură drept <strong>de</strong>pozite <strong>de</strong> armament şi<br />
muniţie. Măgura are astăzi o lungime <strong>de</strong> 173 <strong>de</strong><br />
metri, pe direcţia răsărit-apus, vechea intrare fiind<br />
către apus. Lăţimea, pe direcţia nord-sud, are 73<br />
<strong>de</strong> metri. Localnicii spun că, în noaptea <strong>de</strong> Sfântul<br />
Ghe<strong>org</strong>he, „joacă flăcările pe măgură”, şi<br />
mulţi căutători <strong>de</strong> comori şi-au încercat norocul<br />
în acea zonă.<br />
Despre modul în care au fost edificate<br />
aceste măguri, localnicii spun că au fost făcute<br />
„<strong>de</strong> jidovi sau <strong>de</strong> uriaşi, cu poa<strong>la</strong>”. Cezar Bolliac<br />
socotea această măgură ca fiind una dintre cele<br />
mai vechi aşezări preistorice din România. În<br />
partea <strong>de</strong> sud a măgurii, se află un mormânt tumu<strong>la</strong>r<br />
cu pământ roşu. Prin apropierea măgurii<br />
trece vechiul drum „al robilor” sau al mocanilor.<br />
La aproximativ un kilometru spre sud <strong>de</strong> satul<br />
Antoneşti trece cunoscuta Brazdă a lui Novac,<br />
străvechi val <strong>de</strong> apărare din Câmpia Română,<br />
numit uneori <strong>de</strong> către localnici Troianul, iar <strong>de</strong><br />
către unii istorici Valul Lui Traian. De jur-împrejurul<br />
satelor Antoneşti, Cetate, Licuriciu şi<br />
Copăceanca, se află numeroase alte măguri mai<br />
mici, iar localnicii găsesc, pe o suprafaţă <strong>de</strong> peste<br />
700 <strong>de</strong> hectare, cu prilejul lucrărilor agricole,<br />
cioburi <strong>de</strong> ceramică gri şi roşie, obiecte din silex<br />
şi os, figurine din os şi lut, morminte cu pereţii<br />
arşi etc. O parte dintre aceste măguri au fost nive<strong>la</strong>te<br />
prin aratul anual, iar uneori pământul lor argilos<br />
a fost folosit <strong>la</strong> facerea cărămizilor pentru<br />
case.<br />
Menţionez că, din cunoştinţele noastre,<br />
zona nu a fost incă cercetată sistematic <strong>de</strong> specialiştii<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> Muzeul <strong>de</strong> Istorie şi Arheologie din<br />
Alexandria sau <strong>de</strong> <strong>la</strong> alt muzeu din România.<br />
50
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Calculul timpului <strong>la</strong> Daco-Geţi<br />
La Sarmisegetusa, în<br />
munţii Sureanu, lângă Orăştie se<br />
găseşte „Marele Sanctuar rotund’’,<br />
locul un<strong>de</strong> se poate calcu<strong>la</strong><br />
timpul.<br />
Acest Sanctuar are un<br />
cerc compus din 30 grupuri <strong>de</strong><br />
6+1, iar calculul timpului, anul<br />
tropic so<strong>la</strong>r <strong>de</strong> 365, 242199 zile<br />
so<strong>la</strong>re mijlocii se poate calcu<strong>la</strong><br />
cu o precizie <strong>de</strong> 1 secundă <strong>la</strong><br />
11,5 ani, fiind cel mai precis şi<br />
mai simplu Calcul al timpului,<br />
mult mai precis <strong>de</strong>cât cel socotit<br />
astăzi, cel mayaş, <strong>de</strong> o secunda<br />
<strong>la</strong> 2 ani.<br />
TEHNICA DE CALCUL<br />
Ca şi azi se adaugă o zi <strong>la</strong><br />
4 ani <strong>de</strong> 5 ori. A şasea zi se adaugă<br />
după 5 ani, astfel că <strong>la</strong> fiecare 25<br />
ani sunt adăugate 6 zile, iar restul<br />
(zecimalele) nu este altceva <strong>de</strong>cât<br />
7∏/ 400.<br />
Se sca<strong>de</strong> o zi <strong>la</strong> 500 ani şi<br />
încă o zi <strong>la</strong> 5000 <strong>de</strong> ani, astfel că<br />
după 5000 <strong>de</strong> ani este un rest <strong>de</strong><br />
7,2 minute, ceea ce reprezintă o<br />
diferenţă faţă <strong>de</strong> timpul exact <strong>de</strong> o<br />
secundă <strong>la</strong> 11,5 ani.<br />
Anul <strong>la</strong> ei ca şi astăzi are<br />
52 <strong>de</strong> săptămâni ce însumează<br />
364 zile, iar ultima săptamană avea<br />
8 zile sau 9 zile când se adaugă o<br />
zi <strong>la</strong> 4 sau 5 ani.<br />
Când se adaugă o zi <strong>la</strong><br />
patru ani se numea „Anul cel<br />
mare’’, iar <strong>la</strong> 5 ani, după egipteni<br />
era ,,Anul lui Seth’’. Noi il putem<br />
numi „Anul lui Saturn sau Zamolxe’’<br />
şi corespun<strong>de</strong> unei perioa<strong>de</strong> <strong>de</strong> 25<br />
ani, perioadă ce o numim şi astăzi,<br />
o generatie.<br />
Cand se sca<strong>de</strong> o zi <strong>la</strong><br />
fiecare 500 <strong>de</strong> ani, este „Anul<br />
Pheonix’’, Pheonixul find pasarea<br />
titanică, care, după c<strong>la</strong>udian, se<br />
naşte şi moare in oraşul titanilor, (in<br />
urbe Titania) şi corespun<strong>de</strong> după<br />
scriitorii antici cu perioada <strong>de</strong> viată<br />
a pasării.<br />
După aceeaşi reprezen -<br />
tare grafică, calcul timpului se face<br />
sau se verifica prin numarul ∏(pi),<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Dr. Eugen Costel Popescu,<br />
Scorniceşti, Argeş<br />
astfel că <strong>la</strong> fiecare 25 <strong>de</strong> ani sunt<br />
6+7∏/400 zile.<br />
La 100 <strong>de</strong> ani, se adaugă<br />
24 zile, după care grupand două<br />
câte două, se înmulţeşte <strong>de</strong> fiecare<br />
dată cu 100. In situaţia aceasta,<br />
după 10.000 <strong>de</strong> ani (100x100),<br />
urmează cifrele din 7∏ pană <strong>la</strong><br />
sfârşitul numărului, dacă are<br />
sfârşit. La 10.000 <strong>de</strong> ani se adaugă<br />
2421 zile.<br />
Ştiind că ziua creşte cu<br />
0,16 secun<strong>de</strong> <strong>la</strong> 1000 <strong>de</strong> ani, după<br />
calculul meu, timpul exact era în<br />
urmă cu 12.000 <strong>de</strong> ani, lucru ce<br />
presupune sau certifică faptul că<br />
acest calcul aparţine Titanilor şi<br />
apoi At<strong>la</strong>nţilor.<br />
51
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Geto-dacii din Sumer<br />
V. Zamarowsky constata, în studiul „La<br />
început a fost Sumerul”, că sumerienii au venit în<br />
Mesopotamia aproximativ pe <strong>la</strong> jumătatea mileniului<br />
IV: „În general, există o concordanţă <strong>de</strong><br />
opinii privind faptul că sumerienii au venit din<br />
ţinuturi muntoase. Potrivit religiei pe care şi-au<br />
adus-o din ţara <strong>de</strong> origine, zeii lor sălăşluiau în<br />
vârful munţilor…”. La rândul său, istoricul rus<br />
N. Jirov consi<strong>de</strong>ra că sumerienii au migrat din<br />
zona peninsulei balcanice (Geto-<strong>Dacia</strong>). El sublinia<br />
faptul că limba sumeriană era total diferită <strong>de</strong><br />
cele ale vecinilor semiţi, iar scrierile lor p<strong>la</strong>sau<br />
originea strămoşilor într-o ţară montană sau submontană.<br />
I<strong>de</strong>ea că sumerienii au provenit din zona<br />
carpato-danubiană nu este <strong>de</strong>ci nouă. Încerc în<br />
această scurtă prezentare doar să aduc noi argumente<br />
<strong>de</strong> ordin lingvistic.<br />
În sudul bogat al Mesopotamiei se <strong>de</strong>zvoltă<br />
oraşe-stat precum UR, URuk, LARsa, SamarRA<br />
sau MaRI . Oraşul-stat Lagaş este primul<br />
care se impune, al cărui rege Eannatum (un Enea<br />
preistoric) unifică întregul Sumer. Mai apoi, un<br />
alt rege – URUKagina, începe o serie <strong>de</strong> reforme,<br />
instaurând un regim <strong>de</strong> ordine şi justiţie. Imperiul<br />
se prăbuşeşte în urma atacurilor repetate ale gutilor<br />
(dragonii munţilor). Oraşele din sudul Sumerului<br />
rămân însă in<strong>de</strong>pen<strong>de</strong>nte, plătind un<br />
tribut cuceritorilor (cum aveau să facă mii <strong>de</strong> ani<br />
mai târziu statele dacice în re<strong>la</strong>ţia cu Imperiul<br />
Otoman).<br />
Oraşul Lagaş revine <strong>la</strong> prosperitate sub<br />
regele Gu<strong>de</strong>a (Go<strong>de</strong>a). Unii îi stabilesc domnia<br />
prin secolul XXIII î.H., alţii în jurul anului 2150<br />
î.H. În orice caz, Gu<strong>de</strong>a (Go<strong>de</strong>a) se lăuda, consemnează<br />
tăbliţele <strong>de</strong> lut, că păstoreşte 216.000<br />
<strong>de</strong> suflete. Oraşul era dominat <strong>de</strong> marele zigurat,<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Ion Năvălici,<br />
jurnalist<br />
pe una din terasele superioare fiind înălţat Templul<br />
Alb, aşa cum se numea şi marele templu al<br />
lui Apolo din Insu<strong>la</strong> Albă – Leuce, <strong>de</strong> <strong>la</strong> gurile<br />
Dunării.<br />
Popu<strong>la</strong>ţia stabilită în sudul Mesopotamiei<br />
adora soarele, motiv pentru care îşi spuneau<br />
sumer-ieni – rădăcina “sum” <strong>de</strong>semnând lumina-<br />
Soarele (ca în semiticul Şamaş – soare, ca în englezul<br />
summer – vară), una dintre cetăţile<br />
sumerienilor numindu-se chiar Samara. Semnalăm<br />
aici constatarea lui I. Van <strong>de</strong>r Gheyr, în Les<br />
popu<strong>la</strong>tions danubiennes, citată <strong>de</strong> A.D. Xenopol:<br />
„Samus, numele din <strong>Dacia</strong> al fluviului<br />
Someş, este i<strong>de</strong>ntic cu acel <strong>de</strong> Σαμαίοι, popor<br />
din Tracia, şi cu acel <strong>de</strong> Sama, Samus, purtat <strong>de</strong><br />
principi traci”.<br />
Frapează dintru început prezenţa numeroasă<br />
a rădăcinii UR în numele oraşelor şi regilor<br />
sumerieni. Notă aparte face oraşul-stat Lagaş şi<br />
unul dintre regii săi – Gu<strong>de</strong>a (Go<strong>de</strong>a). Cum nimic<br />
nu este întâmplător sub SoARe, trebuie să constatăm<br />
că în zona sacră a Daciei aflăm, între legendarele<br />
Porţi-<strong>de</strong>-Fier şi Sarmisegetusa, masivul<br />
muntos Go<strong>de</strong>anu. Înspre vest <strong>de</strong> munţi, un<strong>de</strong> se<br />
<strong>de</strong>schi<strong>de</strong> Banatul – ţara BANilor, este oraşul<br />
Lugoj, care până <strong>la</strong> sfârşitul secolului XIX se<br />
scria şi pronunţa Lugoş (ca şi numele localităţii<br />
Dej, care se scria şi pronunţa Deş), o importantă<br />
reşedinţă a go<strong>de</strong>nilor şi chiar a geto-dacilor. Similititudinea<br />
dintre perechile Go<strong>de</strong>anu-Lugoş,<br />
Gu<strong>de</strong>a-Lagaş este mai mult <strong>de</strong>cât evi<strong>de</strong>ntă.<br />
Când, cum şi pe ce traseu au migrat go<strong>de</strong>nii<br />
tocmai în Sumer este greu <strong>de</strong> precizat <strong>de</strong>ocamdată.<br />
Oricum, invers nu se puteau petrece<br />
lucrurile <strong>de</strong> vreme ce Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> Tărtăria, care<br />
conţin semne pictografice aproape i<strong>de</strong>ntice cu<br />
cele sumeriene, au fost date ca fiind scrise cu cel<br />
52
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
puţin 1.500 <strong>de</strong> ani înaintea tăbliţelor <strong>de</strong> lut sumeriene.<br />
Sunt prea multe „coinci<strong>de</strong>nţe” toponimice<br />
şi onomastice în cele două regiuni atât <strong>de</strong> în<strong>de</strong>părtate<br />
pentru a nu accepta i<strong>de</strong>ea că sumerienii au<br />
venit, fie şi în valuri, din sfântul triunghi al Por -<br />
ţilor <strong>de</strong> Fier. Astfel, şi-n ziua <strong>de</strong> astăzi în sud-vestul<br />
României există Munţii Go<strong>de</strong>anu, zonă sacră<br />
un<strong>de</strong> era venerat God - Dumnezeu (vezi regele<br />
sumerian Gu<strong>de</strong>a), oraşul Simeria (Sumer şi oraşul<br />
Sammara), localităţile Uricani şi Orăştie (oraşele<br />
Uruk şi Ur), râul Mureş şi Muntele Mare (oraşul<br />
Mari), Munţii Şureanu şi vechea sfântă Sarmisegetuza<br />
(Sargon I), râul Someş şi Munţii Semenic<br />
(zeul Şamaş – soare, preluat <strong>de</strong> asiro-babiloniei),<br />
dar şi alte nume simbolice: râul ARieş, localităţile<br />
ORa<strong>de</strong>a, ARad, ROvinari, ROşia Montana. În<br />
plus, cetatea SARmisegetusa se af<strong>la</strong> pe cursul<br />
unui râu care se numeşte şi-n ziua <strong>de</strong> astăzi Apa<br />
Oraşului – adică Apa lui UR. În epopeea Ghilgameş,<br />
eroul spune <strong>la</strong> căpătâiul lui Enkidu: „Să<br />
plângă pentru tine râul ULA”, râu care pare<br />
omonimul lui OLT şi care – se înţelege – poartă<br />
un nume divin.<br />
Revenind <strong>la</strong> si<strong>la</strong>ba sacră UR (AUR), trebuie<br />
să încercăm să ieşim din captivitatea semnificaţiei<br />
egiptene a lui RA – zeul Soarelui. SUR<br />
(SAR) a fost probabil o primă etapă în care s-a<br />
făcut un transfer <strong>de</strong> semnificaţie a simbolului<br />
sacru UR, care primeşte sensul <strong>de</strong> chiar zeu, prin<br />
adăugarea înaintea lui UR a lui SA (SU), care în<br />
sumeriană <strong>de</strong>numeşte verticalitatea, adică Axa<br />
Lumii, drumul drept spre divinitate, motiv pentru<br />
care în sanscrită este catalogată drept si<strong>la</strong>bă sacră.<br />
Este cunoscut faptul că în vremurile străvechi<br />
locurile <strong>de</strong> închinare şi un<strong>de</strong> se amp<strong>la</strong>sau<br />
lăcaşurile <strong>de</strong> cult se af<strong>la</strong>u exclusiv pe înălţimi:<br />
vârfuri <strong>de</strong> munţi sau <strong>de</strong>aluri, ori – în câmpii <strong>de</strong>schise<br />
- pe movile special construite, precum tumulurile,<br />
în intenţia <strong>de</strong> a urca pe Axa Lumii. În<br />
greacă, rădacina sacră UR (oros) înseamnă pur şi<br />
simplu „munte”, „înălţime”. Pe lângă aceste înălţimi<br />
<strong>de</strong>dicate lăcaşurilor <strong>de</strong> cult s-au <strong>org</strong>anizat<br />
DACIA<br />
magazin<br />
rapid comunităţi din ce în mai mari, ele primind,<br />
ca în <strong>la</strong>tină, numele <strong>de</strong> URbs, adică ceea ce în<br />
limba română se numeşte ORaş, româna conservând<br />
foarte c<strong>la</strong>r rădăcina şi semnificaţia UR.<br />
Astfel putem explica şi numele capitalei României,<br />
a cărei întemeiere este atribuită miticului<br />
BucUR. La fel, dicţionarele sumeriene <strong>de</strong> astăzi<br />
consemnează <strong>la</strong> unison că UR simplu avea sensul<br />
<strong>de</strong> “localitate”.<br />
Cu alte cuvinte, trebuie să admitem că UR<br />
iniţial nu a însemnat altceva <strong>de</strong>cât înălţimea,<br />
muntele pe care se află lăcaşul <strong>de</strong> cult. În aceste<br />
locuri UR, <strong>de</strong>venite apoi oraşe – urbs, cetăţi<br />
adică, se oficiau slujbele religioase şi se incantau<br />
rugăciunile adresate divinităţii. Nu este <strong>de</strong>loc întâmplător<br />
că aceste incantaţii erau numite în sumeriană<br />
„rugummum”, exact ca în limba română<br />
– „rugă, rugăciune, rugăminte” (G fiind iniţia<strong>la</strong><br />
cuvântului God, Go<strong>de</strong>anu), şi în <strong>la</strong>tină – rogatus,<br />
cu sensul mai atenuat <strong>de</strong> simplă rugăminte. Rugăciunile<br />
se făceau întinzând mâinile spre cer,<br />
adică spre divinitate, pe Axa Lumii. Lucru atestat<br />
<strong>de</strong> verbul <strong>la</strong>tin “rogo, are” – a întin<strong>de</strong> mâinile<br />
către, după ceva, a se adresa cuiva, a cere. În timpul<br />
ceremoniei so<strong>la</strong>re se aprin<strong>de</strong>au şi focuri. Ele<br />
nu se puteau numi <strong>de</strong>cât ca în limba română – ruguri,<br />
sau în <strong>la</strong>tină – rogus (foc pentru ar<strong>de</strong>rea<br />
mor ţilor). În fine, rugăciunea sau invocarea zeilor<br />
se făcea cu voce tare, uneori extrem <strong>de</strong> tare. Referitor<br />
<strong>la</strong> această situaţie ne-au rămas cuvinte precum:<br />
a UR<strong>la</strong>, a Rage, a Răcni (română), RAco<br />
(<strong>la</strong>tină – a zbiera); RAbies (<strong>la</strong>tină – furie prophetică);<br />
rugir (franceză – a răcni); interjeţia universală,<br />
<strong>de</strong> bucurie sau războinică, Uraa! (care în<br />
română a dat şi verbul “a ura”, legat iniţial <strong>de</strong> ritualul<br />
religios.<br />
În UR, lângă sau chiar în templul <strong>de</strong>dicat<br />
zeului protector, se af<strong>la</strong> şi reşedinţa suveranului,<br />
ca <strong>de</strong>scen<strong>de</strong>nt direct al divinităţii. Locuind în UR,<br />
el s-a numit fie Raja (sanscrită), Rex (<strong>la</strong>tină),<br />
Rege (română), Roi (franceză) sau Sire în engleză.<br />
53
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
STATUI ŞI BUSTURI DE DACI JEFUITE DE ROMANI,<br />
EXPUSE ÎN MUZEE ŞI PARCURI DIN STRĂINĂTATE<br />
Când am vizitat Muzeul Vaticanului <strong>la</strong><br />
Roma, am admirat bustul <strong>de</strong>numit „Captivus<br />
Dacus”, crezând că sculptori romani, entuzi -<br />
asmaţi <strong>de</strong> <strong>de</strong>mnitatea, prestanţa şi privirea fermă<br />
a dacilor, ar fi realizat aceste busturi. A<strong>de</strong>vărul<br />
însă, l-am af<strong>la</strong>t mult mai tîrziu, când am citit recenzia<br />
făcută <strong>de</strong> dl. Gabriel Ghe<strong>org</strong>he <strong>la</strong> manuscrisul<br />
tezei <strong>de</strong> doctorat, pe care a susţinut-o <strong>la</strong><br />
Sorbonna dl. Leonard Velcescu, cu titlul Les<br />
«Barbares» (Daces) dans <strong>la</strong> sculpture romaine”/<br />
«Barbarii »(Dacii) în sculptura romană.<br />
Meritul autorului cu acestă teză este că a<br />
<strong>de</strong>scoperit un număr impresionant <strong>de</strong> busturi şi<br />
statui în toate părţile lumii, lănsând i<strong>de</strong>ea că acestea<br />
ar reprezenta un „omagiu” adus <strong>de</strong> romani<br />
celor mai puternici dintre adversarii săi. Au<br />
fost invocate numeroase argumente în susţinerea<br />
acestei afirmaţii : respectul, chiar admiraţia pe<br />
care Traian a avut-o faţă <strong>de</strong> războinicii daci, <strong>de</strong>spre<br />
care mărturiseşte şi numărul important <strong>de</strong> legiuni<br />
romane compuse exclusiv din soldaţi daci.<br />
S-a intreprins şi un amplu studiu al principalelor<br />
materiale utilizate pentru sculpturile<br />
„barbarilor” daci, pentru a permite pe <strong>de</strong> o parte,<br />
nu numai i<strong>de</strong>ntificarea ariei geografice <strong>de</strong> provenienţă<br />
a sculpturii în sine, dar şi pentru alegerea<br />
materialelor pentru restaurarea lor.<br />
Până în prezent, nu se cunoaşte o altă lucrare,<br />
care să cuprindă inventarul cel mai complet<br />
al sculpturilor <strong>de</strong> daci, fiind inventariate peste o<br />
sută <strong>de</strong> exemp<strong>la</strong>re. Descoperirea atâtor busturi<br />
mai ales, pune problema provenienţei lor, ştiut<br />
fiind faptul că romanii nu aveau acest cult, „al<br />
proslăvirii celor mai puternici adversari în -<br />
vinşi”. Autorul tezei <strong>de</strong> doctorat susţine faptul că<br />
aceste statui ar fi fost făcute <strong>de</strong> sculptori <strong>la</strong>tini<br />
după încheierea primei faze a războiului dintre<br />
<strong>la</strong>tini şi geţi (daci), <strong>la</strong> anul 106.<br />
În recenzia făcută lucrării, dl. G.<br />
Ghe<strong>org</strong>he este <strong>de</strong> altă părere: niciodată, în istoria<br />
lumii, învingătorii nu i-au omagiat pe învinşi,<br />
şi nu se poate găsi nici un exemplu în acest sens,<br />
Valeriu D. Popovici Ursu,<br />
Paris<br />
să omagiezi un învins că l-ai putut <strong>de</strong>spuia <strong>de</strong> bunurile<br />
sale, oricît <strong>de</strong> mare ar fi fost jaful făcut<br />
asupra învinsului, şi nici să se omagieze şi să se<br />
complimenteze reciproc.<br />
În sprijinul celor scrise mai sus, se aduc<br />
argumentele unor scriitori recenţi şi din perioada<br />
războiului lui Traian cu dacii.<br />
Alexandru Busuioceanu, în cartea Zamolxis<br />
sau mitul dacic în istoria şi legen<strong>de</strong>le spaniole<br />
(Ed. Meridiane, 1981), scrie <strong>de</strong>spre<br />
confruntarea între romani şi daci: Războiul începe<br />
pe viaţă şi pe moarte. Şi lupta e grea. Romanii<br />
trebuie să cucerească acel pământ palmă<br />
cu palmă ... pentru a lua munte cu munte şi a<br />
urca pe culmi, un<strong>de</strong> dacii se apără cu înverşunare<br />
în fortăreţele lor. Sculptorii (Columnei)<br />
n-au trecut cu ve<strong>de</strong>rea nici o cruzime, fie barbară,<br />
fie romană. Capetele înfipte în prăjini pe<br />
ziduri sunt elemente <strong>de</strong>corative ale acestui război.<br />
Într-o scenă, călăreţi romani intră într-un sat<br />
părăsit (<strong>de</strong> războinicii daci n.n.). Numai bătrâni<br />
se apără cu bâte. Soldaţii ard casele, pun foc <strong>la</strong><br />
fiecare pas. Într-un alt relief, femei dace ard prizonieri<br />
romani. Îngrozitoare ură, care umple pădurea<br />
<strong>de</strong> oroare... (p. 201). Duşmanii <strong>de</strong>semnaţi<br />
<strong>de</strong> <strong>de</strong>stin nu pot fi aliaţi (p.202). Ura pe care autorul<br />
o evocă, urmărind câteva scene <strong>de</strong> pe Columnă,<br />
ca şi alţi autori, nu <strong>la</strong>să să se întrevadă<br />
nicio posibilă omagiere reciprocă, niciun fel <strong>de</strong><br />
dulcegării.<br />
După moartea lui Traian, survenită în<br />
anul 117, <strong>de</strong>parte <strong>de</strong> Roma, şi curând după cucerirea<br />
unei frânturi din întreaga Dacie, el n-a mai<br />
avut cum să vadă consecinţele <strong>de</strong>zastruoase ce<br />
le-a <strong>de</strong>c<strong>la</strong>nşat prin războiul contra dacilor şi în<strong>de</strong>plinirea<br />
testamentului lăsat <strong>de</strong> Decebal întregului<br />
neam getic (vezi Iordanes, Getica,<br />
ediţie bilingvă <strong>la</strong>tină/română, Fundaţia Gândirea,<br />
2001, p. XVIII-XXXIV): cucerirea şi jefuirea<br />
Romei <strong>de</strong> către A<strong>la</strong>ric, că<strong>de</strong>rea ei sub Odoacru<br />
(sfîrşitul Imperiului roman <strong>de</strong> apus), insta<strong>la</strong>rea<br />
unui rege get <strong>la</strong> Ravena etc.<br />
54
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Explicaţia existenţei atâtor statui şi<br />
bus turi <strong>de</strong> daci în străinătate o găsim şi <strong>la</strong> Cicero<br />
(În Verem): solii care ajungeau <strong>la</strong> Roma ve<strong>de</strong>au<br />
expuse în Forul roman (!!) statui luate din<br />
casele, din templele, din oraşele lor; solii se închinau<br />
în for <strong>la</strong> statuile zeilor ridicate din templele<br />
lor şi, recunoscând şi alte statui şi podoabe,<br />
se uitau <strong>la</strong> ele, în diferite locuri, cu ochii în <strong>la</strong>crimi.<br />
... nimeni nu are un motiv să se îndoiască<br />
<strong>de</strong> pieirea aliaţilor şi prietenilor <strong>de</strong> vreme ce în<br />
forul roman, un<strong>de</strong> altădată erau acuzaţi şi condamnaţi<br />
cei ce săvîrşiseră vreo nedreptate împotriva<br />
aliaţilor, sunt aşezate acum, în ochii tuturor,<br />
obiectele luate <strong>de</strong> <strong>la</strong> aliaţi şi prieteni. Unul din<br />
motivele pentru care romanii erau urâţi în provincii<br />
îl constituiau şi jafurile săvîrşite <strong>de</strong> soldaţii<br />
romani (Istoria literaturii <strong>la</strong>tine, EDP, fără an, p.<br />
425; s.aut. G.G.)<br />
În continuare, arătăm ce au afirmat şi<br />
alţi scriitori <strong>de</strong>spre jafurile romanilor în teritoriile<br />
cucerite.<br />
Caius Crispus Sallustius (86-34 î.Hr.),<br />
în Epistu<strong>la</strong> Mithridatis, 23, ap. Istoria României,<br />
1960, vol.I, p. 346 susţine că romanii erau numiţi<br />
<strong>de</strong> popu<strong>la</strong>ţiile supuse <strong>la</strong>trones gentium (jefuitorii<br />
popoarelor).<br />
În studiul lui Merle Severy din „National<br />
Geografic”, mai 1977, p. 607, găsim scris: Caesar<br />
