Editura Cartea Ortodoxă - parohia "sf.prooroc ilie tesviteanul şi sf ...
Editura Cartea Ortodoxă - parohia "sf.prooroc ilie tesviteanul şi sf ...
Editura Cartea Ortodoxă - parohia "sf.prooroc ilie tesviteanul şi sf ...
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
cunoaşterii se aseamănă unui <strong>sf</strong>eşnic ce luminează în loc întunecos, iar lumina aceasta tainică se<br />
aseamănă cu luminătorul ce luminează ziua, adică soarele”. 91<br />
Aceasta înseamnă că adevărul Scripturii nu se desluşeşte de la sine, ci rămâne o lumină întunecată<br />
până ce ne luminează Duhul Sfânt ca să pricepem înŃelesul lăuntric. Dar prin contemplarea lui Dumnezeu<br />
ochiul lăuntric se curăŃeşte. Ne facem asemenea lui Hristos, Care este întreg adevăr. Deci isihastul poate<br />
vedea dumnezeiasca lumină de-a dreptul, în plină zi, nu doar prin mijlocirea vălurilor Scripturii.<br />
Întorcându-se iară<strong>şi</strong> la lumina thavorică, <strong>sf</strong>ântul scrie: „Lumina care a înconjurat pe ucenici ... ne va<br />
lumina în veacul viitor în chip neîncetat <strong>şi</strong> fără <strong>sf</strong>âr<strong>şi</strong>t cu raze atotstrălucitoare, ca pe unii ce vom fi atunci,<br />
potrivit făgăduinŃei, pururea cu Domnul” (1 Thes. 4, 17). 92<br />
Când isihastul primeşte vederea luminii, el uită cele ce Ńin de trup, fiindcă „unirea aceea este<br />
negrăită <strong>şi</strong> neînŃeleasă chiar de cei ce văd. (...) Iar aceasta este ceea ce au spus PărinŃii: ‘Sfâr<strong>şi</strong>tul<br />
rugăciunii este răpirea minŃii la Domnul’(Scara, Cuv. 28). De aceea <strong>şi</strong> Marele Dionisie zice că prin ea noi<br />
ne unim cu Dumnezeu. Căci în rugăciune mintea leapădă treptat legăturile cu cele ce sânt, întâi pe cele ce<br />
o leagă de cele de ru<strong>şi</strong>ne, rele <strong>şi</strong> îndeobşte stricăcioase, apoi pe cele care o leagă de cele ce sânt la mijloc<br />
<strong>şi</strong> prefac pe om spre mai rău sau spre mai bine, potrivit cu scopul celui ce le foloseşte... De aceea este <strong>şi</strong><br />
un <strong>sf</strong>at al PărinŃilor, ‘să nu primim cunoaşterea pe care vrăjmaşul o face să răsară în vremea rugăciunii, ca<br />
să nu fim jefuiŃi de ceea ce este mai înalt’” (Scara, Cuv. 27). 93<br />
Vorbind despre negrăita răpire a Sf. Apostol Pavel (2 Cor. 12, 2), Sf. Grigorie spune că ea<br />
transcende cele prin simŃuri, cele raŃionale sau cele înŃelese cu mintea. Sf. Pavel „ie<strong>şi</strong>se din aceste puteri.<br />
(...) Şi ce era el, dacă nu se putea cuprinde prin nici o putere a firii, mai bine zis, dacă era dezlegat de<br />
orice putere firească? Fără îndoială era aceea cu ce se unise... Deci era atunci lumină <strong>şi</strong> duh, cu care era <strong>şi</strong><br />
unit <strong>şi</strong> de la care avea <strong>şi</strong> puterea de a fi unit. Deci era ie<strong>şi</strong>t din toate cele ce sânt <strong>şi</strong> se făcuse prin har acea<br />
[lumină], ba nici nu mai fiinŃa, în înŃelesul de depă<strong>şi</strong>re, adică fiind mai presus de cele zidite... Dar ajuns<br />