now procee<strong>de</strong>d, in eight years of campaigns,<br />
to “pacify” Gaul, making the <strong>de</strong>sert Roman<br />
called peace. The self-styled saviour of Rome<br />
fought some 30 battles, took more than 800<br />
towns, killed by his own count 1.192.000 men,<br />
women and children. / În opt ani, Cezar a continuat<br />
să pacifice Galia, realizând pustiul roman<br />
numit pace. În stilul propriu <strong>de</strong> mântuitor al<br />
Romei, a dat circa 30 <strong>de</strong> bătălii, a cucerit peste<br />
800 <strong>de</strong> oraşe şi a ucis pe seama sa 1.192.000 <strong>de</strong><br />
bărbaţi, femei şi copii (pildă semnificativă <strong>de</strong>spre<br />
cruzimea romanilor, fapt reluat <strong>de</strong> Traian mai<br />
tîrziu în războiul cu dacii n.n.).<br />
Tacitus (către 55-către 120 d.Hr.), istoric<br />
roman, notează în Anale, C.XV, § 44 : Roma e<br />
mocir<strong>la</strong> tuturor ticăloşiilor şi păcatelor.<br />
Toate acestea, dar şi prin propriile sale<br />
constatări, l-au făcut pe logicianul şi filozoful<br />
Anton Dumitriu să scrie : Romanii nu aveau<br />
însă <strong>de</strong>cât politica lor imperialistă drept i<strong>de</strong>al.<br />
Dacă grecii n-ar fi cucerit spiritual pe romani,<br />
Imperiul Roman ar fi fost pentru Europa ceea ce<br />
a fost, mai târziu, Imperiul Mongolic al lui<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Gingis Han. Numai că, <strong>de</strong> data aceasta, barbarii<br />
ar fi venit <strong>de</strong> <strong>la</strong> vest, şi nu <strong>de</strong> <strong>la</strong> est (Orient şi Occi<strong>de</strong>nt,<br />
p. 26).<br />
V-am expus toate aceste mărturii, pentru<br />
a vă convinge că, în niciun caz, statuile şi busturile<br />
dacilor n-au fost făurite <strong>de</strong> romani, ci <strong>de</strong><br />
proprii noştri sculptori daci.<br />
După cum se ştie, scrierile medicului<br />
Criton al lui Traian, prezent <strong>la</strong> campania lui<br />
Traian în <strong>Dacia</strong> au dispărut complet. Ne-au<br />
mai rămas câteva fragmente <strong>de</strong> <strong>la</strong> Dio Cassius<br />
care a fost în posesia acestor scrieri, dar care nu<br />
amintesc nimic <strong>de</strong> aceste statui. De aici, greutatea<br />
justificării a<strong>de</strong>vărului istoric din scripte.<br />
O sursă care nu poate fi neglijată, ar fi şi<br />
plăcile găsite <strong>la</strong> săpăturile pentru Castelul <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
<strong>Sinaia</strong>, un<strong>de</strong> pe una din plăcile turnate în plumb<br />
se află un magnific castel al regilor daci (p<strong>la</strong>ca<br />
cu nr. 21). În acest edificiu al regilor daci nu puteau<br />
lipsi statui sau busturi ale regilor daci, a c<strong>la</strong>sei<br />
Sarabilor, din care se alegeau regii şi scerdoţii<br />
Geţilor (v. Iordanes, De origine actibusque Getarum,<br />
§ 40), ale căror busturi şi statui împânzesc<br />
astăzi muzeele şi grădinile din străinătate. Traian<br />
şi Criton probabil, prezenţi <strong>la</strong> distrugerea pa<strong>la</strong>telor<br />
şi sanctuarelor Sarmizegetusei, au consi<strong>de</strong>rat<br />
că aceste sculpturi reprezintă zeităţile neamului<br />
dac şi odată cu dispariţia lor din <strong>Dacia</strong>, va dispare<br />
şi forţa poporului dac.<br />
În antichitate, se cre<strong>de</strong>a că forţa şi puterea<br />
unui popor, a unei cetăţi, stă în forţa zeităţilor<br />
adorate <strong>de</strong> popu<strong>la</strong>ţiile respective, iar prin dispariţia<br />
lor se pier<strong>de</strong>a şi puterea poporului respectiv.<br />
În cazul <strong>de</strong> faţă, statuile n-au fost zeităţi,<br />
ci nobili daci, iar neamul nostru n-a dispărut, în<br />
schimb Roma împăraţilor romani, după mai<br />
bine <strong>de</strong> trei sute <strong>de</strong> ani, a încetat a mai fiinţa,<br />
datorită getului Odoacru, în anul 476.<br />
Traian ar fi dispus imp<strong>la</strong>ntarea tuturor statuilor<br />
şi busturilor în Forum. Este foarte probabil<br />
ca, <strong>la</strong> dislocarea statuilor <strong>la</strong> Sarmizegetusa, să fi<br />
fost distruse anumite părţi, sau <strong>la</strong> transportul lor,<br />
fapt care a făcut ca, ajunse <strong>la</strong> Roma, să fie <strong>de</strong>pozitate<br />
în ve<strong>de</strong>rea restaurării lor.<br />
Faptul că se găsesc atâtea statui şi busturi<br />
în lume nu se explică <strong>de</strong>cât că fie au fost furate<br />
cu ocazia jafurilor din timpul lui A<strong>la</strong>ric (c. 370-<br />
410), regele vizigoţilor în anul 410, fie sustrase<br />
din <strong>de</strong>pozitele un<strong>de</strong> erau încă ascunse sau nerestaurate.<br />
În subsolurile Vaticanului suntem mai<br />
mult ca siguri că mai există şi acolo busturi dacice.<br />
55
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Toate aceste mândre priviri ale statuilor<br />
strămoşilor noştri, se îndreaptă către locul<br />
un<strong>de</strong> au fost făurite, România <strong>de</strong> astăzi, în aşteptarea<br />
repatrierii lor.<br />
Nu pretin<strong>de</strong>m astăzi Romei aurul, podoabele,<br />
vitele şi grânele luate cu japca în perioada<br />
ocupaţiei romane. Dar ceea ce face parte din<br />
patrimoniul nostru naţional trebuie să ne revină<br />
din nou în ţară.<br />
Rolul guvernanţilor din ţară le revine res -<br />
ponsabilitatea <strong>de</strong> a începe inventarierea tuturor<br />
acestor statui şi busturi, studierea texturilor lor,<br />
pentru a proba că sunt din materiale un<strong>de</strong> stăpâneau<br />
dacii teritorii în antichitate, cu mult înainte<br />
<strong>de</strong> Burebista. A nu se pleca <strong>de</strong> <strong>la</strong> premiza că statuile<br />
au fost făcute în cariere din Italia şi alte părţi<br />
ale lumii, ci din teritoriile dacilor ante-Burebista.<br />
Cu regret constatăm că premizele <strong>de</strong> <strong>la</strong> care dl.<br />
L.Velcescu a plecat în teza sa, susţinând că <strong>la</strong>tinii<br />
au realizat statuile, au căutat texturile din care au<br />
fost făurite nu şi în Spaţiul carpatic, posibil şi nici<br />
din cel grecesc, un<strong>de</strong> se găseau o parte din strămoşii<br />
noştri. Nefiind în posesia tezei domniei<br />
sale s-ar putea să ne înşelăm, dar cre<strong>de</strong>m că avem<br />
dreptate.<br />
A nu se uita că lucrările <strong>de</strong> apărare, sanc -<br />
tuarele şi poate chiar pa<strong>la</strong>tele <strong>de</strong> <strong>la</strong> Sarmizegetusa<br />
s-au făurit cu mult înaintea lui Burebista ..., pe<br />
terasa IX-a a Complexului s-au găsit seminţe <strong>de</strong><br />
grâne datate din mileniul al III-lea î.Hr.! Şi chiar<br />
statuile să fi fost făurite <strong>de</strong> sculptori autohtoni<br />
mult mai înainte <strong>de</strong> domnia regilor Burebista<br />
şi Decebal.<br />
În Grecia şi întreaga coastă anatoliană admirăm<br />
statuile care ne-au mai rămas din antichitate.<br />
Admirăm zeităţile grecilor, care au barbă ca<br />
strămoşii noştri; se cunoaşte faptul că grecii nu<br />
mai purtau barbă şi că epoca lui Pericle a exce<strong>la</strong>t<br />
prin sculpturi în care bărbaţii erau fără barbă.<br />
Oare acest aspect nu trebuie să ne <strong>de</strong>a <strong>de</strong> gândit?<br />
Faptul că strămoşii noştri sculptau statui<br />
din marmură, încă dinaintea epocii troiane, ne-o<br />
evocă Pliniu (61-114), citat <strong>de</strong> N. Densuşianu în<br />
<strong>Dacia</strong> preistorică (ed. Arhetip, Bucureşti, 2002),<br />
în care <strong>la</strong> pag. 98 scrie : Din o insulă a Mării<br />
Negre (este vorba <strong>de</strong> insu<strong>la</strong> din <strong>la</strong>cul Letea n.n.),<br />
numită Apolonia, situată spre sud <strong>de</strong> gurile Istrului,<br />
Romanii luară una din cele mai venerate<br />
imagini a zeului Apollo, o statuie colosală înaltă<br />
<strong>de</strong> 30 <strong>de</strong> colţi (cca. 20 m.) şi o aşezară în Capitoliu<br />
sub numele <strong>de</strong> Apollo Capitolinus. Cheltu-<br />
DACIA<br />
magazin<br />
ielile acestei antice şi magnifice opere <strong>de</strong> sculptură<br />
au fost, după cum ne spune Pliniu, <strong>de</strong> 500<br />
<strong>de</strong> ta<strong>la</strong>nţi ... adică mai mult <strong>de</strong>cît adunase Grecii<br />
(300 <strong>de</strong> ta<strong>la</strong>nţi) pentru reconstruirea templului<br />
din Delphi, incendiat în a. 548.<br />
Tot N. Densuşianu, <strong>la</strong> p. 101, re<strong>la</strong>tează următoarele<br />
privind cercetările arheologice din insu<strong>la</strong><br />
Leuce (Letea): În mijlocul p<strong>la</strong>toului acestei<br />
insule s-au găsit în anul 1823 ruinele unui templu<br />
<strong>de</strong> o întin<strong>de</strong>re extraordinar <strong>de</strong> mare. În unele<br />
locuri zidurile acestei clădiri (Templul lui<br />
Apollo) mai aveau încă o înălţime <strong>de</strong> o archină<br />
şi jumătate (1 m 661/2 cm.).<br />
Construirea acestui templu, după cum ne<br />
spune Koehler (în Memoires sur les îles et <strong>la</strong><br />
course consacrée à l’Achille, în Mémoires <strong>de</strong> l’Académie<br />
<strong>de</strong> St. Petersbourg, Tome X, 1825,<br />
p.604), se reduce <strong>la</strong> epoca arhitecturii primitive<br />
sau ciclopice. (s.n.)<br />
Avem <strong>de</strong>ci dovezi c<strong>la</strong>re, în primul rând că<br />
strămoşii noştri sculptau în marmură statui <strong>de</strong><br />
mari dimensiuni, enorme, încă din mileniul II î.<br />
Hr. (epoca troiană) şi poate chiar mai înainte şi,<br />
în al doilea rînd se a<strong>de</strong>vereşte faptul, consemnat<br />
şi <strong>de</strong> Cicero (106-43 î.Hr.), că romanii <strong>de</strong>montau<br />
statuile zeităţilor şi le transportau <strong>la</strong><br />
Roma, prin aceasta crezând că popoarele cucerite<br />
îşi pierd forţa şi mândria, rămânând supuse imperiului<br />
roman.<br />
Nu este exclus ca cele patru statui <strong>de</strong><br />
tarabostes, care ornează Arcul lui Constantin <strong>de</strong><br />
<strong>la</strong> Roma, să fi fost jefuite <strong>de</strong> Traian, expuse şi ele<br />
în Forul roman şi, apoi, Constantin să-şi împodobească<br />
Arcul cu ele.<br />
În încheiere, facem apel <strong>la</strong> toţi românii<br />
care vor citi aceste rînduri, să lupte din toate pu -<br />
terile, prin orice mijloace, pentru repatrierea statuilor<br />
strămoşilor noştri.<br />
Neluarea măsurilor <strong>de</strong> repatriere a<br />
acestor valori va p<strong>la</strong>na în continuare ca un<br />
blestem al strămoşilor noştri, probă a situaţiei<br />
în care se găseşte ţara noastră astăzi, lipsa locurilor<br />
<strong>de</strong> muncă şi plecarea tineretului nostru<br />
<strong>de</strong>finitiv în străinătate.<br />
Dacă Statul român va face toate diligen -<br />
ţele pentru repatrierea lor şi ţările sau particu<strong>la</strong>rii,<br />
<strong>de</strong>ţinători ai acestui patrimoniu al poporului<br />
nostru, vor refuza restituirea lor, blestemul<br />
strămoşilor se va revărsa asupra <strong>de</strong>ţinătorilor<br />
acestor statui şi busturi.<br />
56
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
UN FALS INACCEPTABIL ÎN „LEGENDA AUREA”<br />
sau<br />
Somnul raţiunii naşte monştri<br />
Născut şi întreţinut <strong>de</strong> somnul raţiunii,<br />
uriaşul fals din „Legenda aurea” ca orice fals,<br />
bine înrădăcinat, este duşmanul fiinţării umane<br />
şi, cu atât mai mult, este duşmanul, care a subminat<br />
grav semnificaţia sacră a Dragonului Dacic,<br />
semnul tute<strong>la</strong>r al i<strong>de</strong>ntităţii româneşti.<br />
Prin raportarea contestaţiei noastre <strong>la</strong> ce -<br />
lebra pictură a lui Goya, putem consi<strong>de</strong>ra că personajul<br />
cu faţa ascunsă, ar putea fi chiar călugărul<br />
dominican, Iacob <strong>de</strong> Voragine, care n-a ezitat să<br />
includă episoa<strong>de</strong> cu monştri, în vieţile sfinţilor.<br />
Sumbrul, generat în lume <strong>de</strong> joaca sa irespon -<br />
sabilă cu monştrii, în scrierile hagiografice, confirmă<br />
imaginea sumbră a tabloului. Se constată,<br />
încă odată, că <strong>de</strong>mersul, care nu respectă etica<br />
etalon a celor zece porunci, aduse <strong>de</strong> Moise,<br />
generează suferinţe enorme, şi că lipsa <strong>de</strong> cultură,<br />
dub<strong>la</strong>tă <strong>de</strong> minciună, torpilează ascensiunea spi -<br />
rituală a omenirii.<br />
În ultimii 750 <strong>de</strong> ani, asemenea consecinţe<br />
nefaste, <strong>de</strong> mari proporţii, a produs ge -<br />
neralizarea minciunii <strong>de</strong>spre monstrul cu chip <strong>de</strong><br />
Dragon, ucis <strong>de</strong> anumiţi sfinţi creştini. În mod<br />
real, a existat, există şi va exista o hieroglifă, numită<br />
Dragonul Dacic, dar n-au existat, niciodată,<br />
ba<strong>la</strong>uri, în mod real, şi cu atât mai puţin ba<strong>la</strong>uri<br />
cu chip <strong>de</strong> Dragon. Ca urmare, n-a existat, în realitate,<br />
nici acea confruntare a Sfântului Ghe<strong>org</strong>he<br />
cu ba<strong>la</strong>urul, care a fost povestită în celebrul<br />
volumul intitu<strong>la</strong>t „Legenda sanctorum”, sau<br />
„Legenda aurea”, ieşit <strong>de</strong> sub pana lui Iacob <strong>de</strong><br />
Voragine, după anul 1260. Multiplicat sub diferite<br />
forme şi transformat în texte <strong>de</strong> catehizare, uriaşul<br />
fals, astfel <strong>la</strong>nsat, a reuşit să altereze grav<br />
semnificaţia religioasă a hieroglifei numită Dra -<br />
gonul Dacic, semn tute<strong>la</strong>r al i<strong>de</strong>ntităţii româneşti,<br />
dar şi primul mare temei al ascensiuni spirituale<br />
Ge<strong>org</strong>e Liviu Teleoacă,<br />
Bucureşti<br />
umane. Cu peste o mie <strong>de</strong> ani înainte <strong>de</strong> Cristos,<br />
hieroglifa Dragonul Dacic <strong>de</strong>venise simbolul<br />
pregătirilor pentru primirea Mântuitorului pe<br />
Pământ.<br />
După 750 <strong>de</strong> ani, <strong>de</strong> <strong>la</strong> punerea în circu<strong>la</strong>ţie,<br />
a uriaşului fals, avem dreptul şi chiar datoria,<br />
să cerem <strong>de</strong>nunţarea şi eliminarea lui, din<br />
lume, chiar dacă uci<strong>de</strong>rea Dragonului, <strong>de</strong> către<br />
Sfântul Ghe<strong>org</strong>he, ocupă un loc important în<br />
iconografia creştină. Prea sunt grave consecinţele,<br />
<strong>de</strong> azi, ale uriaşului fals comis <strong>de</strong> Iacob<br />
<strong>de</strong> Voragine şi prea s-au înmulţit, în ultima vreme,<br />
noile ediţii ale volumului său (http://books.<br />
google.com/books/about/Legenda_aurea.html?id<br />
=f-QGAAAAQAAJ), cu apariţii <strong>la</strong> zi, pentru a nu<br />
re<strong>de</strong>schi<strong>de</strong> cazul, cu intenţia <strong>de</strong>c<strong>la</strong>rată <strong>de</strong> a pune<br />
capăt crimei intelectuale, prin care a fost distrus<br />
arhetipul religios al lumii, singurul în măsură să<br />
asigure coeziunea ontică a Uniunii Europene şi<br />
buna ei întocmire. Diversităţile etnice, dar şi <strong>org</strong>oliile<br />
etnice aferente, bine consolidate <strong>de</strong> în<strong>de</strong>lungata<br />
istorie a bătrânului nostru continent, nu<br />
îşi mai pot regândi unitatea, <strong>de</strong>cât prin recurs <strong>la</strong><br />
arhetip, <strong>de</strong> un<strong>de</strong> şi imperativul eliminării falsurilor,<br />
care au transformat în simbol al Răului,<br />
beneficul semn arhetipal, sub care a progresat<br />
lumea, din Persia până în Bretania, timp <strong>de</strong> 2500<br />
<strong>de</strong> ani atestaţi.<br />
Incapabil să acumuleze şi să prelucreze<br />
informaţia, care l-ar fi condus <strong>la</strong> compatibilitatea<br />
<strong>de</strong> esenţă dintre semnificaţia Dragonului şi religia<br />
creştină, Iacob <strong>de</strong> Voragine, cu <strong>de</strong> <strong>la</strong> sine putere,<br />
a <strong>de</strong>cis să lichi<strong>de</strong>ze cinstirea, <strong>de</strong> care se bucura<br />
semnul Dragonului, în epoca sa. În acest scop, a<br />
pus în circu<strong>la</strong>ţie o povestire calomniatoare, prin<br />
care i-a ataşat Dragonului însuşiri <strong>de</strong> monstru,<br />
povestire încheiată cu bravura Sfântului<br />
57
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Gheor ghe, care l-a adus în centrul cetăţii, un<strong>de</strong><br />
l-a <strong>de</strong>capitat. După publicarea volumului său,<br />
„Legenda aurea”, din întâmp<strong>la</strong>re sau nu, Iacob<br />
<strong>de</strong> Voragine va ajunge episcop <strong>de</strong> Genova, ca<br />
dovadă că somnul raţiunii îi ajunsese şi pe superiorii<br />
săi, care n-au mai văzut că falsul, cu orice<br />
scop ar fi fost comis, încalcă, prin mărturie mincinoasă,<br />
porunca a IX-a din Decalog. Ca membru<br />
al ordinului domnican, Iacob <strong>de</strong> Voragine mai<br />
prestase şi un jurământ specific ordinului, pentru<br />
respectarea a<strong>de</strong>vărului şi cu toate acestea, viaţa<br />
contrafăcută a Sfântului Ghe<strong>org</strong>he, pe care a inclus-o<br />
în „Legenda aurea”, este alcătuită, mai<br />
ales, din minciuni. Minciuni şi exagerări, cu atât<br />
mai grave, cu cât mărturiile, rămase în toate<br />
dicţionarele teologice, arată că, <strong>de</strong>spre viaţa Sfântului<br />
Ghe<strong>org</strong>he, nu se poate spune altceva, <strong>de</strong>cât<br />
că a lăsat în urma sa un cult.<br />
Tragic este faptul că „Legenda aurea”,<br />
cu falsurile ei, a cunoscut, încă <strong>de</strong> <strong>la</strong> apariţia sa,<br />
o mare răspândire, comparabilă cu a Bibliei. A<br />
circu<strong>la</strong>t în peste o mie <strong>de</strong> exemp<strong>la</strong>re, încă înainte<br />
<strong>de</strong> apariţia tiparului (http://en.wikipedia.<br />
<strong>org</strong>/wiki/Gol<strong>de</strong>n_Legend) şi în număr sporit,<br />
după momentul Gutenberg, ceea ce a imprimat,<br />
în mentalul multora, minciuna uci<strong>de</strong>rii ba<strong>la</strong>urului<br />
<strong>de</strong> către Sfântul Ghe<strong>org</strong>he, <strong>de</strong>şi sfinţii au fost oameni<br />
normali, care s-au luptat cu tentaţia păcatului,<br />
dar, niciodată, cu fiinţe supranaturale,<br />
<strong>de</strong>voratoare <strong>de</strong> animale şi oameni.<br />
La scurtă vreme după acest fals al <strong>de</strong>-<br />
DACIA<br />
magazin<br />
capitării ba<strong>la</strong>urului în mijlocul cetăţii, <strong>la</strong>nsat <strong>de</strong><br />
Voragine, au apărut, în pictură şi în sculptură,<br />
imaginile ecvestre ale Sfântului Ghe<strong>org</strong>he,<br />
ucigând un ba<strong>la</strong>ur cu chip <strong>de</strong> Dragon. Prin expunerea<br />
publică a acestor lucrări, cinstirea multimilenară<br />
a Dragonului a fost înlocuită <strong>de</strong> ură.<br />
Cuceriţi <strong>de</strong> frumuseţea calului, ca şi <strong>de</strong> ţinuta<br />
marţială a Sfântului Ghe<strong>org</strong>he, cei neavizaţi<br />
păşeau fericiţi pe drumul iniţiat <strong>de</strong> falsurile unui<br />
autor, <strong>de</strong> a cărui nume nici nu auziseră.<br />
Din fericire, nişele neafectate <strong>de</strong> minciunile<br />
lui Iacob <strong>de</strong> Voragine, referitoare <strong>la</strong> o fostă<br />
luptă dintre Sfântul Ghe<strong>org</strong>he şi Dragon, au lăsat<br />
mărturii îndubitabile <strong>de</strong>spre compatibilitatea dintre<br />
Dragon şi religia creştină. Conclu<strong>de</strong>ntă este,<br />
în acest sens, prezenţa Dragonilor pe o haină preoţească<br />
conservată în muzeul <strong>de</strong> bro<strong>de</strong>rii<br />
(http://www.youtube.com/watch?v=Psy_yyYMrTQ)<br />
al Mânăstirii Santa Maria <strong>de</strong> Guadalupe,<br />
construită în Spania, <strong>la</strong> începutul secolului XVII.<br />
*<br />
În cadrul comunicării, vor fi prezentate<br />
numeroase alte imagini, care vor pune în evi<strong>de</strong>nţă<br />
semnificaţia reală a hieroglifei Dragonul Dacic,<br />
marea sa răspândire în spaţiu şi în timp, precum<br />
şi perfecta ei compatibilitate cu religia creştină.<br />
În numele acestei compatibilităţi, dintre<br />
hieroglifa Dragon şi religia creştină, se respinge,<br />
ca distructiv, orice fals care alterează această<br />
compatibilitate <strong>de</strong> esenţă.<br />
58
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
CULTUL SOARELUI,<br />
DE LA STRĂMOŞI LA ROMÂNI<br />
I. Cultul soarelui a fost practicat pe<br />
un vast teritoriu p<strong>la</strong>netar <strong>de</strong> către popoarele<br />
se<strong>de</strong>ntare <strong>de</strong> agricultori şi păstori. Acest<br />
areal cuprin<strong>de</strong> şi „Vechea Europă”, spaţiul<br />
carpato-danubiano-pontic.<br />
Prezenta lucrare îşi propune să evi<strong>de</strong>nţieze<br />
manifestarea complexă a cultului<br />
so<strong>la</strong>r în spaţiul vechii Dacii, din eneolitic<br />
până în contemporaneitate.<br />
Cercetătorii mitologiei române au afirmat<br />
că so<strong>la</strong>rismul este o dominantă mitică<br />
proprie spiritualităţii pre-, proto- si române [1] .<br />
Strămoşii, ca şi românii, interpretau<br />
soarele şi rosturile lui cosmice, terestre şi lumeşti<br />
ca fiind esenţiale pentru concepţia şi<br />
viziunea lor terestră <strong>de</strong>spre viaţă şi lume [2]<br />
Soarele era consi<strong>de</strong>rat izvorul vieţii şi<br />
al morţii, sursa şi întruchiparea luminii diurne<br />
cu toate valenţele ei spirituale şi psihologice.<br />
Solstiţiile şi echinocţiile erau luate ca<br />
puncte <strong>de</strong> reper în <strong>org</strong>anizarea vieţii comunitare,<br />
în <strong>de</strong>sfăşurarea riturilor agrare, în ţinerea<br />
sărbătorilor <strong>de</strong> peste an.<br />
Principiul so<strong>la</strong>r este figurat printr-un<br />
mare număr <strong>de</strong> simboluri ce aparţin tuturor<br />
codurilor culturale: geometrice, animaliere,<br />
florale şi al metalelor.<br />
II. In spaţiul vechii Dacii, cultul soarelui<br />
s-a practicat din mileniul al III-lea înainte<br />
<strong>de</strong> Hristos (eneolitic) până în secolul al IIIlea<br />
după Hristos, în epoca metalelor.<br />
Arheologii au <strong>de</strong>scoperit în aşezări şi<br />
în morminte ceramică, unelte, arme şi podoabe<br />
ornate cu simboluri so<strong>la</strong>re. In fiecare<br />
locuinţă exista câte o vatră sau cuptor cu<br />
boltă.<br />
Vetrele <strong>de</strong> cult cercetate <strong>de</strong> Maria<br />
Comşa conţin numeroase simboluri so<strong>la</strong>re.<br />
Practicile cultuale <strong>la</strong> aceste vetre glorificau<br />
Motto: „O, Soare, lumină preacinstită <strong>de</strong> traci”.<br />
Sophocle, Oedip rege<br />
Pau<strong>la</strong> Olşanschi ,<br />
Brăi<strong>la</strong><br />
soarele, care asigura fertilitatea pământului<br />
[3] .<br />
Păsările acvatice, ca simboluri so<strong>la</strong>re,<br />
ale reînnoirii ciclice a anotimpurilor, străbat<br />
iconografia epocii metalelor. S-au <strong>de</strong>scoperit<br />
care votive trase <strong>de</strong> lebe<strong>de</strong> sau raţe, simbolizând<br />
mersul nocturn al soarelui prin apele<br />
oceanului p<strong>la</strong>netar sau drumul lui Apollo<br />
către regiunile nordice iarna şi revenirea zeului<br />
în primăvară. Cele mai reprezentative<br />
care votive sunt cele <strong>de</strong> <strong>la</strong> Orăştie (jud.Hunedoara)<br />
şi <strong>de</strong> <strong>la</strong> Bujoru (Jud.Teleorman).<br />
In epoca bronzului, în urma procesului<br />
<strong>de</strong> indo-europenizare, s-a constituit grupa<br />
lingvistică a tracilor [4] . Ritualul funerar se<br />
schimbă, se trece <strong>de</strong> <strong>la</strong> înhumaţie <strong>la</strong> incineraţie.<br />
Prin incinerare, sufletul trebuia să se<br />
purifice <strong>de</strong> toate impurităţile adunate într-o<br />
viaţă. Aceasta este o dovadă a <strong>de</strong>zvoltării<br />
cultului so<strong>la</strong>r.<br />
III. Strămoşii, ca şi românii, consi<strong>de</strong>rau<br />
focul sfânt, ca locţiitor şi reprezentant al<br />
soarelui pe pământ. „Focul viu” era întreţinut<br />
permanent în vetrele altare prin grija preoteselor<br />
fecioare, patronate <strong>de</strong> marea zeiţă<br />
Hes tia, zeiţa focului, a vetrei, a căminului şi<br />
a fertilităţii pământului.<br />
Autorii antici Diodor din Sicilia, Herodot,<br />
Apuleios, Iordanes ne dau mărturie că<br />
Hestia a fost regina geto-dacilor, mare preoteasă<br />
şi zeiţă după moarte. De <strong>la</strong> aceşti autori<br />
aflăm că <strong>de</strong> <strong>la</strong> Hestia a preluat Zalmoxis<br />
Be<strong>la</strong>ginele – „legile frumoase”.<br />
Cultul focului şi al vetrei era practicat<br />
în sanctuarele circu<strong>la</strong>re, <strong>de</strong>scoperite <strong>de</strong><br />
arheologi pe tot cuprinsul Daciei: Grădiştea<br />
<strong>de</strong> Munte, Feţele Albe, Racoş, Brad, Pecica,<br />
Meleia, Ru<strong>de</strong>le, Pustiosu.<br />
Cele mai importante sunt Marele<br />
59
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Sanctuar Rotund <strong>de</strong> <strong>la</strong> Sarmizegetusa şi<br />
Soarele <strong>de</strong> an<strong>de</strong>zit, cadran so<strong>la</strong>r, astro<strong>la</strong>b şi<br />
altar <strong>de</strong> sacrificiu în ace<strong>la</strong>şi timp [5] .<br />
Dacii efectuau sacrificii în cinstea<br />
zeilor. Soarelui îi <strong>de</strong>dicau hecatombe <strong>de</strong><br />
tauri şi berbeci, animale preferate <strong>de</strong> zeii<br />
cerului, (scena 30 <strong>de</strong> pe Columna lui Traian),<br />
iar preotesele jertfesc în cinstea Hestiei<br />
ofran<strong>de</strong> învelite în paie, prizonieri <strong>de</strong> război<br />
romani, cărora le dau foc (scena 45 <strong>de</strong> pe<br />
Columna lui Traian). Aceste sacrificii au confirmări<br />
din partea izvoarelor scrise (Iordanes,<br />
Ovidiu, Dio Cassius) şi arheologice [6] .<br />
In vremuri paşnice, preotesele Marii<br />
Zeiţe aduceau ofran<strong>de</strong> care reprezentau<br />
domeniul agricol. După treizeci <strong>de</strong> ani <strong>de</strong><br />
slujire în sanctuare, aceste preotese se<br />
puteau căsători, <strong>de</strong>venind ne-veste, care întreţineau<br />
focul viu în vatra căminului familial.<br />
IV. Zalmoxis, marele reformator al religiei<br />
geto-dacilor, conform izvoarelor istorice,<br />
a fost preot, rege şi zeu. El era patron al ve -<br />
getaţiei, al războiului şi al cerului. Esenţa noii<br />
sale doctrine este credinţa în nemurirea sufletului,<br />
cu condiţia respectării unor norme<br />
morale.<br />
Dacă Zalmoxis aparţine secolului al<br />
VI-lea înainte <strong>de</strong> Hristos, noul reformator,<br />
Deceneus, aparţine sec.I înainte <strong>de</strong> Hristos.<br />
El a adâncit credinţa în nemurirea sufletului<br />
şi a creat corpul monastic al pleistoilor,<br />
călugări veneraţi <strong>de</strong> popor cu <strong>de</strong>numirea <strong>de</strong><br />
„străluciţii” [7] . Ei trăiau în <strong>de</strong>plină curăţenie<br />
sufletească şi trupească, în acele locuri un<strong>de</strong><br />
soarele străluceşte cel mai mult pe parcursul<br />
unei zile, pe p<strong>la</strong>iurile munţilor (Pustiosu,<br />
Ru<strong>de</strong>le, Meleia).<br />
In timpul regatului dac, s -au construit<br />
sanctuarele dacice dintre care cel mai impresionant<br />
prin complexitatea sa este Sanctuarul<br />
Mare Rotund <strong>de</strong> <strong>la</strong> Sarmizegetusa, un<br />
a<strong>de</strong>vărat panteon dacic, o reprezentare a<br />
Universului în concepţia strămoşilor. El res -<br />
pecta structural şi numeric mişcările <strong>de</strong> re -<br />
voluţie ale p<strong>la</strong>netelor. Pământul era redat<br />
sub forma unei jumătăţi <strong>de</strong> ou, <strong>la</strong> mijloc. In<br />
absidă, ar<strong>de</strong>a focul Hestiei, mama Universului,<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> care Zalmoxis a preluat legile sfinte.<br />
Din cea<strong>la</strong>ltă jumătate a Oului Lumii a<br />
fost creat Universul. Momentul cosmogoniei<br />
constă în secţionarea acestui ou în două prin<br />
DACIA<br />
magazin<br />
lupta dintre pasăre şi şarpe. Transferând<br />
conflictul cosmic <strong>la</strong> nivel individual, sufletul<br />
trebuia să lupte cu trupul tot aşa cum<br />
pasărea se lupta cu şarpele. Sufletul <strong>de</strong>venea<br />
nemuritor numai după ce reuşea să se<br />
preschimbe în pasăre, <strong>de</strong>sprinzându-se <strong>de</strong><br />
trup şi <strong>de</strong> legăturile pământeşti [8] .<br />
Drumul către nemurire al sufletului<br />
este redat în arta dacică prin semicalotele <strong>de</strong><br />
<strong>la</strong> Samizegetusa, care reprezentau cele<br />
şapte sfere p<strong>la</strong>netare şi pasărea sufletului,<br />
care le străbate [9] . Zeul Soarelui cobora <strong>la</strong><br />
oameni prin intermediul păsărilor (vulturi,<br />
lebe<strong>de</strong> etc.), iar muritorii urcă spre zeu,<br />
luând forma unor păsări.<br />
Discul <strong>de</strong> an<strong>de</strong>zit, marcat <strong>de</strong> zece<br />
raze, este cunoscut şi sub numele <strong>de</strong><br />
„Soarele <strong>de</strong> an<strong>de</strong>zit <strong>de</strong> <strong>la</strong> Sarmizagetusa”.<br />
Cele zece raze <strong>de</strong>semnau intervalul <strong>de</strong> zece<br />
zile, timp în care soarele străbate spaţiul dintre<br />
cele mai strălucitoare stele ale unei conste<strong>la</strong>ţii.<br />
Intr-o zodie exista trei asemenea<br />
stele şi implicit trei <strong>de</strong>cani.<br />
Discul <strong>de</strong> an<strong>de</strong>zit a servit şi ca altar<br />
<strong>de</strong> sacrificiu. Se jertfeau animale plăcute<br />
zeului ceresc, taurine şi berbeci [10] .<br />
Dacii foloseau atât calendarul so<strong>la</strong>r,<br />
cât şi pe cel lunar. Preoţii daci cunoşteau ciclul<br />
Meton, ciclu utilizat pentru egalizarea<br />
evoluţiilor so<strong>la</strong>re cu cele lunare în cadrul ca -<br />
lendarului [11] .<br />
Principalele sărbători ale dacilor<br />
aveau loc <strong>la</strong> solstiţiul <strong>de</strong> iarnă, <strong>la</strong> solstiţiul <strong>de</strong><br />
vară, <strong>la</strong> întâi mai – începulut verii şi <strong>la</strong> zece<br />
august – când începea strângerea recoltelor.<br />
V. Moştenirea spirituală dacică este<br />
bogată şi complexă.<br />
Românii au continuat să practice cultul<br />
so<strong>la</strong>r până în pragul secolului al XX- lea.<br />
So<strong>la</strong>ra lume <strong>de</strong> <strong>de</strong>mult a dăinuit în mod<br />
miraculos până în zilele noastre.<br />
Românii au conservat acest cult prin<br />
mitologia so<strong>la</strong>ră în care astrul zilei este sfânt,<br />
prin legen<strong>de</strong>, ba<strong>la</strong><strong>de</strong>, basme mitice, prin alegorii,<br />
prin simboluri so<strong>la</strong>re, prin datini, superstiţii,<br />
prin dansuri rituale (hora, căluşul etc.),<br />
prin cântece şi <strong>de</strong>scântece, prin arta popu<strong>la</strong>ră:<br />
arhitectură, sculptură, ţesături, portul<br />
popu<strong>la</strong>r, monumente funerare, ofran<strong>de</strong> pentru<br />
strămoşi, ouă încon<strong>de</strong>iate, heraldica feudală<br />
etc.<br />
60
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
VI. In concluzie, cultul so<strong>la</strong>r, în complexitatea<br />
manifestărilor sale, este o cale <strong>de</strong><br />
a înţelege misterele lumii arhaice, antice şi<br />
mo<strong>de</strong>rne, o cale <strong>de</strong> a înţelege armonia dintre<br />
principiile cosmice şi cele telurice.<br />
Impresionantă este vitalitatea <strong>de</strong> substrat<br />
a cultului so<strong>la</strong>r din mileniul al III-lea î.H.<br />
până în zilele nostre, prin formele păstrate<br />
estetic şi ritual în folclorul nostru.<br />
Numai un singur neam putea lega<br />
mileniile cu aceleaşi simboluri sacre.<br />
So<strong>la</strong>rismul dacilor, pre-, proto- şi<br />
românilor este o dovadă a continuităţii <strong>de</strong><br />
neam, <strong>de</strong> limbă şi credinţă în spaţiul vechii<br />
Dacii.<br />
Simbolurile străvechi <strong>de</strong> cult mitologic<br />
so<strong>la</strong>r ar trebui să fie cuprinse în legea patri-<br />
Multe lucruri există şi au o anumită semnificaţie.<br />
Ele sunt vizibile, dar pentru a fi văzute<br />
ar trebui să fie şi privite. Dacă am privi cu ochii<br />
potriviţi am putea ve<strong>de</strong>a a<strong>de</strong>văruri mari peste care<br />
trecem zilnic cu o uşurinţă pe care o punem <strong>la</strong><br />
baza sarăciei noastre spirituale.<br />
Vorbim <strong>de</strong>spre faptul că nu avem cum să<br />
reconstituim limba dacilor, dar uităm că folosim<br />
zilnic cuvintele limbii lor. Unora le putem reconstitui<br />
sensul, altora numai originea. Din această<br />
ultimă categorie face parte şi hidronimicul OLT,<br />
a cărui apartenenţă binară o afirmăm în această<br />
lucrare. Adică vorbim <strong>de</strong> apartenenţa sa <strong>la</strong> limbă<br />
dacică pe care noi o numim azi română, dar şi <strong>la</strong><br />
indoeuropeana primitivă, limba <strong>de</strong> origine a tuturor<br />
limbilor indoeuropene, pe care limba dacică<br />
a continuat-o. În susţinerea celor <strong>de</strong> mai sus sunt<br />
prezentate date <strong>de</strong> hidronimie, comentariul lor<br />
sugerând extensiunea popu<strong>la</strong>ţiei noastre pe o arie<br />
cuprinsă între Caucaz şi At<strong>la</strong>ntic. Deşi a urmat o<br />
regresiune continuă, urme lingvistice semnificative<br />
sunt încă vizibile.<br />
Lucrarea având un caracter preliminar,<br />
este normal ca încă multe alte date să întregească<br />
tabloul schiţat <strong>de</strong> cercetarea noastră. În mod co-<br />
SARA OLT<br />
DACIA<br />
magazin<br />
moniului naţional, să <strong>de</strong>vină o carte <strong>de</strong> vizită<br />
cu care să ne recomandăm patrimoniului<br />
universal.<br />
_________________<br />
1. Romulus Vulcănescu, Mitologie română, Ed Aca -<br />
<strong>de</strong>miei R.S.R., Bucureşti, 1987, p.368<br />
2. I<strong>de</strong>m<br />
3. Maria Comşa, Les âtres <strong>de</strong> culte chez les getodaces<br />
<strong>de</strong> Roumanie<br />
4. Dicţionar <strong>de</strong> istorie veche a României, Ed. Ştiinţifică<br />
şi Enciclopedică, Bucureşti, 1976<br />
5. Dan Oltean, Religia Dacilor, Ed.Saeculum I.O., Bucureşti,<br />
2002, p.117<br />
6. I<strong>de</strong>m, pp.120-121<br />
7. Dan Oltean, op.cit, p.157<br />
8. Dan Oltean, op.cit., p.267<br />
9. I<strong>de</strong>m, p.332<br />
10. I<strong>de</strong>m., p.276<br />
11. I<strong>de</strong>m, p.317<br />
Dr. Mihai Zamfir<br />
<strong>la</strong>teral, ca efect al acestei cercetări avansăm i<strong>de</strong>ea<br />
că termenul BALTA este unul dacic <strong>de</strong> aceeaşi<br />
vechime cu termenul OLT şi <strong>de</strong>rivând <strong>de</strong> <strong>la</strong> termenul<br />
dacic originar BARA (APĂ). Pe aceeaşi<br />
linie atragem atenţia asupra originii hidronimicului<br />
”ungar” BALATON, fost BARATON, <strong>de</strong><br />
origine evi<strong>de</strong>nt dacică.<br />
Lucrarea aduce argumente pentru abolirea<br />
falsului istoric promovat în mod propagandistic<br />
<strong>de</strong> „Gesta Hungarorum” a lui Anonymus, referitoare<br />
<strong>la</strong> numele mamei lui Ştefan cel Sfânt al Ungariei,<br />
românca ŞAROLTA, <strong>de</strong>spre care se afirmă<br />
fără nici o bază logică, ci numai din consi<strong>de</strong>rente<br />
<strong>de</strong> homofonie, că s-ar fi numit „ j<strong>de</strong>rul alb” (în<br />
limba turcă). Pentru a continua această glumă<br />
veche <strong>de</strong> un mileniu, poate că ar trebui să ne întrebăm<br />
<strong>de</strong> ce j<strong>de</strong>rul şi <strong>de</strong> ce nu dihorul alb.<br />
Dar, în fine, abandonând tonul anecdotic<br />
şi păstrând seriozitatea cerută <strong>de</strong> tratarea unui<br />
asemenea subiect, trebuie să observăm că nu este<br />
nici prima, nici ultima dată când istoriografia ungară<br />
dă faptelor istorice interpretări false, din reacredinţă,<br />
pentru a-şi fundamenta cele mai<br />
aberante pretenţii politice.<br />
61
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Corăbiile <strong>de</strong> pe vârful <strong>de</strong>alurilor<br />
Încă nu se cunoaşte<br />
exact care a fost sursa <strong>de</strong><br />
inspiraţie a constructorilor <strong>de</strong><br />
biserici cu aspect <strong>de</strong> navă<br />
din Moldova şi nici mesajul<br />
pe care au dorit aceştia să-l<br />
transmită generaţiilor viitoare<br />
prin intermediul acelui<br />
stil arhitectonic.<br />
Trecutul uitat umbreşte<br />
viitorul şi, ca să în<strong>de</strong>părtăm<br />
o parte din neguri, să<br />
ne întoarcem cu gândul spre<br />
primii ani <strong>de</strong> după zidirea<br />
lumii, a căror socoteală a<br />
fost ţinută cu atâta străşnicie<br />
<strong>de</strong> către voievozii români.<br />
Strămoşii noştri, oameni<br />
<strong>la</strong> fel <strong>de</strong> inteligenţi ca şi<br />
cei <strong>de</strong> astăzi, erau nevoiţi să<br />
trăiască simplu (nu primitiv,<br />
aşa cum savanţii încearcă<br />
să-i prezinte) datorită ca<strong>la</strong>mităţilor<br />
naturale, care se ţineau<br />
<strong>la</strong>nţ, una dintre<br />
acestea fiind inundaţiile, a<br />
căror amploare crescuse<br />
odată cu încălzirea climei şi<br />
care, peste noapte, le spulberau<br />
întregul avut.<br />
Cu toate acestea,<br />
după ce apele se retrăgeau<br />
în matca lor, oamenii se întorceau<br />
în vecinătatea râurilor,<br />
un<strong>de</strong> se af<strong>la</strong>u cele mai<br />
prielnice locuri pentru practicarea<br />
agriculturii şi <strong>de</strong><br />
vieţuire, în general<br />
Pe vârful <strong>de</strong>alurilor<br />
din apropiere îşi pregăteau<br />
din timp refugii sigure, în<br />
care <strong>de</strong>pozitau hrană, haine,<br />
unelte şi construiau staule<br />
pentru o parte dintre vite.<br />
Mai mult ca sigur, aici aveau<br />
<strong>org</strong>anizate şi spaţii pentru<br />
oficierea unor ceremonii <strong>de</strong><br />
cult.<br />
Se poate că, <strong>la</strong> un<br />
moment dat, cineva s-a gândit<br />
să construiască în locul<br />
magaziilor din vârful <strong>de</strong>alului<br />
o corabie cu ajutorul căreia,<br />
<strong>la</strong> nevoie, să poată să navi -<br />
gheze până <strong>la</strong> un loc prielnic.<br />
Aceasta trebuiau să-şi<br />
păstreze, însă, rolul <strong>de</strong> <strong>de</strong>pozit<br />
pentru a duce cu sine<br />
toate cele necesare unui<br />
nou început al vieţii.<br />
Dacă ceea ce ne închipuim<br />
a fost într-a<strong>de</strong>văr o<br />
realitate, atunci acele corăbii<br />
mântuitoare, numite <strong>de</strong> cei<br />
vechi DAVE, în<strong>de</strong>plineau şi<br />
Radu Dorel<br />
funcţia <strong>de</strong> lăcaşuri <strong>de</strong> cult, în<br />
care se aduceau mulţumiri<br />
Tatălui Ceresc.<br />
Este un lucru neobişnuit<br />
faptul că lăcaşurile <strong>de</strong><br />
cult au, în Moldova, forma<br />
unor nave. Toate lucrurile,<br />
însă, trebuie să aibă o explicaţie.<br />
Şi atunci un gând stăruie<br />
în minte: Bisericile din<br />
Moldova cu aspect <strong>de</strong> corăbii,<br />
construite în vârful<br />
<strong>de</strong>alurilor, stau ca o mărturie<br />
a celor scrise în Vechiul Testament<br />
<strong>de</strong>spre Noe şi ne fac<br />
să ne punem întrebarea<br />
dacă, nu cumva, portul <strong>de</strong><br />
plecare a personajului biblic<br />
din calea apelor Potopului a<br />
fost un<strong>de</strong>va în ţara DAVE-<br />
LOR, adică pe meleagurile<br />
străbune.<br />
30.06.2011<br />
62
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Evanghelia Dacilor<br />
DACIA<br />
magazin<br />
sau<br />
Viaţa Lui Iisus, Marele Iniţiat din <strong>Dacia</strong><br />
(I)<br />
Octavian Sărbătoare,<br />
Australia<br />
Evanghelia Dacilor este prima operă li -<br />
terară care abor<strong>de</strong>ază sistematic o temă care a <strong>de</strong>venit<br />
nu <strong>de</strong> mult timp un subiect serios <strong>de</strong><br />
cercetare în ştiinţele sociale: europenizarea creştinismului<br />
prin europenizarea Lui Iisus şi cone -<br />
xiunea ce se face între doctrina Lui Iisus şi cea<br />
zamolxiană. Se porneşte <strong>de</strong> <strong>la</strong> premisa că religia<br />
creştină este tributară celei zamolxiene, o ipoteză<br />
care urmează să fie validată <strong>de</strong> argumentul lucrării<br />
<strong>de</strong> faţă.<br />
Ca poziţie în scrierile autorului, Evanghelia<br />
Dacilor diversifică şi continuă tematicile abordate<br />
în Viaţa Lui Zamolxe, o carte publicată în<br />
cursul anului 2010. Ambele monografii e<strong>la</strong>bo -<br />
rează biografiile şi doctrinele a două personalităţi<br />
spirituale remarcabile – Zamolxe şi Iisus. Motivaţia<br />
scrierii celor două volume este aceeaşi: să<br />
revitalizeze rădăcina cultural-spirituală a<br />
românilor <strong>de</strong> astăzi. Prezentul volum întregeşte<br />
viziunea panoramică, portretizată în cartea Viaţa<br />
Lui Zamolxe, creând o reevaluare a personalităţii<br />
Lui Iisus dintr-o perspectivă nouă.<br />
De-a lungul veacurilor, legenda Lui Iisus<br />
s-a fragmentat şi <strong>de</strong>teriorat ca valoare şi simbol<br />
religios. Textele religioase, recunoscute oficial <strong>de</strong><br />
feluritele ramuri ale iu<strong>de</strong>o-creştinismului, precum<br />
şi apocrifele, sunt compilări. Cei care le-au prelucrat,<br />
n-au participat <strong>la</strong> evenimentele acelor vremuri,<br />
ci le-au re<strong>la</strong>tat aşa cum au crezut ei <strong>de</strong><br />
cuviinţă că ar fi povestea cea a<strong>de</strong>vărată. Astfel,<br />
s-a pus amprenta unei tente personale anonime pe<br />
toate scrierile Noului Testament.<br />
Un a<strong>de</strong>văr grăitor este faptul că nu vom<br />
şti niciodată cu certitudine ceea ce s-a întâmp<strong>la</strong>t<br />
în acele zile ale vieţii Lui Iisus, personajul principal<br />
din Noul Testament. Literatura iu<strong>de</strong>o-creş -<br />
tină, consi<strong>de</strong>rată reve<strong>la</strong>tă, a urmat un drum<br />
sinuos, care s-a în<strong>de</strong>părtat din ce în ce mai mult<br />
<strong>de</strong> realitatea evenimentelor vremii Lui Iisus,<br />
portretizând un Iisus al credinţei disociat <strong>de</strong> personalitatea<br />
Lui istorică. Un handicap serios al textelor<br />
Noului Testament îl reprezintă compilările<br />
anonime atribuite autorilor evangheliilor cano -<br />
nice şi apocrife. Ele nu au ţinut seama <strong>de</strong> mărturiile<br />
istorice <strong>de</strong>spre Iisus, ci au continuat să<br />
producă fantezii şi i<strong>de</strong>alizări cărora, fără nici un<br />
temei, li s-au dat valenţe <strong>de</strong> autoritate divină.<br />
Treptat, omul Iisus şi-a pierdut faţa umană, Lui I<br />
s-a creat un portret care amestecă divinul cu <strong>de</strong>monicul.<br />
Puterea politică, cu predilecţie în timpul<br />
împăratului Constantin (306 e.n. – 337 e.n.), a intervenit<br />
<strong>de</strong>cisiv pentru a da o autoritate <strong>de</strong> necontestat<br />
dogmelor şi textelor scripturii, aşa cum<br />
convenea mai bine puternicilor zilei.<br />
Ţinând seama <strong>de</strong> aceste remarci, vieţii<br />
Lui Iisus i se poate contura un alt portret care să<br />
ia în consi<strong>de</strong>raţie şi istoriografia religioasă şi se -<br />
cu<strong>la</strong>ră, care oferă date ce nu apar în compilările<br />
scrierilor Noului Testament. Prin aceasta se <strong>de</strong>s -<br />
chi<strong>de</strong> un nou orizont înţelegerii evenimentelor<br />
acelor zile. Textele religioase iudaice nu-L recunosc<br />
pe Iisus (Ieşua – ישוע în ebraică) ca<br />
salvator al poporului iu<strong>de</strong>ilor, aşa cum se aştepta<br />
şi cum se afirmă că intenţiona să fie Iisus ca<br />
trimis divin „<strong>la</strong> oile cele pierdute ale casei lui<br />
Israel” (Matei, 15, 24); imaginea Lui în<br />
istoriografia iudaică religioasă este prepon<strong>de</strong>rent<br />
negativă.<br />
Paradoxul este că, <strong>de</strong>şi se spune că Iisus<br />
a afirmat că venise pentru „oile cele pierdute ale<br />
casei lui Israel” (vi<strong>de</strong> supra), casa lui Israel nu<br />
L-a acceptat ca Salvator, ci cei din afara ei, adică<br />
neamurile. Prin urmare, misiunea, pe care<br />
evangheliile I-o atribuie ca fiind pentru iu<strong>de</strong>i, a<br />
fost un eşec, dar a avut succes <strong>la</strong> alte popoare. Şi<br />
ne întrebăm, pe bună dreptate, dacă o persoană,<br />
63
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
care a fost respinsă <strong>de</strong> poporul pe care trebuia<br />
să-l salveze – poporul lui Israel – mai poate salva<br />
alte popoare, păstrându-şi ape<strong>la</strong>tivul <strong>de</strong> Mesia lui<br />
Israel? Îl mai putem oare numi Mesia pe Iisus<br />
ştiind că El nu a salvat poporul iu<strong>de</strong>u, care şi<br />
astăzi cre<strong>de</strong> într-o misiune divină mesianică încă<br />
neîmplinită, şi care a creat conceptul <strong>de</strong> Mesia?<br />
Aceste nedumeriri ne pun serios pe gânduri şi ne<br />
fac să ne întrebăm dacă existenţa Lui Iisus nu a<br />
fost marcată <strong>de</strong> o cu totul altă direcţie, care în<br />
timp s-a marginalizat. Există multe alte semne <strong>de</strong><br />
întrebare, care ne <strong>de</strong>termină să abordăm temeinic<br />
o astfel <strong>de</strong> ipoteză.<br />
Istoria ce a urmat, după întâmplările ce au<br />
avut loc <strong>la</strong> începutul erei creştine în Iu<strong>de</strong>ea antică,<br />
a fost net în favoarea Lui Iisus ca <strong>de</strong>schizător <strong>de</strong><br />
drumuri în civilizaţia emergentă. I<strong>de</strong>ile<br />
reformatoare ale Lui Iisus au zguduit imperii, au<br />
măturat mai mult sau mai puţin violent crezurile<br />
„păgâne”, care nu au putut rezista asaltului<br />
religios al timpului. Ne întrebăm <strong>de</strong> ce s-au<br />
întâmp<strong>la</strong>t toate acestea? Cum explicăm totuşi<br />
evoluţia în timp a iu<strong>de</strong>o-creştinismului? De ce<br />
iu<strong>de</strong>o-creştinismul a <strong>de</strong>venit o religie importantă<br />
<strong>la</strong> nivel mondial, dacă rădăcina iudaică, <strong>de</strong> un<strong>de</strong><br />
se cre<strong>de</strong> că a pornit, l-a consi<strong>de</strong>rat drept erezie?<br />
Oare doctrina Lui Iisus poate avea o altă rădăcină<br />
spirituală? Oare în spatele conceptelor promovate<br />
<strong>de</strong> Iisus nu se află un mesaj mai limpe<strong>de</strong> <strong>de</strong>cât cel<br />
prezentat astăzi în evanghelii? De ce oare iu<strong>de</strong>ocreştinismul<br />
nu funcţionează, dacă scriptura<br />