astfel, dumnezeiescul Pavel nu s’a împărtă<strong>şi</strong>t nicidecum de dumnezeiasca fiinŃă (esenŃă)”. 94<br />
Sf. Grigorie subliniază mereu că „Acea lumină nu este esenŃa lui Dumnezeu, căci esenŃa este de<br />
neajuns <strong>şi</strong> de neîmpărtă<strong>şi</strong>t”. Şi iară<strong>şi</strong>: „Înger nu este, căci poartă semnele Stăpânului. Uneori te scoate din<br />
trup, sau nu te ia fără de trup, ca să te înalŃe la culmi negrăite; alteori preface <strong>şi</strong> trupul asemenea ei <strong>şi</strong>-i<br />
împărtăşeşte <strong>şi</strong> lui propria strălucire. Îndumnezeind <strong>şi</strong> trupul, ea este văzută – o, minune! – <strong>şi</strong> de ochii<br />
trupeşti”. 95<br />
Vorbind despre Ziua de Apoi, el spune: „Căci Hristos va veni în slava Tatălui, iar ‘drepŃii vor<br />
străluci ca soarele’ (Mt. 13, 43). Ei vor fi lumină <strong>şi</strong> vor vedea lumină, care este vederea minunată <strong>şi</strong><br />
prea<strong>sf</strong>ântă a inimii curăŃite. Acum acea lumină se arată în parte <strong>şi</strong> ca o arvună (Rom. 8, 23) celor ce au<br />
străbătut prin nepătimire toate cele osândite, <strong>şi</strong> prin rugăciune curată <strong>şi</strong> nematerialnică toate cele curate.<br />
Ei vor petrece veşnic <strong>şi</strong> se vor proslăvi împreună cu Cel ce dăruieşte firii noastre slavă <strong>şi</strong> strălucire<br />
dumnezeiască”. 96<br />
Apoi, răspunzând afirmaŃiei lui Varlaam că theofaniile din Vechiul Legământ erau văzute în chip<br />
simbolic, spune: „Prorocii <strong>şi</strong> Patriarhii n’au rămas fără să guste din această lumină; mai bine zis, afară de<br />
puŃine, toate vederile lor, <strong>şi</strong> mai vârtos cele preadumnezeieşti, nu s’au lipsit de această lumină. Căci altfel,<br />
de ce ar fi voit [Dumnezeu] să se închipuie într’o lumină străină, Cel ce are lumina veşnică întru Sine,<br />
care se arată, de<strong>şi</strong> în chip tainic, celor curaŃi cu inima, atât astăzi, cât <strong>şi</strong> în veacul ce va să vie?” 97<br />
91 Triade II.3.18. Cf. trad. rom., „Cuvânt pentru cei ce se liniştesc cu evlavie; al treilea din cele din urmă”, 18. În Filocalia, vol.<br />
VII, op. cit., p. 288.<br />
92 Triade II.3.20. Cf. trad. rom., „Cuvânt pentru cei ce se liniştesc cu evlavie; al treilea din cele din urmă”, 20. În Filocalia, vol.<br />
VII, op. cit., pp. 289-290.<br />
93 Triade II.3.35. Cf. trad. rom., „Cuvânt pentru cei ce se liniştesc cu evlavie; al treilea din cele din urmă”, 35. În Filocalia, vol.<br />
VII, op. cit., pp. 308-310.<br />
94 Triade II.3.37. Cf. trad. rom., „Cuvânt pentru cei ce se liniştesc cu evlavie; al treilea din cele din urmă”, 37. În Filocalia, vol.<br />
VII, op. cit., pp. 311-312.<br />
95 Triade II.3.9. Cf. trad. rom., „Cuvânt pentru cei ce se liniştesc cu evlavie; al treilea din cele din urmă”, 9. În Filocalia, vol.<br />
VII, op. cit., p. 274.<br />
96 Triade II.3.66. Cf. trad. rom., „Cuvânt pentru cei ce se liniştesc cu evlavie; al treilea din cele din urmă”, 66. În Filocalia, vol.<br />
VII, op. cit., pp. 354-355.<br />
97 Triade II.3.66. Ibid., p. 356.<br />
40