aferentă este scrisă chiar <strong>la</strong> inspiraţia Duhului<br />
Sfânt? De ce iu<strong>de</strong>o-creştinismul a fost <strong>de</strong>-a lungul<br />
veacurilor un cumplit mecanism <strong>de</strong> represie a<br />
libertăţii <strong>de</strong> gândire? De ce iu<strong>de</strong>o-creştinismul a<br />
produs atâta violenţă <strong>de</strong>-a lungul timpului?<br />
Această listă a întrebărilor, mai mult sau mai<br />
puţin acuzatoare, poate <strong>de</strong>veni lungă. Răspunsul<br />
pe care-l pot da tuturor acestor întrebări este că<br />
portretizarea imaginii Lui Iisus în Noul Testament<br />
este falsă în suporturile ei <strong>de</strong> bază, fiind o<br />
interpretare subiectivă şi contradictorie, care<br />
jigneşte mesajul real al omului Iisus. Este <strong>de</strong><br />
ajuns să comparăm re<strong>la</strong>tarea unui eveniment<br />
oarecare, în versiunile celor patru evanghelii<br />
acceptate <strong>de</strong> bisericile creştine, şi vom observa<br />
cât pot fi <strong>de</strong> diferite cele scrise în Noul Testament.<br />
Câteva afirmaţii şi negaţii în re<strong>la</strong>ţie cu<br />
DACIA<br />
magazin<br />
evangheliile cunoscute precum şi cu sursele<br />
istoriografice întăresc premisele Evangheliei<br />
Dacilor. În cadrul ei, se creează o sinteză a i<strong>de</strong>ilor<br />
tuturor resurselor. Ea conturează un portret uman<br />
personajului istoric-religios Iisus şi re<strong>de</strong>fineşte<br />
mesajul Său esenţial: salvarea sufletului<br />
înseamnă conştientizarea nemuririi lui şi<br />
ciclicitatea revenirii sufletului într-un corp uman<br />
până când se atinge starea <strong>de</strong> unire cu Creatorul<br />
Divin, Dumnezeu, <strong>de</strong> un<strong>de</strong> sufletul a pornit<br />
iniţial.<br />
Iisus, cel prezentat <strong>de</strong> evanghelii, este<br />
încadrat în contextul culturii religioase din Iu<strong>de</strong>ea<br />
antică <strong>de</strong> <strong>la</strong> începutul erei noastre; cadrul<br />
diseminării religioase a Lui Iisus este emi -<br />
namente iudaic. De aici, apare marea problemă<br />
cu care Iisus s-a confruntat pentru răspândirea<br />
învăţăturilor Sale: Cum să promulge doctrina<br />
zamolxiană printre oamenii imaginarului religios<br />
iudaic, un crez mult diferit <strong>de</strong> filosofia <strong>de</strong> viaţă a<br />
Lui Iisus? Câteva exemple grăitoare ne arată că<br />
viziunea religioasă a Lui Iisus este mult disonantă<br />
<strong>de</strong> cea iudaică.<br />
Unul dintre ele se referă <strong>la</strong> principiul<br />
iubirii altruiste, care pentru iu<strong>de</strong>ii antici nu avea<br />
sens, ei susţinând mai <strong>de</strong>grabă legea talionului,<br />
aşa cum Vechiul Testament îi în<strong>de</strong>mna să<br />
proce<strong>de</strong>ze cerând ochi pentru ochi şi dinte pentru<br />
dinte. Un alt exemplu este şi faptul că Iisus era<br />
mai <strong>de</strong>grabă un exponent al înţelepciunii <strong>de</strong>cât al<br />
sfinţeniei promovată <strong>de</strong> credinţa iudaică. El<br />
<strong>de</strong>mască întreaga farsă a „sfinţeniei” condu -<br />
cătorilor religioşi iu<strong>de</strong>i ai vremii şi lipsa <strong>de</strong><br />
înţelepciune a comportamentului lor. Remarcabil<br />
este şi exemplul doctrinei nemuririi în suflet.<br />
Argumentul nemuririi în suflet, susţinut <strong>de</strong> Iisus,<br />
este în contradicţie cu cel al nemuririi în trup,<br />
promovat <strong>de</strong> iudaismul acelor timpuri.<br />
Pe parcursul lecturii, cititorul va<br />
<strong>de</strong>scoperi şi alte valenţe specifice învăţăturii <strong>de</strong><br />
s<strong>org</strong>inte zamolxiană promovată <strong>de</strong> Iisus, dar<br />
opuse doctrinei iudaice, caracteristice arhiereilor<br />
şi bătrânilor contemporani cu Iisus în Iu<strong>de</strong>ea<br />
antică. Urmează ca premisele, folosite în această<br />
carte, să conducă şi <strong>la</strong> concluzia că doctrina Lui<br />
Iisus este <strong>de</strong> s<strong>org</strong>inte zamolxiană.<br />
64
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
RELIGIA GETO-DACILOR ŞI ÎNCREŞTINAREA<br />
LA DUNĂREA DE JOS<br />
A vorbi <strong>de</strong>spre încreştinarea românilor<br />
înseamnă a da timpul înapoi, <strong>de</strong>scoperind lucrarea lui<br />
Dumnezeu în viaţa naţiunii noastre şi a binecuvântării<br />
<strong>de</strong> a cunoaşte credinţa mântuitoare, încă din primul<br />
secol creştin. Încă <strong>de</strong> <strong>la</strong> început se cuvine a fixa câteva<br />
noţiuni, pentru a elimina confuziile cu privire <strong>la</strong> originile<br />
noastre istorice: dacii erau cei mai <strong>de</strong> seamă reprezentanţi<br />
ai tracilor, şi, mai c<strong>la</strong>r, ei „<strong>de</strong>semnau principa<strong>la</strong> ramură<br />
<strong>de</strong> nord a tracilor («geţii sunt cei mai viteji şi mai<br />
cinstiţi dintre traci»: Herodot, IV 93; «geţii traci»:<br />
Strabo, VII 295.<br />
Fără a mai aminti <strong>de</strong>spre înfăţişarea dacilor,<br />
îmbrăcămintea, în<strong>de</strong>letnicirile şi <strong>org</strong>anizarea lor socială,<br />
care se pot af<strong>la</strong> din orice tratat serios <strong>de</strong> istorie<br />
a românilor, să ne oprim <strong>la</strong> elementul esenţial al culturii<br />
getice, care este religia. Frumuseţea şi superioritatea<br />
principiilor religioase a impresionat pe toţi scriitorii lumii<br />
vechi, începând <strong>de</strong> <strong>la</strong> Herodot (sec.V î. Hr.) şi până <strong>la</strong><br />
împăratul Iulian Apostatul (sec. IV d. Hr.).<br />
Zeul naţional al geto-dacilor era Gebelezis,<br />
iar profetul acestuia era Zalmoxis. În ce priveşte cultul,<br />
el consta din slujbe, ceremonii, incantaţii, făcute,<br />
<strong>de</strong> obicei, pe munţi înalţi <strong>de</strong> către preoţi. Cultul închinat<br />
acestui Zeu capătă nuanţă aparte, dacă amintim <strong>de</strong> un<br />
obicei specific lor, ce ne trimite cu gândul <strong>la</strong> jertfele <strong>de</strong><br />
bunăvoie ale martirilor români pentru Hristos: alegerea<br />
unui sol dintre oamenii liberi şi fără pată, căruia i se<br />
înşirau toate câte avea să-i transmită zeului şi azvârlirea<br />
acestuia în sus spre a că<strong>de</strong>a în trei lănci fixate cu<br />
vârful în sus. Credinţa lor abundă <strong>de</strong> i<strong>de</strong>ea nemuririi<br />
sufletului, drept pentru care Herodot îi numea nemuritorii,<br />
admiraţi chiar şi <strong>de</strong> împăratul roman Iulian Apostatul<br />
pentru vitejia şi tăria credinţei lor.<br />
În urma studiului vieţii spirituale a dacilor şi a<br />
comparaţiilor cu învăţătura Mântuitorului, specialiştii<br />
au semna<strong>la</strong>t cu mare bucurie că „sunt o sumă <strong>de</strong><br />
puncte asemănătoare, unele chiar i<strong>de</strong>ntice, între cele<br />
două religii”. Printre acestea amintim: credinţa în nemurirea<br />
sufletului, adorarea unei singure divinităţi,<br />
prezenţa preoţilor, care prin felul <strong>de</strong> viaţă, constituiau<br />
Prof. religie Asimina Negulescu,<br />
Brăi<strong>la</strong><br />
<strong>de</strong> fapt un a<strong>de</strong>vărat ordin călugăresc (pentru viaţa lor<br />
<strong>de</strong> asceţi, poporul îi preţuia foarte mult şi-i respecta,<br />
numindu-i preacuvioşi şi călători prin nori), prezenţa<br />
unui mare preot, dintre care merită amintit Deceneu,<br />
Comosius ş.a.<br />
Toate aceste asemănări ale cultului lui Zalmoxis<br />
cu credinţa creştină, pe care sufletul geto-dacilor<br />
le intuia sau le căuta, i-au <strong>de</strong>terminat pe cercetători să<br />
numească scurta lor perioadă <strong>de</strong> închinare lui Zalmoxis,<br />
precreştinism autentic. Mai mult <strong>de</strong>cât atât,<br />
noile cercetări arată că Sfântului Apostol Andrei, care<br />
ne-a încreştinat pe noi, ca neam, îi erau cunoscute<br />
trăsăturile credinţei geto-dacilor, înainte <strong>de</strong> a veni aici,<br />
ele fiindu-i comunicate <strong>de</strong> locuitorii din Pont, care<br />
ajunseseră în Cetatea Sfântă. Despre prezenţa dacogeţilor<br />
pe Pământul Sfânt, încă din sec. I., veniţi fie ca<br />
pelerini, fie ca negustori cu produse din bogata Dacie<br />
şi apoi continuând şi în vremea stăpânirii romane,<br />
avem dovezi chiar în Sfânta Scriptură (Ioan 12, 20-23<br />
şi Faptele Apostolilor, cap. 2).<br />
Datorită asemănărilor cu Legea cea Nouă a<br />
Mântuitorului, adoptarea creştinismului <strong>de</strong> către strămoşii<br />
noştri nu a fost greu <strong>de</strong> realizat. Datinile dacice<br />
(<strong>la</strong> naştere, <strong>la</strong> moarte), tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> Tărtăria (datate<br />
ca fiind din mileniul VIII î.d.Hr.), asemănările uimitoare<br />
<strong>de</strong> care am amintit, toate aceste dovezi se conjugă cu<br />
purtarea <strong>de</strong> grijă a lui Dumnezeu, Care trimite pe Sfinţii<br />
Săi Apostoli, <strong>de</strong>finitivând pentru tot<strong>de</strong>auna credinţa<br />
strămoşească în spaţiul dintre Carpaţi, Tisa, Nistru,<br />
Dunăre şi Marea Neagră.<br />
Aşa cum orice român ar trebui să ştie, suntem<br />
încreştinaţi <strong>de</strong> cel dintâi chemat dintre Sfinţii Apostoli<br />
ai Domnului, Sfântul Apostol Andrei. Izvoarele<br />
şi tradiţiile care atestă acest mare a<strong>de</strong>văr sunt extraordinar<br />
<strong>de</strong> multe şi importante. În Istoria bisericească<br />
a episcopului Eusebiu <strong>de</strong> Cezareea (265-339/340),<br />
aflăm că Sfântul Ap. Andrei a propovăduit în <strong>Dacia</strong><br />
Pontică, viitoarea provincie romană, Scythia Minor (Dobrogea<br />
<strong>de</strong> astăzi). Itinerariul Sfântului Apostol Andrei<br />
nu a fost unul uşor, plecând <strong>de</strong> <strong>la</strong> Ierusalim în Europa<br />
65
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
şi ajungând <strong>la</strong> daco-geţii din Tracia, Moesia şi Scythia<br />
Mică, pentru ca în final să moară <strong>de</strong> moarte martirică<br />
<strong>la</strong> Patras, în Grecia. La toate cele amintite mai evi<strong>de</strong>nţiem<br />
o dovadă a Noului Testament, în care Sfântul<br />
Apostol Pavel, fiind în captivitate <strong>la</strong> Roma, afirmă încreştinarea<br />
sciţilor, în Episto<strong>la</strong> trimisă colosenilor<br />
(Coloseni 3,11). În lumina celor evi<strong>de</strong>nţiate anterior,<br />
sciţii sunt şi locuitorii din Scythia Minor, adică Dobrogea<br />
<strong>de</strong> azi, care primiseră <strong>de</strong>ja creştinismul, când<br />
Apostolul Pavel se af<strong>la</strong> <strong>la</strong> Roma. Faptul că Sfântul<br />
Apostol Pavel îi cunoştea pe sciţi nu trebuie să ne<br />
mire. Răspândirea creştinismului în Peninsu<strong>la</strong> Balcanică<br />
s-a făcut prin el şi ucenicii săi, lucru afirmat <strong>de</strong><br />
el însuşi în Epistolele sale. Înainte <strong>de</strong> a ajunge <strong>la</strong><br />
Roma, Sfântul petrecuse o însemnată perioadă <strong>de</strong><br />
timp <strong>la</strong> Philippopolis, oraş tracic, af<strong>la</strong>t lângă satele şi<br />
cetăţile geţilor dintre Dunăre şi mare. El ştia <strong>de</strong>ci, dintr-o<br />
experienţă personală directă, mersul încreştinării<br />
locuitorilor trăitori între Dunăre şi Marea Neagră. Baza<br />
etnică a oraşului şi a regiunii înconjurătoare era popu<strong>la</strong>ţia<br />
traco-getică, un<strong>de</strong> Sfântul Pavel a întemeiat prima<br />
comunitate creştină din Europa. Astfel, creştinismul<br />
poporului nostru este anterior celui practicat <strong>la</strong> Roma<br />
sau în alte părţi ale Europei. Măreţia şi verticalitatea<br />
credinţei noastre se confirmă şi prin prezenţa a încă<br />
unui Sfânt Apostol al Domnului venit să întărească lucrarea<br />
Sfântului Andrei, Sfântul Apostol Filip. Ca şi<br />
Sfântul Apostol Andrei, Sfântul Filip fusese ucenicul<br />
Înaintemergătorului Domnului, Sfântul Ioan Botezătorul.<br />
Vechimea şi intensitatea vieţii creştine a strămoşilor<br />
noştri, încă <strong>de</strong> <strong>la</strong> mijlocul sec. I, odată cu încreştinarea<br />
<strong>de</strong> către cei trei mari Apostoli ai Domnului<br />
şi ucenici ai lor, dove<strong>de</strong>sc marele a<strong>de</strong>văr: creştinismul<br />
românesc este preroman şi preocci<strong>de</strong>ntal, misionar,<br />
şi nu <strong>de</strong> factură politică. Astfel, până în sec.<br />
IV, procesul <strong>de</strong> încreştinare era <strong>de</strong>ja bine înrădăcinat,<br />
nu doar început. Generalizarea creştinismului în fosta<br />
provincie <strong>Dacia</strong> în vremea domniei lui Constantin cel<br />
Mare şi cu sprijinul lui direct, face ca limba în care se<br />
propaga religia lui Iisus să fie <strong>la</strong>tina şi nu greaca.<br />
Dovezile înfloririi creştinismului pe teritoriul întregii<br />
noastre ţări, pornind din Câmpia daco-scitică sunt<br />
aduse <strong>la</strong> lumină din toate domeniile: istoric, etnografic,<br />
religios, arheologic, lingvistic, istoriografic şi chiar religios.<br />
De exemplu, cu un rol hotărâtor pentru originea<br />
creştinismului, are ultima cercetare <strong>de</strong> <strong>la</strong> Bărboşi, mai<br />
precis patru obiecte <strong>de</strong> origine paleocreştină. Dintre<br />
acestea amintim o amforă <strong>de</strong> dimensiuni mijlocii, <strong>de</strong>s -<br />
coperită într-un mormânt <strong>de</strong> înhumaţie, pe care sunt<br />
DACIA<br />
magazin<br />
pictate literele greceşti BP şi XP în ligatură, adică<br />
monograma creştină, sec. III. Descoperirile arheolo -<br />
gice nu aduc <strong>la</strong> lumină doar obiecte paleocreştine, ci<br />
valoroase dovezi ale existenţei martirilor creştini locali.<br />
Prezenţa lor în vremurile <strong>de</strong> persecuţie (sec. III-IV –<br />
începând cu împăratul Diocleţian 284-305) şi atestarea<br />
lor în Actele martirice, îmbogăţesc altarul <strong>de</strong> jertfe bineplăcute<br />
lui Dumnezeu: soldaţii Emilian, Pasicrat,<br />
Valentin, Marcian şi Nicandru, veteranul Iuliu, preotul<br />
Epictet, episcopii Efrem şi Tit, martirii <strong>de</strong>scoperiţi în anii<br />
din urmă <strong>la</strong> Niculiţel, şi, bineînţeles, Sava <strong>de</strong> <strong>la</strong> Buzău.<br />
La poporul din jurul Dunării, credinţa creştină era <strong>de</strong><br />
s<strong>org</strong>inte popu<strong>la</strong>ră, rezistând în faţa tuturor acestor acţiuni<br />
<strong>de</strong> terorism, care n-au făcut <strong>de</strong>cât să întărească<br />
credinţa creştină.<br />
Înflorirea episcopiilor şi prezenţa scaunelor<br />
episcopale, în special cele <strong>de</strong> <strong>la</strong> Tomis, cu participarea<br />
marilor teologi sciţi <strong>la</strong> Sinoa<strong>de</strong>le ecumenice, dove<strong>de</strong>sc<br />
verticalitatea credinţei din această parte a lumii, dar<br />
mai ales autoritatea <strong>de</strong> care se bucurau ierarhii noştri.<br />
Cu o mare capacitate <strong>de</strong> angajare în evoluţia societăţii<br />
daco-romane din sec. II-VI, ierarhii au realizat o imensă<br />
putere spirituală activă, atât în <strong>org</strong>anizarea vieţii bi -<br />
sericeşti, cât şi în evoluţia istorică a poporului român<br />
şi a întregii creştinătăţi. Mulţi au fost scriitori, teologi<br />
formaţi şi afirmaţi în cadrul acestor episcopii şi veneraţi<br />
ca Sfinţi: Sfântul Bretanion, Sfântul Ioan Casian, Sfântul<br />
Dionisie Smeritul ş.a. Legăturile Sfinţilor Ierarhi<br />
Ioan Gură <strong>de</strong> Aur şi Vasile Cel Mare cu strămoşii noştri<br />
sunt <strong>de</strong>osebit <strong>de</strong> interesante, venind în sprijinul episcopilor<br />
autohtoni <strong>de</strong> a răspândi credinţa în popor.<br />
Viaţa monahală înfloreşte <strong>de</strong> timpuriu <strong>la</strong><br />
noi, având ca bază viaţa austeră a pleistoilor daci. La<br />
finele sec. IV şi continuând cu cele<strong>la</strong>lte secole, numeroşi<br />
daco-români vor avea contacte strânse cu<br />
mânăstirile cu viaţă <strong>de</strong> obşte atestate în Egipt şi<br />
Palestina. Secolul V atestă apartenenţa canonică, din<br />
cele mai vechi timpuri, a Bisericii Ortodoxe Române<br />
<strong>de</strong> Patriarhia Ecumenică <strong>de</strong> <strong>la</strong> Constantinopol. În ciuda<br />
atitudinilor partizane ale Romei şi a a<strong>de</strong>pţilor ei catolici,<br />
care încearcă să acrediteze i<strong>de</strong>ea că noi, românii, am<br />
fost întot<strong>de</strong>auna sub jurisdicţia Romei, Jurisdicţia<br />
Scaunului <strong>de</strong> <strong>la</strong> Constantinopol şi peste teritoriile noastre<br />
a dus evi<strong>de</strong>nt <strong>la</strong> întărirea Ortodoxiei româneşti.<br />
Creştin din primul secol al erei creştine, cu<br />
<strong>de</strong>stin trist dar victorios, poporul nostru şi-a păstrat<br />
i<strong>de</strong>ntitatea, limba, neamul şi pământul strămoşilor, şi<br />
aceasta doar respirând suf<strong>la</strong>rea autentică a vieţii totale,<br />
dreapta credinţă.<br />
66
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Mesteacănul în medicina dacă<br />
Înainte <strong>de</strong> a intra în tema acestei comunicări,<br />
trebuie să ne referim <strong>la</strong> epoca tehnicistă în<br />
care trăim. Sănătatea omului ar trebui să fie<br />
cores punzătoare cel puţin cu nivelul ştiinţelor şi<br />
tehnicilor medicale actuale, dar, din păcate,<br />
aceasta este din ce în ce mai precară.<br />
Ava<strong>la</strong>nşa <strong>de</strong> produse farmaceutice, multitudinea<br />
<strong>de</strong> producători <strong>de</strong> medicamente chimice,<br />
al căror preţ <strong>de</strong> vânzare este nejustificat <strong>de</strong> mare,<br />
propaganda <strong>de</strong> toate formele pentru promovarea<br />
lor, pentru obţinerea <strong>de</strong> profituri uriaşe, au dus <strong>la</strong><br />
câştiguri fabuloase pentru producătorii lor.<br />
Dar, din zi în zi, eficacitatea lor sca<strong>de</strong>, <strong>de</strong><br />
exemplu antibioticele, din ce în ce mai sofisticate,<br />
duc <strong>la</strong> mutaţii ale germenilor patogeni – viruşi,<br />
microbi, bacterii ş.a.m.d.<br />
Nenorocirea este că, aşa cum spunea regretatul<br />
profesor dr. Longhin, „medicamentele sunt<br />
otrăvuri”, cum era cândva scris pe frontispiciul<br />
amfiteatrului Facultăţii <strong>de</strong> Medicină din Bucuresti.<br />
Avea dreptate, cel puţin din două motive.<br />
În primul rând, din punct <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re chimic,<br />
medicamentele sunt po<strong>la</strong>rizate <strong>de</strong>xtrogir, improprii<br />
viului, care este levogir, şi apoi dozele sunt<br />
<strong>de</strong> zece până <strong>la</strong> o sută <strong>de</strong> ori mai mari <strong>de</strong>cât ar fi<br />
necesar; ele repară un<strong>de</strong>va, dar distrug în general,<br />
repară <strong>org</strong>anul, dar afectează sistemul.<br />
Asistăm <strong>la</strong> o goană nebună după nou şi <strong>la</strong><br />
doctor; dacă reţeta este banală, dar cumpănită cu<br />
gândul <strong>la</strong> răul pe care l-ar putea provoca excesul,<br />
medicul „nu e bun”. Astăzi, tot mai mulţi medici<br />
asistă neputincioşi <strong>la</strong> eşecul tratamentelor cu<br />
medicamente.<br />
Din ce în ce mai mult, începem să ne<br />
aducem aminte <strong>de</strong> mama natură. Revenim <strong>la</strong> o<br />
ali mentaţie cât mai naturală, cu produse netratate<br />
cu pestici<strong>de</strong>, îngrăşăminte şi biostimu<strong>la</strong>tori, sau<br />
nemodificate genetic.<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Comandor (r) Nico<strong>la</strong>e Fluture,<br />
Piatra Neamţ<br />
Dacă medicamentele sunt puse pe piaţă<br />
după o prea scurtă experimentare pe <strong>org</strong>anisme<br />
vii, proba timpului le va exclu<strong>de</strong> după ce <strong>de</strong> multe<br />
ori au făcut ravagii.<br />
Dar începem să ne gândim <strong>la</strong> bunii şi<br />
străbunii noştri, care se tratau cu ce le dăruia<br />
natura. Pentru că leacurile lor nu mai sunt consi<strong>de</strong>rate<br />
astăzi „leacuri băbeşti”, asistăm <strong>la</strong> reconsi<strong>de</strong>rarea<br />
lor.<br />
Din antichitate, Strabon, geograf grec <strong>de</strong><br />
prestigiu, pomeneşte cu respect <strong>de</strong> măiestria<br />
dacilor <strong>de</strong> a trata fel <strong>de</strong> fel <strong>de</strong> boli şi <strong>de</strong> suferinţe<br />
cu ce le oferea pământul. De <strong>la</strong> p<strong>la</strong>nte, <strong>de</strong> <strong>la</strong> pomi,<br />
<strong>la</strong> bana<strong>la</strong> înţepătură <strong>de</strong> albină, <strong>la</strong> produsele stupului,<br />
<strong>la</strong> prişniţe, comprese, argilă, fierturi şi unsori<br />
pe bază <strong>de</strong> p<strong>la</strong>nte. Dacul trăia în natură, era în-<br />
67
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
frăţit cu natura, care îl hrănea, îl apăra şi îl vin<strong>de</strong>ca.<br />
Dintre toţi arborii, mesteacanul era preţuit<br />
pentru virtuţile terapeutice sale şi era venerat, astfel<br />
încât Strabon îl numeşte „arborele vieţii <strong>la</strong><br />
daci”. Frunza, coaja, seva, toate părţile arborelui<br />
conţin principii active cu care se tratează multe<br />
afecţiuni.<br />
Ca dovadă, din negura vremilor, <strong>la</strong> sate se<br />
păstrează obiceiul ca, în sâmbăta dinaintea<br />
Rusaliilor, să se pună mlădiţe <strong>de</strong> mesteacăn cu<br />
frunze <strong>la</strong> icoane, să alunge duhurile rele, <strong>la</strong> uşile<br />
grajdurilor, ca ocrotire <strong>de</strong> boli <strong>la</strong> animale.<br />
Mesteacănul şi este consi<strong>de</strong>rat arborele bucuriei<br />
şi voioşiei.<br />
De <strong>la</strong> mesteacăn, dacii foloseau seva,<br />
scoarţa, frunzele. Din frunzele culese în mai şi<br />
iunie, se face o infuzie diuretică ce elimina acidul<br />
uric şi microlitiaza renală. Ca şi seva, frunzele au<br />
proprietăţi bacteriostatice, antimicrobiene, antiseptice,<br />
fiind folosite şi ca adjuvant în infecţia cu<br />
stafilococul auriu şi colibacili.<br />
Din scoarţă, dacii preparau un <strong>de</strong>coct pentru<br />
îngrijirea părului, pentru stimu<strong>la</strong>rea secreţiilor<br />
biliare şi gastrice, pentru prevenirea diabetului.<br />
De asemenea, <strong>de</strong>coctul este hipotensiv şi ajută <strong>la</strong><br />
vin<strong>de</strong>carea ascitei şi a e<strong>de</strong>melor. Este un <strong>de</strong>purativ<br />
<strong>de</strong> exceptie.<br />
Însă cel mai important produs este seva,<br />
care se recoltează prin crestarea adâncă a scoarţei,<br />
în diagonal şi pe un suport perpendicu<strong>la</strong>r pe<br />
trunchi, iar <strong>la</strong> partea inferioară a crestăturii se<br />
culege seva, un lichid transparent, uşor gălbui.<br />
Seva se recoltează „când stă mugurele să crape”,<br />
când în trunchiul „uscat”, din timpul iernii, va<br />
izbucni viaţa. Seva este un remineralizant <strong>de</strong> excepţie<br />
şi dacii ştiau asta, este un stimu<strong>la</strong>tor al intregului<br />
<strong>org</strong>anism, fiind folosit în <strong>de</strong>bilitate şi<br />
epuizare nervoasă, dar şi în tratamentul anti-tumoral,<br />
prin acidul bitulinic. Se mai foloseşte în<br />
tratarea psoriazisului, a eczemelor şi negilor. În<br />
Amintiri din copilărie, Ion Creangă ne povesteşte<br />
cum a fost tratat <strong>de</strong> râie cu dohot <strong>de</strong> mesteacăn,<br />
obţinut prin oxidarea sevei. După recoltare, seva<br />
se pune în sticle din p<strong>la</strong>stic <strong>de</strong> o jumătate <strong>de</strong> litru,<br />
în conge<strong>la</strong>tor, spre păstrare. Se ia câte o ceaşcă<br />
DACIA<br />
magazin<br />
<strong>de</strong> cafea dimineaţa.<br />
Însă dacii tratau şi toate afecţiunile renale,<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> cistite, uretrite, infecţii, <strong>la</strong> calculoza renală,<br />
cu sevă <strong>de</strong> mesteacăn.<br />
Dar cum am af<strong>la</strong>t <strong>de</strong>spre virtuţile sevei <strong>de</strong><br />
mesteacăn, uitate <strong>de</strong> medicina mo<strong>de</strong>rnă, dar păstrate<br />
cu sfinţenie în medicina popu<strong>la</strong>ră<br />
românească ? O asistenta <strong>de</strong> radiologie din Baia<br />
Mare a avut o pacientă din Oaş, care prezenta un<br />
calcul coraliform în rinichiul drept, cel stâng fiind<br />
nefunctional. Medicul radiolog i-a spus soţului să<br />
se pregătească <strong>de</strong> văduvie, <strong>de</strong>oarece rinichiul cu<br />
calcul fiind inoperabil şi având doar o capacitate<br />
funcţională foarte redusă, soţia era ameninţată <strong>de</strong><br />
uremie şi <strong>de</strong> moarte. Acasă, în satul ei,<br />
„doftoroaia satului”, o bătrână <strong>de</strong> 85 <strong>de</strong> ani, a în<strong>de</strong>mnat<br />
familia să recolteze seva <strong>de</strong> mesteacăn,<br />
să o „pună <strong>la</strong> fiert”, precum mustul, apoi să bea<br />
zilnic o „cinzeacă” dimineaţa. Era primăvară,<br />
<strong>de</strong>ci putut recolta sevă. După două luni, femeia<br />
s-a ridicat din pat şi a trecut <strong>la</strong> treabă, spre<br />
uimirea soţului. În toamnă, au mers <strong>la</strong> control <strong>la</strong><br />
ace<strong>la</strong>şi medic – ambii rinichi erau functionali,<br />
fără nici un calcul. Medicul a rămas înmărmurit<br />
– calculul a fost dizolvat şi celă<strong>la</strong>lt rinichi<br />
funcţiona.<br />
Eu personal am folosit seva <strong>de</strong> mesteacan<br />
pentru creşterea imunităţii, având hepatită B şi C,<br />
împreună cu suc <strong>de</strong> cătină. Ulterior, am avut o<br />
colică renală cu calcul, iar folosirea sevei a dus<br />
<strong>la</strong> <strong>de</strong>zagregarea calculului în bucăţi mai mici,<br />
eliminate normal şi parţial dizolvate.<br />
Am af<strong>la</strong>t că bătrâna cunoştea leacurile din<br />
p<strong>la</strong>nte din moşi-strămoşi, tradiţie fiind transmisă<br />
oral în cadrul familiei. Discutând cu numeroşi oameni<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> sate, am af<strong>la</strong>t că au folosit aceasta minune<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> Dumnezeu cu rezultate uimitoare.<br />
Contactând unul dintre marii producători <strong>de</strong><br />
medicamente din p<strong>la</strong>nte, nu s-a putut evi<strong>de</strong>nţia<br />
strict care principiu activ din seva <strong>de</strong> mesteacăn<br />
are aceasta proprietate.<br />
Dar înţelepciunea naturii a armonizat componentele,<br />
iar înţelepciunea şi practica vin<strong>de</strong>cătorilor<br />
a confirmat renumele <strong>de</strong> „arbore al vieţii”,<br />
pe care mesteacănul l-a avut <strong>la</strong> daci şi <strong>la</strong> urmaşii<br />
lor români.<br />
68
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Resursele <strong>de</strong> sare şi beneficiile acesteia<br />
asupra comunităţilor umane din Podişul Central<br />
Moldovenesc, din preistorie până astăzi<br />
Urmele sării dispar odată cu prima ploaie,<br />
însă consumul şi consecinţele acesteia asupra <strong>org</strong>anismului<br />
uman sunt impresionante.<br />
Sarea, <strong>de</strong>şi contribuie <strong>la</strong> creşterea presiunii<br />
osmotice intracelu<strong>la</strong>re şi presiunii sanguine, datorită<br />
ionilor <strong>de</strong> sodiu, constituie un condiment <strong>de</strong> bază în ali -<br />
mentaţie, fiind folosită şi <strong>la</strong> păstrarea alimentelor, în<br />
tăbăcărie etc. Astfel, încă din paleolitic, oamenii au<br />
folosit sarea, soluţiile şi nămolurile saline în terapia<br />
unor boli şi afecţiuni. Efectele bacteriostatice ale sării<br />
i-a <strong>de</strong>terminat pe oamenii tuturor timpurilor s-o folosească<br />
frecvent în conservarea alimentelor, inhibând<br />
<strong>de</strong>zvotarea bacteriilor.<br />
Din observaţiile în teren şi anchetele realizate<br />
asupra informatorilor locali din partea <strong>de</strong> est a<br />
Moldovei, au fost localizate cel puţin trei tipuri <strong>de</strong> surse<br />
<strong>de</strong> sare: sarea gemă, procurată din interca<strong>la</strong>ţiile<br />
nisipoase ale sarmaţianului fosilifer, izvoarele sărate<br />
<strong>de</strong>scoperite cu precă<strong>de</strong>re pe cursul mijlociu al văii<br />
pârâului Sărata şi petecele <strong>de</strong> sărături <strong>de</strong> tip band<strong>la</strong>nduri<br />
cu cruste subţiri <strong>de</strong> sare cristalizată, i<strong>de</strong>ntificate<br />
mai ales în preajma vulcanilor noroioşi din Depresiunea<br />
E<strong>la</strong>n-Horincea. Sarea cristalizată are în compoziţie<br />
nu numai clorură <strong>de</strong> sodiu, ci şi <strong>de</strong> potasiu, <strong>la</strong><br />
care pe lângă gustul sărat este sesizabil şi cel pişcăreţ.<br />
Cu toate că nu sunt evi<strong>de</strong>nte astăzi urmele <strong>de</strong><br />
exploatare a unor astfel <strong>de</strong> resurse, bătrânii din satele<br />
perimetrului bordurii estice înalte a Podişului Central<br />
Moldovenesc îşi amintesc că, în perioada primului<br />
război mondial şi cea interbelică, încă se mai extrăgea<br />
sare gemă. De exemplu, în satul Pietriţ din com. Dolheşti,<br />
fostul ju<strong>de</strong>ţ Fălciu, exploatarea sării constituia o<br />
ocupaţie importantă a ţiganilor, care, în zilele <strong>de</strong> târg<br />
o vin<strong>de</strong>au <strong>la</strong> Iaşi, Vaslui sau Huşi. În 1917, când linia<br />
Frontului a paralizat activitatea <strong>de</strong> exploatare a sării<br />
din perimetrul subcarpatic, s-au căutat alte resurse mai<br />
<strong>la</strong> în<strong>de</strong>mână, mai ales pentru localnici şi popu<strong>la</strong>ţiile<br />
dimprejur. Astfel, pentru a se evita specu<strong>la</strong>, autorităţile<br />
poliţeneşti au interzis exploatarea necontro<strong>la</strong>tă a sării<br />
<strong>de</strong> pe Dealul Cor<strong>la</strong>te <strong>de</strong> <strong>la</strong> Pietriş şi din Dealul Holm,<br />
Prof. dr. Vicu Mer<strong>la</strong>n - Huşi<br />
comuna Creţeşti, ju<strong>de</strong>ţul Fălciu. Aşadar, nevoia <strong>de</strong> sare<br />
dictată <strong>de</strong> condițiile <strong>de</strong> război a <strong>de</strong>terminat găsirea şi<br />
reactivarea altor resurse, chiar s<strong>la</strong>be calitativ şi în<br />
amestec cu alte elemente alogene.<br />
În afara acestor resurse soli<strong>de</strong>, prin informaţiile<br />
din teren am af<strong>la</strong>t că în unele perioa<strong>de</strong> istorice au<br />
fost folosite şi izvoarele cu apă sărată, mai ales <strong>de</strong> pe<br />
valea pârâului Sărata (<strong>de</strong> un<strong>de</strong> şi toponimia) şi a afluenţilor<br />
săi temporari <strong>de</strong> pe cursul mijlociu, partea<br />
dreaptă. Aceste saramuri erau folosite <strong>de</strong> localnicii<br />
satelor Todireni, Ivăneşti, Lunca Veche, Muşata,<br />
Stuhuleţ s.a.<br />
În perieghezele efectuate pe această vale au<br />
fost i<strong>de</strong>ntificate izvoare cu apă extrem <strong>de</strong> sărată sau<br />
mai diluate, unele pişcăreţe <strong>la</strong> gust, mai ales în<br />
apropierea fermei Sărata, <strong>la</strong> circa 3 km nord-vest <strong>de</strong><br />
localitatea Berezeni, jud. Vaslui.<br />
În jurul izvorului şi pe cursul pârăiaşului se pot<br />
observa cruste <strong>de</strong> cristale <strong>de</strong> sare <strong>de</strong> <strong>la</strong> câţiva milimetrii<br />
<strong>la</strong> 2-3 cm grosime.<br />
Fiind <strong>de</strong>parte <strong>de</strong> localităţile din jur, în arealul<br />
izvoarelor se văd în permanenţă urme proaspete <strong>de</strong><br />
<strong>la</strong> animalele sălbatice, dovadă vie, că dintot<strong>de</strong>auna,<br />
aceste locuri au fost preferate <strong>de</strong> fauna pădurilor înconjurătoare.<br />
În aceste condiţii s-a pus problema provenienţei<br />
apei sărate. Care este sursa ei <strong>de</strong> alimentare?<br />
Printr-un studiu perieghetic asupra vulcanilor noroioşi<br />
din Moldova, s-a constatat că majoritatea fenomenelor<br />
geologice telurice <strong>de</strong> acest gen, aduc <strong>la</strong> suprafaţă, prin<br />
intermediul apei, nu numai nămol, ci şi substanţe prin<br />
care apa în ascensiune, <strong>de</strong> <strong>la</strong> zeci sau sute <strong>de</strong> metri,<br />
le întâlneşte sub forma unor zăcăminte sau a unei<br />
sâmbure salifer. Astfel, apa preia în încărcătura sa o<br />
parte din cloruri sau alte substanţe solubile,<br />
<strong>de</strong>punându-le, în amestec cu gresii şi argile, sub formă<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong>vă <strong>la</strong> suprafaţa pământului. După evaporarea<br />
apei, sărururile se cristalizează în cruste <strong>de</strong> mărimi<br />
diferite, aciforme sau solzoase.<br />
Dovada faptului că astfel <strong>de</strong> izvoare au fost<br />
69
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
folosite din cele mai vechi timpuri stau şi vestigiile arheologice<br />
<strong>de</strong>scoperite în imediata vecinătate a acestora.<br />
De exemplu, pe valea pârâului Sărata, <strong>la</strong> 50 m <strong>de</strong><br />
izvorul sărat <strong>de</strong> lângă ferma Sărata, pe interfluviul din<br />
apropiere, au fost i<strong>de</strong>ntificate numeroase fragmente<br />
ceramice şi chirpici <strong>de</strong> locuinţă, aparţinând civilizaţiei<br />
Noua (popu<strong>la</strong>ţii tracice) <strong>de</strong> <strong>la</strong> sfârşitul epocii bronzului,<br />
Halstatt şi La Tene din epoca fierului (geto-dacii) şi<br />
Sântana <strong>de</strong> Mureş, cultură specifică dacilor liberi din<br />
sec. II-IV. De asemenea, <strong>la</strong> limita estică a sitului arheologic<br />
pot fi remarcaţi doi tumuli din pământ (morminte<br />
funerare), aparţinând acestor popu<strong>la</strong>ţii ce au vieţuit<br />
cândva aceste meleaguri.<br />
În siturile arheologice din preajma izvoarelor<br />
sărate, mai ales <strong>de</strong> pe valea pârâului Sărata, au fost<br />
<strong>de</strong>scoperite perieghetic fragmente <strong>de</strong> <strong>la</strong> vase care erau<br />
utilizate <strong>la</strong> cristalizarea sării. Aceste vase numite <strong>de</strong><br />
arheologi brichetaje, au mai fost întâlnite în multe alte<br />
locuri din România, în special în prejma resurselor<br />
saline (Solca-S<strong>la</strong>tina Mare, Lunca-Poiana S<strong>la</strong>tinei (jud.<br />
Suceava) (Ursulescu, 1977, p. 307-310). Însă, în ge -<br />
neral, apa din S<strong>la</strong>tina sau Izvorul sărat era folosită în<br />
stare lichidă sau doar arareori era cristalizată prin<br />
evaporare cu ajutorul acestor recipiente ceramice<br />
(probabil pentru a o comerci<strong>la</strong>liza altor comunităţi <strong>la</strong><br />
care astfel <strong>de</strong> izvoare lipseau) (Alexianu şi co<strong>la</strong>boratorii<br />
1992, p. 161).<br />
Saramura unor astfel <strong>de</strong> izvoare, prin compo -<br />
ziţia vastă pe care o au, <strong>de</strong>ţine proprietatea <strong>de</strong> a coagu<strong>la</strong><br />
<strong>la</strong>ptele <strong>de</strong> vaci sau oi (informaţie <strong>de</strong> <strong>la</strong> ciobanii<br />
bătrâni <strong>de</strong> pe Valea Săratei, care o foloseau în<br />
vechime. Astăzi această metodă e folosită din ce în ce<br />
mai rar sau <strong>de</strong>loc).<br />
Deşi nu s-au găsit resturi <strong>de</strong> amenajări în jurul<br />
acestor izvoare, nu este exclus ca în vechime să fi fost<br />
amenajate şi captate cu ajutorul unor buturoaie <strong>de</strong><br />
lemn cu secţiunea ovală şi diametre mai mari <strong>de</strong> 50<br />
cm, aşa cum se mai păstrează astăzi în zona subcarpatică<br />
a ju<strong>de</strong>ţului Neamţ sau în alte părţi (Monah,<br />
Dumitroaia, Nico<strong>la</strong> 2008, p. 89). Apa sărată putea fi<br />
folosită şi <strong>la</strong> sărarea furajelor pentru vite şi oi.<br />
În preajma unor vulcani noroioşi cu erupţii<br />
halofile au fost <strong>de</strong>scoperite aşezări preistorice importante<br />
(Valea Moşnişoarei, Dolheşti, jud. Iaşi, Chersăcosul,<br />
Stănileşti, jud. Vaslui) care foloseau atât nămolul<br />
profi<strong>la</strong>ctic salin, cât şi saramura şi chiar crustele <strong>de</strong><br />
sare subţiri pentru alimentaţie (Mer<strong>la</strong>n 2005, p. 8; Mer<strong>la</strong>n<br />
2006; Mer<strong>la</strong>n, Hapaleţ 2006; Mer<strong>la</strong>n 2008; Mer<strong>la</strong>n<br />
DACIA<br />
magazin<br />
2009, p. 26; Mer<strong>la</strong>n 2010, p. 3) .<br />
Depuneri importante <strong>de</strong> sare se găsesc şi în<br />
perimetrul band<strong>la</strong>nd-urilor, un<strong>de</strong> crusta <strong>de</strong> sare nu permite<br />
vegetaţiei să se <strong>de</strong>zvolte, ajungând <strong>la</strong> peste 3 cm<br />
grosime. De remarcat că astfel <strong>de</strong> sărături se găsesc<br />
cu precă<strong>de</strong>re în preajma vulcanilor noroioşi fosili, iar<br />
<strong>la</strong> cei activi chiar <strong>la</strong> nivelul crustei craterului şi în <strong>de</strong> -<br />
versările din aval.<br />
Izvoarele sărate constituiau un loc <strong>de</strong> atracţie<br />
şi pentru animalele sălbatice, favorizând astfel o vânătoare<br />
bogată pentru triburile preistorice şi nu numai.<br />
Prezenţa sării şi a izvoarelor a dat naştere<br />
unor halotoponime şi halohidronime întâlnite în<br />
această zonă central-estică a Moldovei:<br />
-halotoponime: Sărătură, Sărături, Sărata, Gura<br />
Săratei, Obârşia Săratei etc.<br />
-halohidronime: Valea Săratei, Pârâul Sărata etc.<br />
(Curcă Roxana-Gabrie<strong>la</strong>, 2008. p. 108-111).<br />
Sarea sau apa sărată a fost folosită, datorită virtuţiilor<br />
sale spirituale şi în riturile şi ritualuri autentice<br />
pentru acele vremuri. Nu întâmplător chiar şi astăzi,<br />
când se întâmpină un oaspete se face cu pâine şi sare.<br />
Sarea preia subtil energiile oculte negative ale celui<br />
care o atinge. De accea, <strong>de</strong> exemplu, după ce sarea<br />
gemă încălzită este p<strong>la</strong>sată terapeutic în zona unui<br />
<strong>org</strong>an bolnav, vin<strong>de</strong>cându-l, după folosire este aruncată<br />
într-o apă curgătoare sau îngropată în pământ.<br />
În concluzie, sarea atât <strong>de</strong> necesară <strong>org</strong>anismului<br />
uman, prin multiplele virtuţi terapeutice şi magice<br />
care i se conferă, constituie un criteriu fundamental în<br />
mitologia istorică a unui neam.<br />
Zona estică a Moldovei a beneficiat <strong>de</strong> o poziţionare<br />
<strong>de</strong>osebită în repartizarea habitatelor umane,<br />
datorită resurselor subsolice şi solice, care, alături <strong>de</strong><br />
factorul ambiental, a constituit elementul <strong>de</strong>finitoriu în<br />
trasarea unui spaţiu mitic ancestral pe parcursul mai<br />
multor milenii consecutiv.<br />
Bibliografie:<br />
*Alexianu M., Dumitroaia Gh., Monah D., Exploatarea surselor <strong>de</strong><br />
apă sărată din Moldova: o abordare etnoarheologică, în Thraco-<br />
Dacica, XII, Piatra Neamţ, 2008, p. 89;<br />
*Curcă Roxana-Gabrie<strong>la</strong>, Halotoponime şi halohidronime în do -<br />
cumentele medievale din Moldova (sec. XV-XVII), în Biblioteca<br />
Memoriae Antiquitatis, XX, Piatra Neamţ, 2008, p. 109-111;<br />
*Dumitroaia Gh., Monah D. coordonatori, Sarea <strong>de</strong> <strong>la</strong> trecut <strong>la</strong><br />
prezent, în Biblioteca Memoriae Antiquitatis, XX, Piatra Neamţ,<br />
2008;<br />
*Vicu Mer<strong>la</strong>n, Vulcanul noroios <strong>de</strong> pe Valea Moşnişoarei, în rev.<br />
Terra Magazin, nr. 9, 2005, p.8;<br />
70
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
*Vicu Mer<strong>la</strong>n, Contribuţii monografice asupra Văii Bohotinului şi<br />
Văii Moşnei, Editura Lumen, Iaşi, 2006;<br />
* Vicu Mer<strong>la</strong>n, Hapaleţ Grigorina – Monografia comunei Dolheşti<br />
- 500 <strong>de</strong> ani <strong>de</strong> atestare documentară, Editura Lumen, Iaşi, 2006;<br />
* Vicu Mer<strong>la</strong>n, Contribuţii monografice asupra Depresiunii Husilor,<br />
Editura Lumen, Iaşi, 2008;<br />
*Vicu Mer<strong>la</strong>n, Vulcanii noroioşi <strong>de</strong> pe valea E<strong>la</strong>nului, în rev. E<strong>la</strong>nul,<br />
nr. 94, <strong>de</strong>c. 2009, p. 3-6;<br />
*Vicu Mer<strong>la</strong>n, Vulcanii noroioşi <strong>de</strong> pe valea Săratei, în rev. Loha-<br />
CONŞTIINŢA ROMÂNIEI<br />
Doamnelor şi domnilor,<br />
bine v-am regăsit!<br />
„Şi când propria ta viaţă singur n-o ştii pe <strong>de</strong> rost,<br />
O să-şi bată alţii capul s-o pătrunză cum a fost?”<br />
Cu acest citat al miticului Eminescu vreau să<br />
încep lucrarea mea pentru a pune în lumină încă o<br />
dată importanţa Congreselor <strong>de</strong> Dacologie, <strong>org</strong>anizate<br />
şi conduse <strong>de</strong> dl. Napoleon Săvescu. Sunt 12 ani<br />
<strong>de</strong> când ecoul congreselor se ridică tot mai sus.<br />
E timpul să se trezească <strong>la</strong> viaţă conştiinţa românilor,<br />
a oamenilor <strong>de</strong> ştiinţă, a celor pregătiţi, <strong>de</strong> a<br />
smulge vălul misticismului genealogic şi <strong>de</strong> a purta <strong>la</strong><br />
lumină, încet, încet, an <strong>de</strong> an, puţin câte puţin, orice<br />
veşti scrise din noaptea dacică. Noi, românii, vrem să<br />
ştim, nu vrem să construim un trecut idilic, vrem să cunoaştem<br />
cât mai mult <strong>de</strong>spre noi, <strong>de</strong>spre trecutul nos -<br />
tru, subliniind i<strong>de</strong>ntitatea naţională, auto<strong>de</strong>terminarea<br />
naţională şi nu în ultimul rând naţionalismul. Congresele<br />
nu au un interes propriu, ci unul social, cu un rol<br />
<strong>de</strong> a trezi conştiinţele, <strong>de</strong> a ne reda mândria, <strong>de</strong>mnitatea<br />
că suntem români, români îndârjiţi şi aprigi, ce <strong>de</strong>monstrează<br />
celor ce încearcă să ne <strong>de</strong>stabilizeze,<br />
rădăcini adânci, lungi şi fioroase, precum câinii ce-şi<br />
arată colţii când sunt atacaţi.<br />
Istoria noastră este un<strong>de</strong>va acolo, precum<br />
cerul <strong>de</strong>asupra capetelor noastre, care, chiar dacă este<br />
acoperit <strong>de</strong> nori grei şi nu se ve<strong>de</strong>, el este acolo şi<br />
nimic nu-l poate schimba şi iată că încet- încet norii se<br />
în<strong>de</strong>părtează şi rămâne cerul senin. Vreau doar să<br />
spun că aceste voci „mute” , ca să spun aşa, ce vin din<br />
trecut, cum ar fi: „plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> Tărtăria”, tăbliţele <strong>de</strong><br />
<strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>”, trebuie ascultate cu atenţie, ele fiind ca grinzile<br />
afumate ale unei case ce susţin acoperişul. I<strong>de</strong>ea<br />
DACIA<br />
magazin<br />
nul, nr. 11, febr. 2010, p. 1-3;<br />
*Monah Dan, Dumtroaia Gh., Nico<strong>la</strong> Dan, Noi investigaţii etnoarheologice<br />
asupra izvoarelor sărate <strong>de</strong> pe Valea Muntelui, în Bi -<br />
blioteca Memoriae Antiquitatis, XX, Piatra Neamţ, 2008, p. 89;<br />
*Ursulescu Nico<strong>la</strong>e, Exploatarea sării din saramură în neoliticul<br />
timpuriu, în lumina <strong>de</strong>scoperirilor <strong>de</strong> <strong>la</strong> Solca (ju<strong>de</strong>ţul Suceava),<br />
în Studii şi Cercetări <strong>de</strong> Istorie Veche şi Arheologice, 28, 3,<br />
p. 307-317.<br />
Silvia Drumea Balcan,<br />
Italia<br />
<strong>de</strong> istorie vizualizată <strong>la</strong> exterior şi scrisă în interior în<br />
care nu se respectă măsurile reale ale personajelor, a<br />
caselor, a arborilor, ele sunt în funcţie <strong>de</strong> ceea ce figura<br />
narează, <strong>de</strong> ceea ce vrea să transmită, personificând<br />
forţe sau concepţii. A<strong>de</strong>vărurile istorice privesc acţiuni,<br />
locuri, ere şi figuri <strong>de</strong> personaje ilustre, dar şi <strong>de</strong> eroi<br />
şi zei. Chiar dacă lipseşte „cuvântul”, „faptul” există indiferent<br />
dacă este redat printr-o altă manieră, cea a<br />
simbolurilor, personificând forţe sau concepţii.<br />
Deoarece nu sunt un specialist în domeniu,<br />
mă rezum <strong>la</strong> a da un exemplu foarte cunoscut: reprezentarea<br />
grafică a morţii lui Decebal pe columna traiană.<br />
Lângă tulpina unui stejar, cu genunchiul îndoit,<br />
semnificând înfrângerea, însă întors şi cu fruntea sus,<br />
plină <strong>de</strong> mândrie, către inamic, mâna sprijinită <strong>de</strong> tulpina<br />
copacului falnic ce se înalţă <strong>de</strong>asupra tuturor inamicilor,<br />
formând un tot unitar cu acesta. Este momentul<br />
că<strong>de</strong>rii, penetrării inamicului, este momentul <strong>de</strong>ci<strong>de</strong>rii<br />
<strong>de</strong> a se sinuci<strong>de</strong> mai bine, <strong>de</strong>cât să cadă în mâinile<br />
inamicului. Frapează însă proporţionalitatea măreţiei<br />
regelui dac, reliefată şi mărită <strong>de</strong> grandoarea copacului<br />
secu<strong>la</strong>r, fiind <strong>de</strong>ci net superior din punct <strong>de</strong> ve<strong>de</strong>re<br />
moral, inamicilor săi. Fu învins datorită numărului şi<br />
nici<strong>de</strong>cum datorită valorii.<br />
Acest exemplu mă duce cu gândul <strong>la</strong> <strong>Dacia</strong>,<br />
nume mitic, simbol al bogăţiei, al păcii, a tot ce este<br />
mai bun, liant al istoriei noastre, al culturii, al moralităţii,<br />
al mândriei şi al cutezanţei. <strong>Dacia</strong>, i<strong>de</strong>alul civilizaţiei<br />
mitice, exprimă toate virtuţile şi nu lipsurile, iar virtutea<br />
este un dar al lui Dumnezeu, care pe daci îi caracteriza.<br />
Probele materiale ale unui trecut în<strong>de</strong>părtat, reprezentând<br />
un paradox, vorbind <strong>de</strong> ceea ce ar trebui<br />
să tacă, abisul trecutului este un imens rezervor <strong>de</strong> poveşti<br />
şi mituri.<br />
71
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Viaţa spirituală a geto-dacilor<br />
Cunoaşterea vieţii spirituale a unui popor,<br />
care a construit falnice cetăţi şi sanctuare pe vârfuri<br />
<strong>de</strong> <strong>de</strong>aluri şi munţi, care a creat o originală<br />
cultură materială cu performanţe în toate meşteşugurile<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> ceramică <strong>la</strong> toreutică şi a avut<br />
forţă morală şi credinţă, care a unit zeci <strong>de</strong> uniuni<br />
tribale în lupta împotriva unor migratori sau succesiv<br />
a trei mari imperii, a captat a<strong>de</strong>seori atenţia<br />
unor istorici, filosofi, poeţi sau dramaturgi ai<br />
lumii antice, ca şi ai celei mo<strong>de</strong>rne.<br />
Secolul al XIX-lea a fost, prin intenţii,<br />
metodologie şi realizări, epoca în care s-au pus<br />
bazele cercetării ştiinţifice naţionale a culturii<br />
materiale şi spirituale geto-dacice.<br />
Drumul cunoaşterii, început cu B. P. Has -<br />
<strong>de</strong>u, Cezar Bolliac, Al. Odobescu, a cunoscut o<br />
primă însemnată realizare prin lucrarea lui Gr.<br />
Tocilescu „<strong>Dacia</strong> înainte <strong>de</strong> romani”(Bucureşti,<br />
1880), a atins una din culmi prin “Getica” lui Vasile<br />
Pârvan, în anul 1926 şi a continuat, s-a lărgit<br />
prin contribuţii majore, publicate în volume separate,<br />
fiind datorate lui Constantin Daicoviciu,<br />
Radu Vulpe, I. I. Russu, D. Berciu, Hadrian Daicoviciu,<br />
I. H. Crişan, N. Gostar, I. Qlodariu.<br />
Încercările <strong>de</strong> <strong>de</strong>finire a fizionomiei morale<br />
a poporului român, <strong>de</strong> <strong>de</strong>tectare şi explicare<br />
a sursei unor trăsături particu<strong>la</strong>re, au prilejuit<br />
unor oameni <strong>de</strong> cultură, filozofi, folclorişti, istorici<br />
ai religiilor etc. sondarea unor perioa<strong>de</strong> mai<br />
în<strong>de</strong>părtate. Contribuţiile datorate lui Lucian<br />
B<strong>la</strong>ga şi Mircea Elia<strong>de</strong> se <strong>de</strong>taşează prin viziune<br />
şi nivel şi sunt indispensabile oricărei investigaţii.<br />
Dacă lipseşte <strong>de</strong>ocamdată o sinteză documentată,<br />
intitu<strong>la</strong>tă „Viaţa spirituală a geto-dacilor”,<br />
aşa cum avem lucrări separate pentru<br />
ceramică dacică, feronerie, importuri romane în<br />
mediu dacic, cercetarea în acest domeniu are un<br />
trecut <strong>de</strong> 4 secole cu importante realizări.<br />
Religia dacică, înfăţişată ca o formă particu<strong>la</strong>ră<br />
<strong>de</strong> religie, cuprin<strong>de</strong> un ansamblu <strong>de</strong> credinţe,<br />
rituri şi instituţii, care s-au format pe un<br />
spaţiu mai întins al teritoriului carpato-pontodanubian,<br />
păstrează unele rădăcini în epoci mai<br />
în<strong>de</strong>părtate şi dăinuiri în religiile şi culturile care<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Maria-Alexandra Miha<strong>la</strong>che,<br />
Bucureşti<br />
au succedat-o.<br />
Asupra religiei daco-geţilor, informatiile<br />
cele mai ample le-a lăsat Herodot: „Iată în ce fel<br />
se socot ei nemuritori: credinţa lor este că ei nu<br />
mor, ci că cel care piere se duce <strong>la</strong> Zamolxis – divinitatea<br />
lor – pe care unii îl cred ace<strong>la</strong>şi cu Gebeleisis.<br />
Tot în al cincilea an aruncă sorţii, şi<br />
întot<strong>de</strong>auna pe acel dintre ei pe care ca<strong>de</strong> sorţul<br />
îl trimit ca solie <strong>la</strong> Zamolxis, încredinţându-i <strong>de</strong><br />
fiecare dată toate nevoile lor. Trimiterea solului<br />
se face astfel: câţiva dintre ei, aşezându-se <strong>la</strong><br />
rând, ţin cu vârful în sus trei suliţe, iar alţii, apucându-l<br />
<strong>de</strong> mâini şi <strong>de</strong> picioare pe cel trimis <strong>la</strong><br />
Zamolxis, îl leagănă <strong>de</strong> câteva ori şi apoi, făcându-i<br />
vânt, îl aruncă peste vârfurile suliţelor.<br />
Dacă, în că<strong>de</strong>re, omul moare străpuns, rămân încredinţaţi<br />
că zeul le este binevoitor; dacă nu<br />
moare, atunci îl învinuiesc pe sol, hulindu-l că<br />
este un om rău; după ce aruncă vina pe el trimit<br />
după un altul. Tot ce au <strong>de</strong> cerut îi spun solului<br />
cât mai e în viaţă. Când tună şi fulgeră, tracii<br />
<strong>de</strong>spre care este vorba trag cu săgeţile în sus,<br />
spre cer, şi îşi ameninţă zeul, căci ei nu recunosc<br />
vreun alt zeu afară <strong>de</strong> al lor”.<br />
În ultimii 30 <strong>de</strong> ani, progresele în cunoaşterea<br />
vieţii spirituale dacice se datoresc unor ingenioase<br />
reinterpretări a izvoarelor literare antice,<br />
progreselor lingvisticii traco-dacice, celor din istoria<br />
religiilor şi, mai ales, aportului substanţial<br />
al arheologiei.<br />
Arheologia a <strong>de</strong>zvelit temple şi sanctuare,<br />
a <strong>de</strong>zvăluit o arhitectură civilă şi religioasă în<br />
echilibru armonios cu mediul, cunoştinţe <strong>de</strong> astronomie,<br />
probate prin sanctuarul rotund sau<br />
obiecte minore, cunoştinţe <strong>de</strong> medicină etc. Sanctuarele<br />
rotun<strong>de</strong> sau rectangu<strong>la</strong>re din Muntii Orăştiei,<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> Tilisca, Pecica, Bărboşi sau Batca<br />
Doamnei se alătură culturii materiale i<strong>de</strong>ntice în<br />
dovedirea unităţii culturale a lumii geto-dacice.<br />
Lipsa totală a sculpturii monumentale şi<br />
a picturii murale este compensată <strong>de</strong> artele minore,<br />
orfevrărie, argintărie, <strong>de</strong>coraţia vaselor <strong>de</strong><br />
ceramică. A fost remarcată eleganţa formelor şi<br />
geometrismul. Preferinţa pentru nonfigurativ ex-<br />
72
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
plicată <strong>de</strong> unii prin cvasi aniconismul religiei dacice<br />
<strong>de</strong>vine tot mai re<strong>la</strong>tivă datorită noilor <strong>de</strong>scoperiri.<br />
Până vor fi găsite ample înscripţii <strong>la</strong>pidare<br />
în <strong>Dacia</strong> preromană, datorită arheologiei se poate<br />
răspun<strong>de</strong> în prezent pozitiv <strong>la</strong> întrebarea dacă au<br />
cunoscut dacii scrisul.<br />
Cu toate că, raritatea scrisului, vitregiile<br />
vremii, sincretismul, timpul, cunoştinţele noastre<br />
incomplete <strong>de</strong>spre imagine şi simbol, fac a<strong>de</strong>seori<br />
dificile stabilirea dăinuirilor dacice, prin cercetări<br />
multidisciplinare, reconstituirea spiritualităţii dacice<br />
originale şi totodată receptivă <strong>la</strong> valorile externe,<br />
va <strong>de</strong>veni treptat tot mai veridică.<br />
Herodot vorbeşte <strong>de</strong>spre Zamolxis:<br />
„După câte am af<strong>la</strong>t <strong>de</strong> <strong>la</strong> elenii care locuiesc în<br />
Hellespont şi în pont, acest Zamolxis, fiind om ca<br />
toţi oamenii, ar fi trăit în robie <strong>la</strong> Samos ca sc<strong>la</strong>v<br />
al lui Pythagoras, fiul lui Mnesarhos. Apoi, câştigându-şi<br />
libertatea, ar fi dobândit avuţie multă<br />
şi, dobândind avere, s-a întors bogat printre ai<br />
lui. Cum tracii duceau o viaţă <strong>de</strong> sărăcie cruntă<br />
şi erau lipsiţi <strong>de</strong> învăţătură, Zamolxis acesta care<br />
cunoscuse felul <strong>de</strong> viaţă ionian şi moravuri mai<br />
alese <strong>de</strong>cât cele din Tracia, ca unul ce trăise printre<br />
eleni şi mai ales alături <strong>de</strong> omul cel mai înţelept<br />
al El<strong>la</strong><strong>de</strong>i, lângă Pythagoras, a pus să i se<br />
clă<strong>de</strong>ască o sală <strong>de</strong> primire un<strong>de</strong>-i găzduia şi îi<br />
ospăta pe cetăţenii <strong>de</strong> frunte; în timpul ospeţelor,<br />
îi învăţa că nici el, nici oaspeţii lui şi nici urmaşii<br />
lor în veac nu vor muri, ci se vor muta numai întrun<br />
loc un<strong>de</strong>, trăind <strong>de</strong>-a pururea, vor avea parte<br />
<strong>de</strong> toate bunătăţile. În tot timpul cât îşi ospăta<br />
oaspeţii şi le cuvânta astfel, pusese să i se facă o<br />
locuinţă sub pământ. Când locuinţa fu gata se<br />
făcu nevăzut din mijlocul tracilor, coborând în<br />
adâncul încăperilor subpământene, un<strong>de</strong> stătu<br />
ascuns vreme <strong>de</strong> trei ani. Tracii fură cuprinşi <strong>de</strong><br />
părere <strong>de</strong> rău după el şi-l jeliră ca pe un mort. În<br />
al patrulea an se ivi însă iarăşi în faţa tracilor şi<br />
aşa îi făcu Zamolxis să creadă în toate spusele lui”.<br />
Că Zamolxis ar fi fost <strong>la</strong> origine întemeietorul<br />
unui cult iniţiatic şi mistic, un personaj istoric<br />
real, un taumaturg şi un reformator, care<br />
ulterior a fost divinizat, este o ipoteză acceptabilă.<br />
Diodor din Sicilia îl situează alături <strong>de</strong> cei<strong>la</strong>lţi doi<br />
mari întemeietori <strong>de</strong> religii ai omenirii, Zarathustra<br />
şi Moise. Că ar fi fost un sc<strong>la</strong>v al lui Pitagora<br />
– este însă o legendă naivă, repetată şi <strong>de</strong> Strabon<br />
(VII, 3, 5) şi respinsă chiar <strong>de</strong> Herodot, care era<br />
convins că “acest Zamolxis a trăit cu multă vreme<br />
înaintea lui Pythagoras” (IV, 96). Iar V. Pârvan,<br />
respingând această legendă, consi<strong>de</strong>ră total<br />
DACIA<br />
magazin<br />
greşită i<strong>de</strong>ea grecilor că daco-geţii ar fi fost a<strong>de</strong>p -<br />
ţii teoriei pitagoreice a tempsihozei.<br />
Dar o asemenea legendă s-a putut naşte<br />
tocmai pentru că anticii greci cre<strong>de</strong>au că au sesizat<br />
asemănarea dintre Pitagora şi Zalmoxis, atât<br />
în ce priveşte doctrina, cât şi practicile cultului.<br />
Daco-geţii cre<strong>de</strong>au într-o existenţă fericită după<br />
moarte; nu, propriu-zis, în „nemurirea sufletului”,<br />
căci nimic nu ne îndreptăţeşte să presupunem că<br />
ar fi cunoscut i<strong>de</strong>ea <strong>de</strong> „suflet”, în sens spiritual.<br />
Privită sub raportul practicilor <strong>de</strong> cult, religia<br />
daco-geţilor era o religie iniţiatică şi mistică. Pentru<br />
această religie, caracteristic era actul iniţiatic<br />
al retragerii temporare în ceea ce semnifică „cea<strong>la</strong>ltă<br />
lume”, şi anume, într-o locuinţă subterană<br />
sau într-o grotă. Aşadar, daco-geţii cre<strong>de</strong>au că atât<br />
cei iniţiaţi, cât şi urmaşii lor chiar (cu alte cuvinte:<br />
oaspeţii chemaţi <strong>de</strong> Zamolxis <strong>la</strong> ospăţul ritual),<br />
“nu vor muri, ci se vor muta numai într-un loc<br />
un<strong>de</strong>, trăind <strong>de</strong>-a pururea, vor avea parte <strong>de</strong><br />
toate bunătăţile”. Această credinţă într-o postexistenţă<br />
în forme materiale analoage vieţii terestre<br />
– credinţă pe care o întâlnim şi <strong>la</strong> egipteni, <strong>la</strong><br />
perşi, <strong>la</strong> celţi sau <strong>la</strong> germani – dove<strong>de</strong>şte nivelul<br />
superior al gândirii religioase a daco-geţilor.<br />
Religia lor era politeistă, – <strong>la</strong> fel ca religia<br />
tuturor popoarelor indo-europene. Zamolxis însă,<br />
divinitatea chtoniană, a rămas – cel puţin, începând<br />
din secolul lui Herodot – divinitatea supremă<br />
a daco-geţilor. După unii autori,<br />
„Ge be leizis îi dispută domnia asupra împărăţiei<br />
umbrelor. În virtutea anumitor schimbări survenite<br />
în religia lor, o parte dintre geto-daci începuseră<br />
să creadă că <strong>la</strong> Gebeleizis şi nu <strong>la</strong><br />
Zamolxis merg cei care părăsesc lumea pământească”.<br />
Alţi autori admit că „cele două divinităţi,<br />
iniţial distincte, să se fi contopit; dar nimic<br />
nu ne îndreptăţeşte să-l transformăm pe Zamolxis,<br />
zeu suprem, într-o divinitate urano-so<strong>la</strong>ră”.<br />
Concluzia cea mai p<strong>la</strong>uzibilă este bazată<br />
pe însăşi etimologia (în general acceptată) numelui<br />
divinităţii: în limba tracă cuvântul zamol înseamnă<br />
“pământ”. Zamolxis era izvorul vieţii,<br />
zeul vegetaţiei, al reînvierii naturii, atributele lui<br />
erau legate <strong>de</strong> creşterea vitelor şi rodul ogoarelor.<br />
Ca zeu al roa<strong>de</strong>lor pământului, domnia lui se extin<strong>de</strong>a<br />
şi asupra împărăţiei morţilor, rămânând totodată<br />
iniţiatorul şi divinitatea care patrona cultul<br />
iniţiatic. Din noţiunea <strong>de</strong> pământ dătător <strong>de</strong> viaţă<br />
şi belşug a fost plăsmuită figura unei zeităţi cu<br />
trăsături şi facultăţi umane.<br />
73
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Proces penal „Mihail Eminescu”<br />
Poate avea loc un proces<br />
penal împotriva celor implicaţi în<br />
arestarea lui Mihail Eminescu, pentru<br />
anii <strong>de</strong> martiraj <strong>la</strong> care a fost<br />
supus, pentru moartea sa? Un astfel<br />
<strong>de</strong> proces poate fi <strong>de</strong>schis.<br />
Un popor fără reperele sale<br />
spirituale îşi pier<strong>de</strong> propria i<strong>de</strong>ntitate,<br />
ce<strong>de</strong>ază teritoriul său spiritual<br />
celor potrivnici şi, în consecinţă, îşi<br />
pier<strong>de</strong> o bună parte din pământul<br />
ţării, fie prin anexiuni externe, fie<br />
prin înstrăinări interne. S-a ajuns<br />
ca Mihail Eminescu să fie aproape<br />
scos din şcoli şi universităţi. Nici<br />
vorbă <strong>de</strong> catedre Eminescu, <strong>la</strong> facultăţile <strong>de</strong> litere,<br />
nici vorbă <strong>de</strong> instituirea zilei <strong>de</strong> 15 iunie ca zi<br />
naţională Mihail Eminescu. După mai bine <strong>de</strong> un<br />
secol, <strong>de</strong> <strong>la</strong> actul <strong>de</strong> terorism politic, guvernamental,<br />
împotriva lui Mihail Eminescu, a<strong>de</strong>vărul a<br />
ieşit <strong>la</strong> lumină. Mihail Eminescu a fost capabil să<br />
înfrunte Imperiul austro-ungar, militând pentru<br />
eliberarea Ar<strong>de</strong>alului din captivitatea în care<br />
căzuse în 1866 şi pentru Unirea acestuia cu Patria-mamă,<br />
România. Pentru această activitate<br />
unificatoare a fost arestat şi supus unei asasinări<br />
lente, cu mercur, în final cu doză ucigşă-injecţii<br />
cu mercur şi cu loviturile primite-p<strong>la</strong>gă craniană<br />
sângerândă. Pentru această activitate, pentru întreaga<br />
sa creaţie, pentru iubirea sa faţă <strong>de</strong> Neam<br />
şi Dumnezeu, Mihail Eminescu a <strong>de</strong>venit martirul<br />
românilor cu aură <strong>de</strong> sfânt. Martir din sfera<br />
creaţiei literare şi a ziariştilor.<br />
Azi, partea <strong>de</strong> răsărit a României este în<br />
captivitate, conform Pactului dintre Stalin şi Hit -<br />
ler, din 1939. Avem în ve<strong>de</strong>re nordul Bucovinei<br />
şi Basarabia. URSS a anexat şi Ţinutul Herţa.<br />
După dispariţia URSS, o bună parte din răsăritul<br />
României, a rămas în componenţa Ucrainei, iar<br />
pe un sector din Basarabia s-a constituit Republica<br />
Moldova, cu capita<strong>la</strong> <strong>la</strong> Chişinău. Împotriva<br />
tendinţei Chişinăului, <strong>de</strong> reunire cu România, se<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Ghe<strong>org</strong>he Gavrilă Copil,<br />
Preşedinte al Societăţii Culturale „Bucureşti-Chişinău ”<br />
opun, atât Rusia, cât şi Ucraina.<br />
Dreptul istoric, dar şi cel internaţional<br />
oferă posibilitatea Reîntregirii<br />
României pe cale paşnică.<br />
Ucraina sperăm să înţeleagă că viitorul<br />
său stabil înseamnă restituirea<br />
către România a nordului<br />
Bucovinei, a ţinutului Herţa, a nordului<br />
Basarabiei şi a sudului<br />
Basarabiei, în caz contrar va fi<br />
macerată şi dizolvată ca naţine <strong>de</strong><br />
către Fe<strong>de</strong>raţia Rusă. Europenitatea<br />
Ucrainei poate funcţiona salvator<br />
pentru Ucraina, prin re<strong>la</strong>ţii cu<br />
România, în spiritul a<strong>de</strong>vărului, în<br />
spiritul dreptăţii. Pentru Eminescu şi pentru<br />
Mihai Vodă Viteazul, pentru spiritul românesc,<br />
azi, imperiul austro-ungar înseamnă imperiul<br />
ucrainian şi politica imperială a Fe<strong>de</strong>raţiei ruse.<br />
Politica vecinilor noştri <strong>de</strong> <strong>la</strong> răsărit este construită<br />
pe minciună şi pe abuz <strong>de</strong> putere. N-au nici un<br />
drept asupra acestor teritorii, aşa cum nici un<br />
drept nu a avut imperiul austro-ungar asupra<br />
Transilvaniei.<br />
Dacă cei ce l-au martirizat, l-ar fi lăsat<br />
în libertate, Eminescu ar fi fost prezent <strong>la</strong> 1 Decembrie<br />
1918 <strong>la</strong> Alba Iulia, <strong>la</strong> Unirea Transilvaniei<br />
cu România. A fost prezent sufleteşte şi tot<br />
prezent este şi acum în sufletele noastre, în bătălia<br />
spirituală pentru consolidarea vieţuirii noastre<br />
multimilenare, pe acest pământ. Aşa cum un alt<br />
martir cu aură <strong>de</strong> sfânt, Mihai Vodă Viteazul,<br />
reîntregitorul Daciei, a fost activ în sufletele<br />
românilor, <strong>de</strong> <strong>la</strong> 1601 până în 1918, voivodând<br />
pentru reîntregirea ţării, aşa a fost şi Mihail Emi -<br />
nescu şi după asasinarea sa, aşa cum sunt, împreună<br />
şi azi, până <strong>la</strong> reunificarea <strong>de</strong>plină a<br />
României. Eminescu a militat prin excelenţă pentru<br />
armonizarea re<strong>la</strong>ţiilor între români şi vecinii<br />
lor, în spiritul a<strong>de</strong>vărului. Numai a<strong>de</strong>vărul ne face<br />
liberi şi buni. Dumnezeu este cu cei care nu renunţă<br />
<strong>la</strong> a<strong>de</strong>văr.<br />
74
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Trebuie <strong>de</strong>schis procesul penal împotriva<br />
guvernanţilor din anii 1883-1889. Guvernul<br />
României, guvernele României, <strong>de</strong> după acest<br />
proces, prin hotărâre ju<strong>de</strong>cătorească, vor fi constrânse,<br />
să recunoască, în mod public, nedreptatea<br />
făcută lui Eminescu şi să proce<strong>de</strong>ze în<br />
consecinţă, redându-i locul pe care îl merită în învăţământul<br />
românesc: să se înfiinţeze <strong>la</strong> universităţi<br />
„catedre Mihail Eminescu”, să se instituie<br />
ziua <strong>de</strong> 15 iunie ca zi naţională Mihail Eminescu.<br />
Pentru a se ajunge aici, trebuie publicat<br />
codul penal şi civil <strong>de</strong> pe vremea lui Eminescu.<br />
Deşi există cărţi în care şi aspectul juridic este<br />
DACIA<br />
magazin<br />
luat în seamă, consi<strong>de</strong>răm că se va reuşi să se <strong>de</strong>c<strong>la</strong>nşeze<br />
o mişcare <strong>de</strong> solidarizare cu Eminescu,<br />
pentru un proces penal, doar prin republicarea<br />
acestui cod penal şi civil. Cine îl va retipări?!<br />
Când îl vom avea <strong>la</strong> în<strong>de</strong>mână, toţi cei interesaţi?!<br />
Institutul <strong>de</strong> cercetări juridice nu are ca temă <strong>de</strong><br />
cercetare stabilirea a<strong>de</strong>vărului în cazul Mihail<br />
Eminescu! Având în ve<strong>de</strong>re că Mihail Eminescu<br />
este prezent, acum şi mereu, în p<strong>la</strong>iul nostru sufletesc,<br />
închei aceste rânduri, zicând:<br />
Sărut mâna Mihail Eminescu şi binecuvântă<br />
poporul român!<br />
Monumente arheologice <strong>de</strong> tip<br />
Sântana <strong>de</strong> Mureş-Cerneahov din zona<br />
Bărăganului Ialomiţean<br />
În lucrarea noastră ne-am propus să<br />
prezentăm <strong>de</strong>scoperirile <strong>de</strong> tip Sântana <strong>de</strong> Mureş-<br />
Cerneahov cunoscute până în prezent pe teritoriul<br />
ju<strong>de</strong>ţului Ialomiţa. Demersul nostru are <strong>la</strong> bază<br />
studii cu privire <strong>la</strong> întreg arealul acestei culturi,<br />
dar şi lucrări cu referire <strong>la</strong> zona geografică investigată.<br />
Documentaţia cunoscută cu privire <strong>la</strong> localităţile<br />
în care s-au <strong>de</strong>scoperit materiale ce<br />
aparţin culturii Sântana <strong>de</strong> Mureş-Cerneahov a<br />
fost actualizată cu informaţii mai noi, rezultate în<br />
urma cercetărilor arheologice sau a <strong>de</strong>scoperirilor<br />
întâmplătoare.<br />
Hărţile şi ilustraţia selectată atent, care înfăţişează<br />
cele mai importante şi semnificante<br />
obiecte <strong>de</strong> patrimoniu muzeal, af<strong>la</strong>te în colecţia<br />
<strong>de</strong> arheologie a Muzeului Ju<strong>de</strong>ţean Ialomiţa,<br />
completează lucrarea, oferind astfel o posibilitate<br />
în plus <strong>de</strong> a aprecia corect atribuirile cronologice<br />
şi culturale.<br />
În anul 1951, are loc prima <strong>de</strong>scoperire<br />
arheologică, pe braţul Borcea, <strong>la</strong> Făcăeni [1] . În<br />
condiţii întâmplătoare s-a <strong>de</strong>scoperit un mormânt<br />
Radu Coman,<br />
Muzeul Ju<strong>de</strong>ţean Ialomiţa,<br />
Baza <strong>de</strong> cercetare şi expunere muzeală Oraşul <strong>de</strong> Floci<br />
<strong>de</strong> înhumaţie având ca inventar un vas <strong>de</strong> tip castron,<br />
lucrat din ceramică.<br />
Pe cursul inferior al râului Ialomiţa, <strong>la</strong><br />
Copuzu, au fost semna<strong>la</strong>te între anii 1960-1965,<br />
<strong>de</strong> un localnic, mai multe morminte <strong>de</strong> înhumaţie.<br />
Descoperirea fortuită a unui alt mormânt <strong>de</strong> înhumaţie<br />
în zonă, va <strong>de</strong>termina în anul 1972 ini -<br />
ţierea <strong>de</strong> săpături arheologice. Cercetările s-au<br />
<strong>de</strong>sfăşurat pe parcursul a şapte campanii arheologice.<br />
Au fost <strong>de</strong>scoperite un număr <strong>de</strong> 27 <strong>de</strong><br />
morminte, din care 22 <strong>de</strong> morminte <strong>de</strong> înhumaţie<br />
şi 5 <strong>de</strong> incineraţie [2] .<br />
Noi cercetări <strong>de</strong> suprafaţă au fost întreprinse<br />
începând din anul 1970 şi au contribuit <strong>la</strong><br />
<strong>de</strong>scoperirea unor importante monumente <strong>de</strong> tip<br />
Sântana <strong>de</strong> Mureş-Cerneahov [3] .<br />
Prima săpătură într-o aşezare aparţinând<br />
acestei culturi a fost efectuată în localitatea<br />
Fierbinţi-Târg. Cercetarea arheologică a avut un<br />
caracter <strong>de</strong> sondaj [4] .<br />
Cu ocazia unei săpături <strong>de</strong> salvare în<br />
aşezarea geto-dacică <strong>de</strong> <strong>la</strong> Giurgeni-Mozacu, din<br />
anul 1986, a fost <strong>de</strong>scoperită şi publicată o groapă<br />
75
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
bor<strong>de</strong>i <strong>de</strong> secolul IV d.Hr [5] . În ace<strong>la</strong>şi an, <strong>la</strong><br />
Feteşti-V<strong>la</strong>şca, pe malul stâng al braţului Borcea,<br />
pe terasa p<strong>la</strong>toului înalt, a fost <strong>de</strong>scoperită întâmplător<br />
o strachină [6] .<br />
Din anul 1990, cursul inferior al râului<br />
Ialomiţa şi cel al braţului Borcea au intrat întrun<br />
amplu program <strong>de</strong> cercetări arheologice <strong>de</strong><br />
suprafaţă [7] , coordonat <strong>de</strong> specialişti din cadrul<br />
Muzeul Ju<strong>de</strong>ţean Ialomiţa [8] .<br />
Începând cu anul 2008 se <strong>de</strong>scoperă o<br />
nouă aşezare <strong>de</strong> tip Sântana <strong>de</strong> Mureş-Cerneahov,<br />
pe <strong>la</strong>tura <strong>de</strong> V a <strong>la</strong>cului <strong>de</strong> <strong>la</strong> Gura Văii, pe terasă;<br />
semnalăm prezenţa masivă şi a materialului arheologic<br />
geto-dacic [9] . Tot din acest an, cercetările<br />
arheologice <strong>de</strong> teren pun în evi<strong>de</strong>nţă un nou mo -<br />
nument <strong>de</strong> tip Sântana <strong>de</strong> Mureş-Cerneahov,<br />
<strong>de</strong>scoperit <strong>la</strong> 500m SE <strong>de</strong> Chirana, în zona <strong>de</strong><br />
luncă a râului Ialomiţa.<br />
Alte două aşezări sunt <strong>de</strong>scoperite în anul<br />
2010, una <strong>la</strong> 400m SV <strong>de</strong> M. Kogălniceanu [10] ,<br />
pe terasa <strong>de</strong> N a râului Ialomiţa, cea<strong>la</strong>ltă <strong>la</strong> 300m<br />
NE <strong>de</strong> Luciu [11] , tot pe terasă. Această aşezare se<br />
întin<strong>de</strong> până <strong>la</strong> M. Bravu [12] .<br />
O nouă aşezare a fost <strong>de</strong>scoperită în anul<br />
2011, în partea <strong>de</strong> NE a ju<strong>de</strong>ţului Ialomiţa, <strong>la</strong> 4km<br />
NE <strong>de</strong> Giurgeni, în zona <strong>de</strong> luncă a râurilor<br />
Ialomiţa-Călmăţui [13] .<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Nici cercetările privind aşezările Sântana<br />
<strong>de</strong> Mureş-Cerneahov nu se regăsesc în tema unor<br />
cercetări arheologice sistematice. Poate<br />
cercetările arheologice sistematice, pe viitor,<br />
vor oferi un cadru complet al evoluţiei culturii<br />
Sântana <strong>de</strong> Mureş-Cerneahov în regiunea<br />
Bărăga nului ialomiţean.<br />
____________<br />
1. Barnea I., 1966, 157-158; Mitrea B., Preda C.,1966, 86<br />
2. Muşeţeanu C., 1986, 209-221<br />
3. Şerbănescu D., Trohani G., 1978, 17-42; Trohani G.<br />
1986, 15-36<br />
4. Isăcescu C. ,1983, 111-121<br />
5. Chiţescu L. şi co<strong>la</strong>b. ,1992, 57-61<br />
6. Informaţie <strong>de</strong> <strong>la</strong> dl. Matei Ghe<strong>org</strong>he, căruia îi mulţumim<br />
pe această cale.<br />
7. Coman R., 2003-2004, 221-224<br />
8. V<strong>la</strong>d F., Matei Ghe., 2003-2004, 197-220<br />
9. Inedit.<br />
10. Cercetarea <strong>de</strong> suprafaţă a pus în evi<strong>de</strong>nţă o aşezare <strong>de</strong><br />
mici dimensiuni cu material arheologic puţin.<br />
11. Periegheze Dragomir C., Coman R.<br />
12. Inedit. Localitatea M. Bravu aparţine <strong>de</strong> ju<strong>de</strong>ţul Brăi<strong>la</strong>.<br />
Materialul arheologic se află <strong>la</strong> Baza <strong>de</strong> cercetare şi expunere<br />
muzeală Oraşul <strong>de</strong> Floci.<br />
13. Periegheză Coman R. Aşezarea se află amp<strong>la</strong>sată mult<br />
mai aproape <strong>de</strong> localitatea Călmăţui, ju<strong>de</strong>ţul Brăi<strong>la</strong>, dar<br />
terenul aparţine ju<strong>de</strong>ţului Ialomiţa, pe care se fac culturi <strong>de</strong><br />
orez.<br />
PÂINEA NOASTRĂ CEA DE TOATE ZILELE…<br />
PÂINEA……….PRESCURA………Mai sfinte<br />
<strong>de</strong>cât sfintele…..spune o vorbă din străbuni.<br />
Pâinea este unul dintre cele mai vechi alimente.<br />
Nimic nu se compară cu mirosul <strong>de</strong> pâine<br />
proas pătă şi caldă abia scoasă din cuptor. Dezvoltarea<br />
agriculturii a început acum aproximativ 10.000 <strong>de</strong> ani,<br />
odată cu sfârşitul erei g<strong>la</strong>ciare. Oamenii acelor vremuri<br />
au fost cei dintâi consumatori <strong>de</strong> pâine. Arheologii au<br />
<strong>de</strong>scoperit, <strong>de</strong>-a lungul timpului, cavităţi umplute cu<br />
boabe <strong>de</strong> grâu în zonele în care înfloreau civilizaţiile<br />
preistorice.<br />
Grâul a constituit baza alimentaţiei pentru majoritatea<br />
popoarelor Europei.<br />
Strămoşii noştri geto-daci foloseau în alimen-<br />
elev Teodora Mistodie – c<strong>la</strong>sa a VI-a C<br />
Şcoa<strong>la</strong> cu c<strong>la</strong>sele I-VIII nr. 81, Bucureşti<br />
Coord. prof. dr. SIMONA DANIELA GRIGORE<br />
taţie grâul, care este a doua cereală ca importanţă în<br />
siturile dacice. Grâul putea fi gătit fie fiert sub formă <strong>de</strong><br />
terci, fie măcinat şi utilizat <strong>la</strong> producerea unor lipii sau<br />
chiar a pâinii dospite. Deşi nu s-au găsit bucăţi <strong>de</strong><br />
76
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
pâine carbonizată, se poate presupune existenţa acesteia<br />
<strong>la</strong> daci, un argument în acest sens fiind cuptoarele<br />
menajere <strong>de</strong>scoperite în aşezările dacice.<br />
La vechii daci, cu o zi înainte <strong>de</strong> înmormântare,<br />
în curtea <strong>de</strong>cedatului, avea loc un “festin funerar”,<br />
în doi timpi sacri: unul nocturn, în ultima noapte<br />
<strong>de</strong> priveghi, <strong>la</strong> care participau unchiaşi mascaţi, ospăţ<br />
ce semnifica masa luată <strong>de</strong> mort cu strămoşii lui. Cel<br />
<strong>de</strong>-al doilea timp, diurn, avea loc dis-<strong>de</strong>-dimineaţă, în<br />
ziua înmormântării, <strong>la</strong> el luând parte membrii familiei.<br />
Cuvântul pâine este un termen încărcat <strong>de</strong><br />
sacralitate, făcând parte dintr-o serie <strong>de</strong> cuvinte ce <strong>de</strong>finesc<br />
spaţiul românesc.Pâinea este unul dintre alimentele<br />
cele mai vechi şi mai simple, iar mirosul şi<br />
gustul său amintesc <strong>de</strong> căldura casei părinteşti <strong>de</strong><br />
odinioară. Fără ea nu se poate concepe masa românului.<br />
Există în credinţa noastră dacică şi mai apoi ortodoxă<br />
şi pâini sacre în a<strong>de</strong>văratul sens al cuvântului:<br />
prescura. Ea nu poate fi făcută <strong>de</strong> oricine. Liturghierul<br />
preve<strong>de</strong> anumite cerinţe în ceea ce priveşte plămădirea<br />
prescurilor: Ele trebuie să fie făcute din făină albă<br />
<strong>de</strong> grâu curat, nu prea veche şi nealterată, să fie<br />
preparate cu apă naturală, potrivit <strong>de</strong> sărate, dospite,<br />
bine coapte şi cu gust firesc. Prescurile folosite <strong>la</strong><br />
Sfânta Liturghie trebuie făcute <strong>de</strong> o persoană credincioasă<br />
şi care trăieşte în curăţie, <strong>de</strong> obicei o femeie<br />
văduvă. Această concepţie nu are o bază în tradiţia<br />
Bisericii, dar s-a împământenit cu timpul. Se presupune<br />
că originea credinţei potrivit căreia doar cei<br />
care trăiesc în curăţenie pot să plămă<strong>de</strong>ască pâine,<br />
care va fi prefăcută în Trupul lui Hristos, îşi găseşte corespon<strong>de</strong>nt<br />
în interdicţia aplicată celor care au săvârşit<br />
păcate grave şi sunt opriţi <strong>de</strong> <strong>la</strong> Împărtăşanie. Aceştia<br />
din urmă, nu numai că nu pot să facă prescuri, ci, până<br />
când nu se pocăiesc, nu le pot aduce <strong>la</strong> altar nici pe<br />
cele făcute <strong>de</strong> alţii. Prescurile trebuie să fie bine crescute,<br />
coapte şi proaspete. Omul care face prescurile,<br />
fie el bărbat sau femeie, trebuie să fie gospodar. Apoi,<br />
trebuie să ştie cum să plămă<strong>de</strong>ască compoziţia.<br />
Forma rotundă a prescurii simbolizează dumnezeirea<br />
fără început şi sfârşit. De asemenea, aspectul<br />
fărâmei <strong>de</strong> pâine sfinţită trimite <strong>la</strong> rotunjimea pământului.<br />
La noi este folosită prescura cu „patru cornuri“,<br />
în formă <strong>de</strong> cruce. În ultimul timp, în special <strong>la</strong> oraşe,<br />
s-au răspândit prescurile rotun<strong>de</strong> mici, cu o singură pecete.<br />
Prescurile mai pot fi cu trei „cornuri“ şi simbolizează<br />
Sfânta Treime.<br />
Prescura „în şase cornuri“ este formată din<br />
„cornuri“, adică din pâini mai mici, rotun<strong>de</strong>, unite între<br />
ele, astfel că prescura seamănă cu o stea. Fiecare<br />
pres cură poartă o pecete cu însemnele IS-XC NI-KA<br />
DACIA<br />
magazin<br />
(Iisus Hristos Biruitorul), sub formă pătrată făcută cu<br />
pristolnicul (numit în alte părţi şi prescurnicerul). La<br />
o primă ve<strong>de</strong>re se poate lesne observa mo<strong>de</strong>lul imprimat<br />
în aluat. Pecetea care distinge prescura <strong>de</strong> pâinea<br />
obişnuită poartă însemnul: Iisus (IS) Hristos (HR) Învinge/<br />
Biruitorul (NIKA - în limba greacă).<br />
Pentru v<strong>la</strong>hii din Serbia, pâinea nu este doar<br />
hrană sau pomană dată pentru sufletele celor răposaţi,<br />
ci şi un document <strong>de</strong> valoare istorică inestimabilă. În<br />
sudul Dunării, pâinea rituală a v<strong>la</strong>hilor poartă pe ea<br />
semne asemănătoare cu cele <strong>de</strong> pe Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
Tărtăria. Co<strong>la</strong>cii ce se împart <strong>la</strong> parastase şi <strong>la</strong> sărbătorile<br />
morţilor nu au însemne creştine, ci simbolurile<br />
celei mai vechi scrieri <strong>de</strong> pe pământ. Când firul vieţii se<br />
rupe, iar v<strong>la</strong>hul trebuie să păşească în lumea cea<strong>la</strong>ltă,<br />
cei rămaşi pe pământ fac o pâine căreia îi spun muos.<br />
Denumirea muosi se referă <strong>la</strong> străbuni, aceştia fiind rugaţi<br />
să vină <strong>la</strong> pomană, să petreacă şi să-l ajute pe cel<br />
care tocmai a murit să se <strong>de</strong>scurce în lumea <strong>de</strong> dincolo.<br />
La nordul Dunării, principalele sărbători ce le sunt consacrate<br />
strămoşilor se numesc moşi.<br />
Odinioară, prescura şi pâinea se făceau în<br />
cuptor sau <strong>la</strong> ţest.<br />
Ţestul este în credinţa popu<strong>la</strong>ră românească<br />
personificarea cuptorului preistoric <strong>de</strong> copt pâinea, o<br />
semisferă din lut asemuit Soarelui şi care, împreună<br />
cu vatra pe care se aşază aluatul, formează pereche<br />
divină ce zămisleşte pâinea sacră.<br />
Ţestul era un clopot ceramic dotat cu o vergea<br />
pentru apucare. Făcut din pământ galben, câlţi, pleavă<br />
<strong>de</strong> grâu, balegă <strong>de</strong> cal, el se uda şi se călca cu piciorul<br />
<strong>de</strong> nouă ori, şi-l întoarce, şi-l turteşte, şi-l snopeşte, să<br />
iasă şi ţăstu tare, să nu crape. Drept tipar se ridica un<br />
muşuroi <strong>de</strong> pământ peste care se presăra cenuşă.<br />
Pasta frământată se întin<strong>de</strong>a până <strong>de</strong>venea subţire şi<br />
se lăsau orificii pentru vergea. Se usca <strong>la</strong> soare. Momentul<br />
finalizării se hotăra în funcţie <strong>de</strong> sunetul scos<br />
<strong>la</strong> ciocănire: trebuia să sune ca oa<strong>la</strong>.<br />
Un ţest uscat cântărea cam 25 <strong>de</strong> kg. Se păstra<br />
pe vatră sau se agăţa <strong>de</strong> horn.<br />
77
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
La ţest se cocea pâinea, dar şi turte, mă<strong>la</strong>i,<br />
asmă, dovleac. Se puteau face şi unele mâncăruri.<br />
Drept combustibil se utilizau coceni şi ştiuleţi curăţaţi<br />
<strong>de</strong> porumb ori paie <strong>de</strong> cereale ce-l încălzeau pe<br />
dinăuntru până se înroşea. Pâinea se introducea cu<br />
cârpătorul, apoi ţestul se cobora pe vatra fierbinte,<br />
Ce este important este faptul că geto-dacii au<br />
fost cunoscuţi <strong>de</strong> către popoarele vremii lor, cum<br />
spunea bine „părintele” istoriei, Herodot, că „sunt cei<br />
mai viteji şi mai drepţi dintre traci”. Ca să fii viteaz şi<br />
drept trebuie să ai o voinţă venită din credinţă, iar cre -<br />
dinţa, e ceva <strong>de</strong> care nu se poate trece . „Credinţa fortifică<br />
voinţa, iar stăruinţa <strong>de</strong>spică piatra”.<br />
Religia este cel mai impresionant lucru, care<br />
<strong>de</strong>fineşte <strong>de</strong> cele mai multe ori un popor, ea ajutând<br />
<strong>de</strong> multe ori chiar <strong>la</strong> individualizarea poporului respectiv.<br />
Religia unui popor influenţează toate domeniile <strong>de</strong><br />
activitate ale statului şi îl ajută <strong>la</strong> progresul sau regresul<br />
său economic, politic sau cultural. Divinitatea<br />
hotărăşte binele sau răul, binecuvântarea sau<br />
pe<strong>de</strong>apsa supuşilor sau nesupuşilor săi.<br />
I<strong>de</strong>ea nemuririi zamolxiene era etica tinerilor<br />
războinici, „lupii daci", care se bucurau <strong>la</strong> moarte şi<br />
râ<strong>de</strong>au în faţa acesteia tocmai pentru a-şi arăta bărbăţia.<br />
Aceştia luptau şi mureau veseli sub stindardul<br />
„capului <strong>de</strong> lup". Preotul Arsenie Boca spunea: „Fericiţi<br />
cei ce mor în Domnul, căci faptele lor vin cu ei - trăiesc<br />
în veşnicie”.<br />
Daco-geţii cre<strong>de</strong>au cã atât cei iniţiaţi, cât şi urmaşii<br />
lor chiar (cu alte cuvinte: oaspeţii chemaţi <strong>de</strong><br />
Zamolxis <strong>la</strong> ospăţul ritual) „nu vor muri, ci se vor muta<br />
numai într-un loc un<strong>de</strong>, trăind <strong>de</strong>-a pururea, vor avea<br />
parte <strong>de</strong> toate bunătăţile”.<br />
Neamul tracilor a fost măreţ în antichitate şi<br />
vestit atât prin rezistenţa fizică a bărbaţilor, cât şi prin<br />
priceperea poporului, în general, în leacuri ancestrale.<br />
Drept dovadă, filozoful Socrate mărturisea că el a învăţat<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> un ucenic al lui Zalmoxis un <strong>de</strong>scântec dintre<br />
acelea „care-i fac pe oameni nemuritori". Mai târziu,<br />
peste secole, Clement Alexandrinul reproşa grecilor că<br />
nu sunt originali în civilizaţia lor şi că aceştia au învăţat<br />
<strong>de</strong> <strong>la</strong> traci formulele <strong>de</strong>scântecelor pentru însănătoşire:<br />
„sanas incantationes a thracibulus accepisti" (Clement<br />
Alexandrinul, „In<strong>de</strong>mn către neamuri", Migne, PG t8,<br />
Nemuritorii<br />
DACIA<br />
magazin<br />
acoperind-o. Peste ţest se punea jăratic. Timpul <strong>de</strong><br />
coacere varia între 15 şi 30 <strong>de</strong> minute.<br />
Produs exclusiv <strong>de</strong> femei, ţestul este consi -<br />
<strong>de</strong>rat o invenţie a acestora, ca şi olăria manuală <strong>de</strong> început.<br />
În România, ţestul este documentat arheologic<br />
încă din Neolitic.<br />
Păun Voinea şi Cătălin Andrei,<br />
Buzău<br />
col.175).<br />
Religia dacilor din epoca Regatului ajunsese<br />
<strong>la</strong> un nivel <strong>de</strong> spiritualizare mai înalt <strong>de</strong>cât toate cele<strong>la</strong>lte<br />
religii ale popoarelor învecinate. Statul dac nu<br />
corespun<strong>de</strong>a tiparului vremii.<br />
În limba tracă, cuvântul zamol înseamnă<br />
„pãmânt”. Zamolxe era izvorul vieţii, zeul vegetaţiei,<br />
al reînvierii naturii, atributele lui erau legate <strong>de</strong><br />
creşterea vitelor şi rodul ogoarelor. Ca zeu al roa<strong>de</strong>lor<br />
pământului, domnia lui se extin<strong>de</strong>a şi asupra împărăţiei<br />
morţilor, rămânând totodată iniţiatorul şi divinitatea<br />
care patrona cultul iniţiatic.<br />
Esenţa zamolxianismului este cunoaşterea ştiinţifică<br />
a realităţilor universale şi credinţa în nemurirea<br />
spiritualităţii din om. La daco-geţi, sufletul e nemuritor.<br />
Trupul e o împiedicare pentru suflet <strong>de</strong> a se bucura <strong>de</strong><br />
nemurire. De aceea, el nu are niciun preţ <strong>la</strong> război şi<br />
trebuia jertfit fără părere <strong>de</strong> rău. Omul nu poate ajunge<br />
<strong>la</strong> nemurire <strong>de</strong>cât curăţindu-se <strong>de</strong> patimă: carnea,<br />
vinul, femeile. Mai ales vinul aduce ticăloşirea omului.<br />
Informaţiile pe care le avem <strong>de</strong>spre Zamolxe,<br />
chiar puţine, îl prezintă ca pe un mare iniţiat, <strong>de</strong> <strong>la</strong> care<br />
vine credinţa în nemurire, din toate astea <strong>de</strong>curgând<br />
cinstea, <strong>de</strong>mnitatea, cumpătarea, încre<strong>de</strong>rea în posibilitatea<br />
<strong>de</strong> a cunoaşte lumea.<br />
Gebeleizis, alt zeu al dacilor, era zeul furtunii<br />
şi al fulgerului. Când nu este în ipostaza <strong>de</strong> luptător ori<br />
vânător, el are trăsăturile unui călăreţ paşnic, purtând<br />
în mână o torţă ori un corn al abun<strong>de</strong>nţei; uneori este<br />
reprezentat având trei capete, (tricefal), asemenea<br />
câinelui însoţitor, alteori ca un Zeu binecuvântător,<br />
având primele trei <strong>de</strong>gete ale mâinii drepte înălţate sau<br />
<strong>de</strong>sfăcute, iar cele<strong>la</strong>lte strânse către podul palmei.<br />
Apare în mărturiile epigrafice şi numismatice <strong>de</strong> <strong>la</strong> Histria<br />
şi O<strong>de</strong>sos (Varna), iar <strong>la</strong> Limanu (jud. Constanţa)<br />
Derze<strong>la</strong>s apare că<strong>la</strong>re; ca, <strong>de</strong> altfel, şi în ceramica <strong>de</strong><br />
<strong>la</strong> Răcătau şi Zimnicea, tezaurele <strong>de</strong> <strong>la</strong> Bucureşti-<br />
Herăstrău şi Surcea (jud. Constanţa).<br />
78
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
În iconografia românească s-a păstrat ca<br />
Sf.Ilie.<br />
Cavalerul Trac - tânăr zeu al tracilor balcanici<br />
şi danubieni, e reprezentat că<strong>la</strong>re, a<strong>de</strong>sea în scene <strong>de</strong><br />
vânătoare. - numit „Theos Heros" – stăpân, căpetenie,<br />
mai apoi semizeu <strong>de</strong> origine muritoare. Numai ortodoxia<br />
creştină îl prăznuieşte pe Sfântul Ghe<strong>org</strong>he şi îl<br />
cinsteşte prin onomastică, prin nume ca Ghe<strong>org</strong>he,<br />
Ge<strong>org</strong>e, Geta, Ge<strong>org</strong>eta.<br />
Unii cercetători spun că acest Cavaler danubian<br />
sau trac, zeitate supremă so<strong>la</strong>ră a lumii getodace,<br />
reînviată <strong>de</strong> localnici în perioada <strong>de</strong> rezistenţă<br />
antiromană (sec. I î.H. -I d.H.), a <strong>de</strong>venit zeu unic al<br />
daco-romanilor (circa secolul II) şi s-a transformat în<br />
perioada introducerii creştinismului (sec. III-IV), mai<br />
întâi, prin asimi<strong>la</strong>re cu Iisus, apoi cu Dasius-Ghe<strong>org</strong>he,<br />
<strong>de</strong>venind, în final, odată cu instaurarea creştinismului,<br />
Sfântul Ghe<strong>org</strong>he. Iconografia românească l-a păstrat<br />
în chipul Sf.Ghe<strong>org</strong>he.<br />
Chiar dacă nu e aşa, şi atunci ca şi acum între<br />
prieteni, sau înainte <strong>de</strong> a fi adversari, erau legături,<br />
economice, politice. Se împrumutau i<strong>de</strong>i, conceptii,<br />
între diferite grupări. Ca şi în artă sau oricare domeniu<br />
<strong>de</strong> activitate, <strong>la</strong> început imiţi, apoi îţi formezi propria<br />
personalitate şi îţi creezi drumul tău. Aşa şi ortodoxia<br />
creştină a împrumutat din religia dacilor, ce şi-a dorit,<br />
apoi a evoluat firesc.<br />
Nu-i <strong>de</strong> neglijat nici faptul că în cultura oricărui<br />
popor joacă un rol important alimentaţia.<br />
Se spune ca omul este, <strong>de</strong> fapt, ceea ce<br />
manâncă, iar dacii numeau hrana naturală, hrană vie.<br />
Avantajele acestui stil <strong>de</strong> viaţă sunt nenumărate: sănătate,<br />
energie, echilibru fizic şi psihic, tinereţe, vitalitate,<br />
imunitate.<br />
Cu privire <strong>la</strong> chipul spiritual şi fizic al locuitorilor<br />
din părţile noastre Ammianus Marcellinus în „Rerum<br />
gestarum libri XXXI” (Istoria romana în 31 <strong>de</strong> cărţi),<br />
când trece pe pământurile dace, ajunge <strong>la</strong> <strong>de</strong>scrierea<br />
popu<strong>la</strong>ţiei: dacii îi intrec pe romani „în privinţa<br />
<strong>de</strong>plinătăţii puterilor trupeşti şi a privilegiului unei vieţi<br />
mai în<strong>de</strong>lungate, iar lucrul acesta, cred ei, stă în legătură<br />
cu faptul că nu se îmbuibă cu necurăţenia<br />
mâncărurilor cal<strong>de</strong>, ci, mereu în puterea vârstei, îsi răcoresc<br />
trupurile cu stropii reci <strong>de</strong> rouă, sunt stăpâni pe<br />
dulceaţa unui aer mai curat şi simt înaintea tuturor<br />
razele soarelui dătător <strong>de</strong> viaţă, rămânând până acum<br />
neatinşi <strong>de</strong> relele civilizaţiei umane”. Când vorbim <strong>de</strong>spre<br />
alimentaţie naturală, vorbim <strong>de</strong>spre respectul faţă<br />
<strong>de</strong> viaţă, respectul faţă <strong>de</strong> noi înşine şi mai ales res -<br />
pectul faţă <strong>de</strong> legile universale.<br />
Troster scrie că - Sidonius Apollinaris <strong>la</strong>udă,<br />
DACIA<br />
magazin<br />
în scrisoarea sa către Agrico<strong>la</strong>, marea cumpătare a<br />
regelui dac <strong>la</strong> mâncare şi băutură, aşa încât <strong>la</strong> masa<br />
regelui, <strong>de</strong> obicei, nu era <strong>de</strong>stulă băutură. Se aducea<br />
mâncare puţină şi bună, şi conversaţia constituia <strong>de</strong><br />
fapt a<strong>de</strong>vărata hrană, <strong>de</strong>oarece aici trebuia să se discute<br />
sau ceva folositor, sau dacă nu, nimic. Dacă după<br />
masă regele ieşea <strong>la</strong> aer să joace scândura, el arunca<br />
iute, vorbea prietenos dacă reuşea o aruncare bună şi<br />
tăcea dacă aceasta era rău executată. Tot aşa râ<strong>de</strong>a<br />
şi se păzea în general ca nu cumva în timpul jocului<br />
cineva să se teamă <strong>de</strong> el; singura şi unica lui plăcere<br />
era să fie victorios şi se comporta şi în joc ca un<br />
philosophus şi ca un soldat curajos.<br />
Din izvoarele ce ne-au rămas, portul dacilor<br />
este izbitor <strong>de</strong> asemănător cu al ţăranilor din aceste<br />
locuri <strong>de</strong> poveste; oamenii <strong>de</strong> rând purtau părul retezat<br />
pe frunte şi lăsat în plete peste umeri; erau comatii<br />
(pletosii), iar dacii nobili tarabostes, purtau căciulite <strong>de</strong><br />
lână pileum . Purtau mustăţi şi barbă bogată, pantaloni<br />
erau mai <strong>la</strong>rgi sau mai strânşi, cămaşa <strong>de</strong>spicată în<br />
părţi, purtată pe <strong>de</strong>asupra pantalonilor, încingându-se<br />
cu un brâu <strong>la</strong>t; o haină cu mâneci şi cu creţuri, o mantie<br />
scurtă, fără mâneci uneori cu franjuri, ori o şubă lungă;<br />
Femeile purtau părul pieptănat pe tâmple, cu cărare <strong>la</strong><br />
mijloc şi strâns <strong>la</strong> spate, într-un coc. Purtau o cămaşă<br />
încreţită, cu mâneci scurte, fustă; purtau uneori şi o<br />
manta lungă, bogat drapată..<br />
Cercetări mai noi au remarcat unele similitudini<br />
între casa dacică şi cea a ţăranilor români în lucrările<br />
lui Nico<strong>la</strong>e Dunăre – „Contribuţii <strong>la</strong> studiul<br />
gospodăriei ţărăneşti cu curte închisă şi întărită <strong>la</strong><br />
români”, Nico<strong>la</strong>e Lupu – „Contribuţii <strong>la</strong> cunoaşterea<br />
arhitecturei locuintei dacice”, reprezentată pe reliefurile<br />
Coloanei lui Traian si forme arhitecturale ale locuinţelor<br />
ţărăneşti <strong>de</strong> <strong>la</strong> începutul secolului XX <strong>de</strong> pe teritoriul<br />
Daciei; Radu Maier, Germina Comănici – „Unitate şi<br />
continuitate privind unele elemente ale arhitecturii<br />
ţărăneşti din Transilvania”.<br />
Cultura dacilor era măreaţă şi a rămas<br />
măreaţă prin însăşi valoarea ei, cu elemente <strong>de</strong> profunzime:<br />
unul dintre acestea, unul din simbolurile fără<br />
<strong>de</strong> tăgadă folosit în bijuterii şi totodată cel mai important<br />
simbol sacru al lor, a fost spira<strong>la</strong>. Cercetătorii din<br />
zilele noastre afirmă cu tărie că naşterea universului<br />
este în spirală. Ce argument mai p<strong>la</strong>uzibil <strong>de</strong>cât acesta<br />
al nemuririi acestui popor ?<br />
Tudor Arghezi după citirea cărţii „Dacii”, <strong>de</strong><br />
Hadrian Daicoviciu scria: „Din emoţie în emoţie, am<br />
simţit <strong>de</strong> câteva ori o <strong>la</strong>crimă căzându-mi pe câte o filă.<br />
O să mă duc, <strong>de</strong> m-ar lăsa puterile, <strong>la</strong> Orăstie să plâng<br />
<strong>la</strong> zidurile ei ”.<br />
79
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
V. DIN ACTIVITATEA FUNDAŢIEI ŞI A FILIALELOR<br />
DACIA<br />
magazin<br />
ANUNŢ - INVITAŢIE<br />
Al XII-lea Congres Internaţional <strong>de</strong> Dacologie 2011:<br />
«O provocare a istoriei: Plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>»<br />
August 13, 2011, Bucureşti, România<br />
Organizator: <strong>Dacia</strong> Revival International Society<br />
Preşedinte: Dr. Napoleon SĂVESCU<br />
21-26 Broadway, New York, NY 11106, U.S.A.<br />
Phone: (718) 932- 1700 or 031 810 6172;<br />
FAX: (718) 728- 7635;<br />
E- mail: P<strong>la</strong>cutele<strong>de</strong><strong>la</strong><strong>Sinaia</strong>2011@gmail.com, mail@dacia.<strong>org</strong><br />
Website: http://www.dacia.<strong>org</strong>/<br />
Doamnelor şi domnilor,<br />
«<strong>Dacia</strong> Revival International Society» are <strong>de</strong>osebita onoare <strong>de</strong> a vă invita<br />
să participaţi cu lucrări ştiinţifice <strong>la</strong> cea <strong>de</strong>-a XII-a ediţie a Congresului Internaţional<br />
<strong>de</strong> Dacologie 2011, cu tema:<br />
«O provocare a istoriei: Plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>».<br />
Congresul va avea loc <strong>la</strong> Bucureşti, în ziua <strong>de</strong> 13 august 2011, <strong>la</strong> Teatrul „O<strong>de</strong>on”<br />
din Calea Victoriei nr. 44-46, începând cu orele 9,00. Accesul în sală <strong>de</strong> <strong>la</strong> orele 8,00.<br />
Cu aceeaşi pasiune pentru a<strong>de</strong>văr, cu<br />
aceeaşi dorinţă <strong>de</strong> a releva rolul primordial al<br />
strămoşilor daci în făurirea istoriei poporului nostru,<br />
sesiunile şi programele asociate congresului<br />
vor acoperi multiple aspecte ale istoriei Daciei.<br />
Aceste variate oportunităţi <strong>de</strong> schimb intelectual<br />
vor marca stadiul actual al cercetărilor şi vor su -<br />
gera direcţiile lor viitoare dând, în ace<strong>la</strong>şi timp,<br />
atât cercetătorilor consacraţi, cât şi celor mai<br />
tineri, un forum în cadrul căruia să-şi prezinte comunicările.<br />
Tema congresului din acest an este o<br />
provocare ştiinţifică, intelectuală şi <strong>de</strong> logică, cu<br />
atât mai mult cu cât celebrele Plăcuţe <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
continuă să suscite interesul istoricilor, filologilor<br />
şi al tuturor acelora care sunt cu a<strong>de</strong>vărat interesaţi<br />
în <strong>de</strong>scifrarea şi evaluarea nivelului ridicat al<br />
culturii scrise al dacilor întemeietori <strong>de</strong> ţară.<br />
Programul ştiinţific al congresului se va <strong>de</strong>sfăşura<br />
în următoarele secţiuni:<br />
SECŢIUNEA 1 - Plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>, documente<br />
unice <strong>de</strong> o importanţă majoră pentru<br />
înţelegerea civilizaţiei avansate a dacilor;<br />
SECŢIUNEA 2 - Alte aspecte ale istoriei Daciei;<br />
SECŢIUNEA 3 - Contribuţii promiţătoare ale<br />
stu<strong>de</strong>nţilor pasionaţi <strong>de</strong> istorie;<br />
SECŢIUNEA 4 - Gânduri ale elevilor <strong>de</strong>spre istoria<br />
strămoşilor daci.<br />
Vizitaţi www.dacia.<strong>org</strong> pentru noutăţi,<br />
schimbări şi adăugiri.<br />
Cu stimă,<br />
Directorul comitetului <strong>de</strong> <strong>org</strong>anizare,<br />
Andrei Bănică<br />
Aşteptăm confirmarea participării dumneavoastră,<br />
precum şi un rezumat al prezentării<br />
pe care doriţi să o susţineţi <strong>la</strong> Congres, rezumat<br />
care să nu <strong>de</strong>păşească 2 pagini (font Times New<br />
Roman, cu diacritice), în format electronic, pe<br />
adresele :<br />
P<strong>la</strong>cutele<strong>de</strong><strong>la</strong><strong>Sinaia</strong>2011@gmail.com şi<br />
mail@dacia.<strong>org</strong> sau, sub formă <strong>de</strong> CD în format<br />
Word, prin poştă, pe adresa: <strong>Dacia</strong> Revival International,<br />
Str. Cerceluş, nr. 71, Sector 3, Bucureşti,<br />
România; Telefon : +40 0730613151.<br />
Pentru confirmări <strong>de</strong> participare şi orice<br />
nelămuriri, vă rugăm să ne scrieţi <strong>la</strong> adresa P<strong>la</strong>cutele<strong>de</strong><strong>la</strong><strong>Sinaia</strong>2011@gmail.com.<br />
80
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Asociaţia «<strong>Dacia</strong>-Helvetia» din CH-Vevey<br />
« Şi acest scump capital nouă – Tradiţia –,<br />
confruntat cu scrierile Orientului, confirmat <strong>de</strong> ele,<br />
ne pune în situaţia <strong>de</strong> a scoate din adâncuri marele<br />
briliant care se cheamă <strong>Dacia</strong> ». Acest citat din cartea<br />
<strong>Dacia</strong> preistorică şi istorică, scrisă <strong>de</strong> arhitectul<br />
şi inginerul Cristofi Cerchez (Editura Ararat, 2002, Bucureşti),<br />
sintetizează în foarte bună parte unul din scopurile<br />
Asociaţiei « <strong>Dacia</strong>-Helvetia » din oraşul Vevey,<br />
cantonul <strong>de</strong> Vaud, Elveţia.<br />
Concret, în octombrie 2010, a fost creată şi înregistrată<br />
Asociaţia « <strong>Dacia</strong>-Helvetia », în oraşul<br />
Vevey, oraş antic, situat pe malul Lacului Leman (vezi :<br />
www.vevey.ch). La origine, se af<strong>la</strong> un grup <strong>de</strong> români<br />
şi <strong>de</strong> elveţieni entuziaşti. Astăzi, noi suntem peste 60<br />
<strong>de</strong> membri, adulţi, elevi, stu<strong>de</strong>nţi, printre care români<br />
din Elveţia, români din România şi elveţieni.<br />
La originea asociaţiei noastre se af<strong>la</strong>, <strong>de</strong> asemenea,<br />
« L’Association Saints Germanus et Cassianus<br />
», creată în 1988 <strong>de</strong>ja, apoi grupul « Romania<br />
Renaştere », creat în 2000, în prezent numit «<strong>Dacia</strong>-<br />
Romania» (vezi :<br />
http://groups.yahoo.com/group/<strong>Dacia</strong>Romania),<br />
precum şi « Bureau Titan », toate existente în Elveţia.<br />
În regiunea numită Riviera, care se întin<strong>de</strong><br />
între pitorescul loc cuprins între munte şi malul Lacului<br />
Leman, locuiesc români <strong>de</strong> toate generaţiile, anume<br />
cei care s-au stabilit cu mult înainte <strong>de</strong> <strong>de</strong>cembrie<br />
1989, precum şi cei stabiliţi după 1990 şi, respectiv,<br />
după 2000.<br />
În această regiune există mai multe semne ale<br />
prezenţei românilor <strong>de</strong>-a lungul timpului, ca <strong>de</strong> exemplu<br />
statuia poetei Anna <strong>de</strong> Noailles-Brâncoveanu, cea<br />
a lui Mihai Eminescu, strada C<strong>la</strong>ra Haskil, după numele<br />
pianistei românce <strong>de</strong> <strong>la</strong> începutul anilor 1950 şi,<br />
mai recent, într-o comună mai <strong>la</strong> Sud <strong>de</strong> Lacul Leman,<br />
numită Vouvry, se află statuia lui Panait Istrati, recent<br />
inaugurată.<br />
Prin anii 1870, prinţul Brâncoveanu, tatăl viitoarei<br />
poete Anna <strong>de</strong> Noailles, avea amarat a<strong>de</strong>sea<br />
Dipl. Ing. Alexandru Stan,<br />
preşedinte şi fondator al Asociaţiei<br />
vaporul său în porturile din Vevey, C<strong>la</strong>rens, în Elveţia,<br />
şi în cel din Amphion, peste <strong>la</strong>c, în Franţa.<br />
Iată numai câteva semne din trecut şi prezent<br />
ale prezenţei românilor pe Riviera lemanică, una din<br />
regiunile cele mai pitoreşti ale Elveţiei. Aceste exemple<br />
citate nu au fost şi nu sunt prezentate în media din<br />
Elveţia. Altele însă, da, ca <strong>de</strong> exemplu furturile şi cer -<br />
şetoriile recente ale ţiganilor veniţi în Elveţia din România<br />
sau din orfelinatele şi spitalele psihiatrice <strong>de</strong><br />
teroare, create <strong>de</strong> Ceauşescu şi <strong>de</strong> către românii comunişti<br />
proRusia, din anturajul lui etc.<br />
Noi, românii, dacii, geţii, ca toate popoarele <strong>de</strong><br />
altfel, avem nevoie <strong>de</strong> repere istorice, culturale profun<strong>de</strong>,<br />
în zona un<strong>de</strong> viaţa, profesia, p<strong>la</strong>nul lui Dumnezeu<br />
sau urgia vieţii ne aduc să trăim. Din păcate,<br />
aceste repere nu ne sunt oferite, nouă românilor din<br />
străinătate, <strong>de</strong> către autorităţile politice prezente în<br />
străinătate, cum sunt ambasa<strong>de</strong>le, consu<strong>la</strong>tele etc.<br />
Unul din scopurile principale ale Asociaţiei<br />
« <strong>Dacia</strong>-Helvetia » este ace<strong>la</strong> <strong>de</strong> a pune în contact românii<br />
din regiune, <strong>de</strong> a realiza dialogul între românii,<br />
stabiliţi în Elveţia înainte <strong>de</strong> lovitura <strong>de</strong> stat din <strong>de</strong>cembrie<br />
1989, cu românii veniţi după 1990, cu cei veniţi<br />
după 2000, din România şi cu cei veniţi din Basarabia<br />
sau cu cei veniţi din sudul Dunării. De asemenea, noi<br />
dorim să informăm elveţienii din regiune şi să promovăm<br />
cultura din <strong>Dacia</strong>, România, Basarabia, pe Riviera<br />
vaudoise. Ele sunt practic necunoscute aici şi nici nu<br />
au fost prezentate <strong>de</strong> autorităţile politice din România,<br />
între 1944-1990.<br />
Iată câteva din realizările Asociaţiei « <strong>Dacia</strong>-<br />
Helveţia » şi programul din acest an :<br />
Realizarea standului României <strong>la</strong> « Sărbătoarea<br />
multiculturală » din zilele <strong>de</strong> 24, 25 iunie, <strong>la</strong><br />
Vevey (vezi:<br />
http://www.fetemulticulturelle.ch/fmc2).<br />
Munca şi entuziasmul nostru au fost recompensate cu<br />
aprecierea finală, anume, România a fost printre cele<br />
trei ţări ale căror standuri au fost cele mai apreciate :<br />
România, Libanul şi Eritreea ;<br />
81
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
Ieşirea <strong>la</strong> expoziţia « Constantin Brâncuşi şi<br />
Richard Serra », <strong>la</strong> Fundaţia Bayeler, 9 iulie 2011, <strong>la</strong><br />
Riehen-Basel, (vezi : www.fondationbeyeler.ch);<br />
Participare <strong>la</strong> al XII-lea Congres <strong>de</strong> dacologie,<br />
<strong>org</strong>anizat <strong>de</strong> Societatea «<strong>Dacia</strong> Revival International»,<br />
<strong>la</strong> Bucuresti, 13 august 2011, Teatrul O<strong>de</strong>on ;<br />
Organizarea « Conferinţei – Dialog, comunicare<br />
între români », ce va fi realizată în luna octombrie<br />
2011, <strong>la</strong> Vevey. Vor participa doi români stabiliţi<br />
în Elvetia înainte <strong>de</strong> <strong>de</strong>cembrie 1989, unul din Vevey,<br />
ce<strong>la</strong><strong>la</strong>lt din Fribourg. Va fi privilegiat dialogul, schimbul<br />
<strong>de</strong> informaţii şi opinii între diferite generaţii <strong>de</strong> români,<br />
originari din Basarabia sau din România ;<br />
Organizarea Adunării Generale Ordinare (AGO) –<br />
2011, în octombrie 2011, <strong>la</strong> Vevey.<br />
Alte activităţi <strong>org</strong>anizate <strong>de</strong> « <strong>Dacia</strong>-Helvetia<br />
» <strong>la</strong> Vevey : cursuri <strong>de</strong> matematică, <strong>de</strong> ştiinţe, <strong>de</strong><br />
Limba română, pentru copiii născuţi în Elveţia, traduceri,<br />
precum şi seri <strong>de</strong> lectură, <strong>de</strong>gustări <strong>de</strong> mâncăruri<br />
şi <strong>de</strong> vinuri din România şi din Basarabia sau excursii<br />
şi concerte.<br />
ANUNŢ IMPORTANT<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Asociaţia « <strong>Dacia</strong>-Helvetia » reprezintă, în<br />
ace<strong>la</strong>şi timp, filia<strong>la</strong> în Elvetia a Societăţii « <strong>Dacia</strong> Revival<br />
International » din New York, în domeniul Istoriei<br />
Traciei, a Daciei, a Pe<strong>la</strong>sgiei, a Europei.<br />
Românii şi româncele iubitori/oare <strong>de</strong> Istoria<br />
Daciei sunt invitaţi/tate să a<strong>de</strong>re <strong>la</strong> Asociaţia « <strong>Dacia</strong>-<br />
Helvetia ». Elevii şi stu<strong>de</strong>nţii români din Basarabia, din<br />
România şi din zonele limitrofe, ale vechii Dacii antice,<br />
vor fi privilegiaţi. Noi căutăm şi un webmaster.<br />
Pentru a lua legătura cu noi, puteţi folosi:<br />
* M. Alexandru Stan, T : 004021 944 93 36 ;<br />
E-mail : alstan@hispeed.ch<br />
*Adresa poştală : Association « <strong>Dacia</strong>-Helvetia<br />
» Case postale 78, CH-1800 Vevey 1.<br />
Compte UBS-Vevey, numéro : 0255-<br />
101181.M1D<br />
Cunoaşterea trecutului ţării, a vechii civilizaţii<br />
dacice şi pe<strong>la</strong>sgice, a «tradiţiei » – cum afirma Cristofi<br />
Cerchez – constituie un prilej <strong>de</strong> mândrie pentru românii<br />
<strong>de</strong> astăzi.<br />
FUNDAŢIA PENTRU CERCETAREA ISTORIEI DACIEI,<br />
„DACIA REVIVAL INTERNATIONAL SOCIETY “ – FILIALA GETIA MINOR, TULCEA,<br />
ORGANIZEAZĂ<br />
EXCURSIE LA DENSUŞ ŞI SARMIZEGETUSA REGIA<br />
ÎN PERIOADA 14.08.2011 – 16.08.2011.<br />
ITINERAR:<br />
TUR : Bucureşti – Piteşti – Cozia – Sibiu – Tărtăria – Orăştie –<br />
Tabăra Costeşti<br />
Drumeţie <strong>la</strong> cetatea Costeşti: 14.08.2011, după-amiaza<br />
Drumeţie <strong>la</strong> Sarmisegetusa Regia: 15.08.2011, ora 08:00<br />
Drumeţie <strong>la</strong> cetatea Blidaru: 15.08.2011, după-amiaza<br />
RETUR : Tabăra Costeşti ( 16.08.2011 ) – Orăştie – Haţeg – Subcetate – Haţeg – Densuş (moment<br />
omagial) – Castelul din Carpaţi – Petroşani – Lainici – Trg. Jiu – Horezu – Bucureşti<br />
CONDIŢII:<br />
- Cazare + masă + transport = 275 Ron / persoană – <strong>la</strong> pavilion cu 7 locuri , 6 locuri , 5 locuri<br />
şi 4 locuri .<br />
- Cazare + masă + transport = 272 Ron / persoană – <strong>la</strong> căsuţe cu 2 locuri, 4 locuri şi 6 locuri.<br />
Înscrierea este consi<strong>de</strong>rată trimiterea avansului <strong>de</strong> 100 Ron / persoană prin mandat postal<br />
<strong>la</strong> adresa: Nico<strong>la</strong>e Nico<strong>la</strong>e, Str. Florilor Nr.37, cod 820035, Tulcea, jud. Tulcea, până <strong>la</strong><br />
data <strong>de</strong> 01.08.2011<br />
Neprezentarea pentru plecare <strong>la</strong> data <strong>de</strong> 14.08.2011, ora 07:00, în parcarea <strong>de</strong> <strong>la</strong><br />
Ateneul Român, exclu<strong>de</strong> returnarea avansului.<br />
82
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
DACIA<br />
magazin<br />
Adresele Fundaţiei, filialelor şi ale asociaţiilor dacologice<br />
DACIA REVIVAL INTERNATIONAL SOCIETY<br />
Dr. Napoleon Săvescu<br />
21-26 Broadway, New York 11106 USA<br />
Tel. 7189321700, 0318106172 Fax. 7187287635<br />
e-mail: nsavescu@nyc.rr.com<br />
2. Director Andrei Bănică,<br />
str. Cerceluş, nr. 71, Sector 3, Bucureşti<br />
Tel. 0730 613 151<br />
3. Filia<strong>la</strong> Getia Minor – Tulcea,<br />
Preşedinte Nico<strong>la</strong>e Nico<strong>la</strong>e<br />
Str. Florilor Nr.37 , Tulcea , Cod 820035, Jud. Tulcea<br />
Tel. 0729011003 , 0752104184<br />
e-mail: getiaminor@yahoo.com<br />
4. Asociaţia Dacologică Barboşi – Ga<strong>la</strong>ţi,<br />
Prof. Aurel Manole<br />
Str. Domneasca Nr.22 , Ga<strong>la</strong>ţi , Jud. Ga<strong>la</strong>ţi<br />
Tel. 0754022616<br />
5. Clinica <strong>de</strong> Medicină Integrată,<br />
Dr. Corneliu Băbuţ<br />
Comuna Maşloc, Jud. Timiş<br />
6. Ing. Ciobanu Eugen<br />
B-dul Nico<strong>la</strong>e Bălcescu, bl. 2, sc. D, et. 3, ap. 65<br />
Buzău, cod 210246, Tel. 0760176649<br />
7. Asociaţia Culturală Craidava,<br />
Prof. Dr. Danciu Elena Tereza<br />
A N U N Ţ<br />
Str. Sergent Constantin Popescu Nr.15, Bl.42A,<br />
Sc.A, Et.3 , Ap.8<br />
Craiova, Jud. Dolj<br />
Tel. 0765211880<br />
8. Rodica Florea<br />
str. Aleea Saturn, bl. 24, sc. 1, ap. 5<br />
Deva, jud. Hunedoara<br />
9. Mihăilescu Ghe<strong>org</strong>he<br />
str. Pescarilor nr. 26, bl. MZ 11, ap. 12,<br />
cod. 900538<br />
Constanţa, jud. Constanţa<br />
10. Domniţa Raţiu<br />
str. Freziei nr. 12, bl. 10, sc. A, ap. 5<br />
Braşov, jud. Braşov<br />
11. M. Alexandru Stan,<br />
Tel. 004021 944 93 36 ;<br />
E-mail : alstan@hispeed.ch<br />
Association « <strong>Dacia</strong>-Helvetia » Case postale 78,<br />
CH-1800 Vevey 1. Compte UBS-Vevey,<br />
numéro : 0255-101181.M1D<br />
12. V<strong>la</strong>dimir Brilinsky<br />
Filia<strong>la</strong> Transilvania,<br />
Str. Carpaţi nr.12, Bl. F, Ap. 11<br />
Deva, jud. Hunedoara<br />
Tel. : 0254 223 853<br />
e-mail: malus_dacus @yahoo.com<br />
Abonamentele <strong>la</strong> revista lunară DACIA MAGAZIN<br />
se fac <strong>la</strong> adresa: Nico<strong>la</strong>e Nico<strong>la</strong>e, str. Florilor nr. 37, cod 820035 Tulcea,<br />
jud. Tulcea, România prin mandat poştal, după cum urmează:<br />
* pentru 3 luni - 12 lei<br />
* pentru 6 luni - 24 lei<br />
* pentru un an - 48 lei<br />
Informaţii <strong>la</strong> telefon: 0729 011 003<br />
83
Nr. 67 - 68, iulie - august 2011<br />
SUMAR<br />
DACIA MAGAZIN, nr. 67-68, iulie-august 2011<br />
pag.<br />
I. EDITORIAL:<br />
1 Dr. Napoleon Săvescu: Cuvânt <strong>de</strong> <strong>de</strong>schi<strong>de</strong>re <strong>la</strong> al XII-lea Congres Internaţional <strong>de</strong> Dacologie<br />
DACIA<br />
magazin<br />
II. PERSPECTIVE INTERNAŢIONALE<br />
5 1.Conf. univ. G. D. Iscru: Scrisoare <strong>de</strong>schisă a unui istoric român către conducerea politică a României şi Uniunea Europeană<br />
8 2. Dipl. ing. Alexandru D. Stan (Elveţia): Why <strong>Dacia</strong> Revival at United Nations<br />
10 3. Nico<strong>la</strong>e Spiroiu: „<strong>Dacia</strong> Revival” International Society-fundamente <strong>de</strong> Drept Internaţional Public-<br />
III. SEMNIFICAŢII ŞI VALORIZĂRI<br />
12 1.Conf. univ. G. D. Iscru: Importanţa naţională şi internaţională a Dacologiei ca ştiinţă<br />
15 2. Prof. Mariana Terra (New York): Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
IV. CERCETARE, ANALIZE, SINTEZE<br />
Sectiunea 1. Plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>, documente unice <strong>de</strong> importanţă majoră pentru înţelegerea civilizaţiei<br />
avansate a dacilor<br />
16 1. Mihai Popescu: Arhivele regale ale dacilor<br />
17 2. Iosif Marin: Scrieri regăsite ale strămoşilor<br />
18 3. Michae<strong>la</strong> Al. Orescu: Cronica getă pe plăci <strong>de</strong> plumb<br />
20 4. Viorel Ungureanu: Deceneu şi Burebista din Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
22 5. Ol. Cotan-Prună: Corelii-oromani-regi străbuni în Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
24 6. Adrian Bucurescu: Limba română în textele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
25 7. Dorel Radu: Muntele sihaştrilor şi comoara <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
26 8. V<strong>la</strong>dimir Singalievici: Motivul şarpelui în plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
28 9. A<strong>de</strong>lina Peagu: Structura limbii pe plăcuţe <strong>de</strong> plumb<br />
30 10. Ge<strong>org</strong>e-Cătălin Simion şi Gabriel Florentin Andrei: Tipuri <strong>de</strong> scriere dacică<br />
32 11. Marius Constantin: Tipuri <strong>de</strong> scriere (Plăcuţele <strong>de</strong> plumb <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>)<br />
33 12. Emilian I. Munteanu: Repatrierea unor vorbe<br />
35 13. Luca Manta: Vorbire în legătură cu Tezaurul <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
36 14. Domniţa Raţiu: Semne şi scrieri pe teritoriul geto-dac<br />
38 15. Nico<strong>la</strong>e C. Grosu: Despre începuturile scrisului şi rolul Plăcuţelor <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
39 16. Lucian Andreiu: Reprezentări întâlnite pe Tăbliţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong><br />
Secţiunea 2. Alte aspecte ale istoriei Daciei<br />
42 1. Mioara Căluşiţă-Alecu: Limba românilor – document istoric<br />
44 2. Maria Crişan: Limba getă – limba protoindoeuropeană<br />
46 3. Eugeniu Lăzărescu: Ipoteze privind originile <strong>de</strong>numirilor <strong>de</strong> get, dac şi trac<br />
48 4. Raisa Radu: Zamolxe în viziunea lui Carolus Lundius şi a lui Lucian B<strong>la</strong>ga<br />
50 5. Victor Denciu: Locul morţii şi învierii lui Zamolxe<br />
51 6. Eugen C. Popescu: Calculul timpului <strong>la</strong> Daco-Geţi<br />
52 7. Ioan Năvălici: Geto-Dacii din Sumer<br />
54 8. Valeriu D. Popovici-Ursu: Statui şi busturi <strong>de</strong> daci, jefuite <strong>de</strong> romani<br />
57 9. Liviu G. Teleoacă: Un fals inacceptabil în „legenda aurea”<br />
59 10. Pau<strong>la</strong> Olşanschi: Cultul Soarelui, <strong>de</strong> <strong>la</strong> strămoşi <strong>la</strong> români<br />
61 11. Mihai Zamfir: Sara Olt<br />
62 12. Radu Dorel: Corăbiile <strong>de</strong> pe vârful <strong>de</strong>alurilor<br />
63 13. Octavian Sărbătoare: Evanghelia dacilor sau Viaţa Lui Iisus, Marele Iniţiat din <strong>Dacia</strong><br />
65 14.Asimina Negulescu: Religia geto-dacilor şi încreştinarea <strong>la</strong> Dunărea <strong>de</strong> Jos<br />
67 15. Nico<strong>la</strong>e Fluture: Mesteacănul în medicina dacă<br />
69 16. Vicu Mer<strong>la</strong>n: Resursele <strong>de</strong> sare şi beneficiile acesteia asupra comunităţilor umane din Podişul Central moldovenesc<br />
71 17 Silvia Drumea Balcanu (Italia): Conştiinţa României<br />
72 18. Maria Alexandra Miha<strong>la</strong>che: Viaţa spirituală a geto-dacilor<br />
74 19. Ghe<strong>org</strong>he Gavrilă Copil: Proces penal „Mihail Eminescu”<br />
75 20. Radu Coman: Monumente arheologice <strong>de</strong> tip Sântana <strong>de</strong> Mureş-Cerneahov din zona Bărăganului Ialomiţean<br />
76 21. Teodora Mistodie: Pâinea noastră cea <strong>de</strong> toate zilele<br />
77 22. Paul Voinea şi Cătălin Andrei: Nemuritorii<br />
V. DIN ACTIVITATEA FUNDAŢIEI ŞI A FILIALELOR<br />
80 Invitaţie <strong>la</strong> Congresul al XII-lea <strong>de</strong> Dacologie cu tema: „O provocare a istoriei: Plăcuţele <strong>de</strong> <strong>la</strong> <strong>Sinaia</strong>”<br />
81 Alex. Stan: Asociaţia „<strong>Dacia</strong>-Helvetia” din CH-Vevey<br />
82 Anunţ: Excursie <strong>la</strong> Densuş şi Sarmizegetusa Regia<br />
83 Adresele Fundaţiei, filialelor şi ale asociaţiilor dacologice<br />
84
PENSIUNEA<br />
ADELA<br />
Vă oferim o oază <strong>de</strong> căldură,<br />
re<strong>la</strong>xantă, în care vă veţi simţi ca acasă:<br />
6 camere cu paturi duble, cu băi proprii,<br />
spaţioase, confortabile şi mo<strong>de</strong>rn mobi<strong>la</strong>te,<br />
cablu şi internet, încălzire centrală,<br />
bucătărie uti<strong>la</strong>tă, sală <strong>de</strong> mese,<br />
3 terase generoase, curte interioară<br />
şi locuri <strong>de</strong> parcare.<br />
Preţuri începând cu 80 lei/camera.<br />
e d i t u r a<br />
Www.karograf.ro<br />
Tulcea,<br />
Str. Slt. Gavrilov Corneliu, nr. 302, et. 1<br />
telefon: 0240 526046 , 0741436128<br />
Dan NINOIU<br />
*<br />
Povestea lui Maximillien<br />
şi alte povestiri<br />
Seria<br />
FANTASTIC<br />
1<br />
Editura Karograf 2010<br />
3 STELE- partener Lyoness<br />
STR. FETIŢELOR NR.1, TULCEA<br />
TEL. 0744624153, FAX. 0240535104,<br />
E-mail: epifa<strong>de</strong><strong>la</strong>@yahoo.com<br />
Vă oferim, în funcţie <strong>de</strong> cerinţe, plimbări în Delta Dunării,<br />
<strong>la</strong> cetăţile şi mănăstirile din ju<strong>de</strong>ţul Tulcea, precum şi mese tradiţionale.<br />
Vă aşteptăm cu multă căldură!<br />
SERVICII OFERITE DE EDITURA<br />
- Consilierea editoria<strong>la</strong><br />
- Corectura manuscrise<br />
- Revizuiri<br />
- Tehnoredactare<br />
- Prepress<br />
- Proiectare coperta, pregatire grafica<br />
- Publicare (ISBN, CIP, tiparire)<br />
- Promovarea cartii online<br />
- Sprijin pentru autorii incepatori
Tomiris (Mesageti)<br />
Socrates<br />
1950<br />
Thfelef<br />
Aiete