Editura Cartea Ortodoxă - parohia "sf.prooroc ilie tesviteanul şi sf ...
Editura Cartea Ortodoxă - parohia "sf.prooroc ilie tesviteanul şi sf ...
Editura Cartea Ortodoxă - parohia "sf.prooroc ilie tesviteanul şi sf ...
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
perdea erau chip al celor cereşti; căci ei au făcut chipurile Heruvimilor ce sânt în ceruri <strong>şi</strong> le-au aşezat<br />
înlăuntrul cortului celui <strong>sf</strong>ânt (Ieş. 37, 7-9). Iar lucrurile aflate în afara cortului erau plăsmuite după<br />
lucrurile de pe pământ”.<br />
„Dacă cineva l-ar fi întrebat pe Moisì de ce a făcut chipurile celor din cer <strong>şi</strong> de pe pământ, de care<br />
voi ziceŃi că le-a oprit Dumnezeu, el ar fi răspuns că Dumnezeu a oprit ca chipurile <strong>şi</strong> idolii să fie slujiŃi<br />
ca dumnezei, dar dacă omul este dus către Dumnezeu prin acele chipuri este un lucru bun. Însă Ellinii din<br />
vechime, uimiŃi de zidire, au preŃuit-o ca pe un dumnezeu. Şi noi preŃuim zidirea, căci prin ea ajungem să<br />
dăm slavă lui Dumnezeu”. Atunci Turcii au zis: „Da, este adevărat că Moisì a făcut lucrurile acelea”. Iar<br />
ceilalŃi au răspuns: „Da, el le-a făcut pe toate”. 346<br />
Încheierea convorbirii<br />
Deci Turcii s’au ridicat, <strong>şi</strong>-au luat rămas bun cu respect de la Thessalonicean <strong>şi</strong> au plecat. Atunci<br />
unul dintre Hioni, care până atunci abia se Ńinuse să nu-l batjocorească pe marele ierarh al lui Dumnezeu,<br />
a rămas în urmă <strong>şi</strong>, fără ru<strong>şi</strong>ne <strong>şi</strong> plin de mânie l-a ocărât pe <strong>sf</strong>ântul bărbat <strong>şi</strong> i-a dat o lovitură cu pumnul<br />
în obraz. CâŃiva Turci care rămăseseră în urmă au văzut aceasta <strong>şi</strong> l-au prins pe Hion, <strong>şi</strong> învinuindu-l, l-au<br />
dus în faŃa emirului. Turcii l-au mustrat pe Hion, zicând că Thessaloniceanul trebuie să plece aşa cum a<br />
venit. 347<br />
Apoi doctorul Taronitis î<strong>şi</strong> încheie istorisirea, asigurându-ne că tot ceea ce a auzit a însemnat cu<br />
amănunŃime, ca <strong>şi</strong> cum ar fi stat înaintea ochilor lui Dumnezeu. 348<br />
NIKEA<br />
În Iulie, 1354, Sf. Grigorie scria că fuseseră mutaŃi la Nikea, care căzuse în mâna Turcilor în 1329.<br />
Ca de obicei, păzitorii i-au lăsat pe prizonieri să se amestece cu creştinii. Arhiepiscopul Grigorie a aflat<br />
apoi că în părŃile acelea se afla o mănăstire cu hramul Sf. Iakinth. DespărŃindu-se de tovară<strong>şi</strong>i săi, <strong>sf</strong>ântul<br />
s’a dus acolo singur, aflând pe creştinii care tânjeau să-l întâlnească <strong>şi</strong> să se roage cu el. Deci împlinind<br />
aceasta, i-a binecuvântat <strong>şi</strong> i-a slobozit. 349<br />
După ce a vizitat Mănăstirea Sf. Iakinth, „în ziua următoare”, scria <strong>sf</strong>ântul într’o epistolă către<br />
Biserica sa, „treceam pe lângă clădirile înalte <strong>şi</strong> măreŃele <strong>şi</strong> puternicele întărituri ale oraşului (dar pentru<br />
ce le mai pomenesc, căci nu mai sânt de nici un folos acum cetăŃenilor?). Am ie<strong>şi</strong>t apoi pe porŃile de<br />
răsărit ale cetăŃii, alături de tovară<strong>şi</strong>i mei. Mergând puŃin mai departe am zărit o lespede de marmoră<br />
împodobită cu ceva auriu. Am întrebat pe trecători despre rostul acelui lucru. Ei au început să-mi spună,<br />
dar au fost întrerupŃi de vaietele jelitorilor ce se tânguiau pe un anume glas. ToŃi cei de lângă mine<br />
priveau apropierea unei mulŃimi cu înfăŃişare barbară ce se îndrepta de-a dreptul către lespedea de<br />
marmoră. Eu <strong>şi</strong> însoŃitorii mei ne-am dat din drum <strong>şi</strong> am stat mai departe ca să vedem <strong>şi</strong> să auzim ce se<br />
făcea. Când jelitorii au ajuns înaintea lespezii, au tăcut. Apoi pe lespede a fost pusă cu rânduială o năsălie<br />
înfăşurată în pânză albă de in. După ce jelitorii au făcut roată, unul dintre slujitorii credinŃei lor (tasimanis<br />
sau mullah) <strong>şi</strong>-a de<strong>sf</strong>ăcut braŃele <strong>şi</strong> a scos un strigăt ascuŃit. La fel au făcut <strong>şi</strong> ceilalŃi. Aceasta s’a făcut de<br />
trei ori. Apoi au luat năsălia <strong>şi</strong> au plecat să-l îngroape pe cel răposat. După această rânduială, tasimanis <strong>şi</strong><br />
ceilalŃi oameni au plecat la casele lor. Grecii care erau cu mine s’au întors la poarta de răsărit, când au<br />
văzut că unul din aceşti tasimanis cu câŃiva oameni se hotărâseră să se odihnească la umbra porŃii, spre a<br />
se bucura de adierea răcoroasă a anotimpului. Deci Grecii <strong>şi</strong> musulmanii s’au aşezat <strong>şi</strong> s’au odihnit în<br />
umbra porŃii”. 350<br />
Atunci Sf. Grigorie a întrebat dacă ştie cineva amândouă limbile. Găsind pe cineva în stare să<br />
tălmăcească, Sf. Grigorie a întrebat dacă ar vrea să vorbească în numele lui. Deci prin acel tălmaci<br />
346 Patriarhul Filothei Kokkinos, ViaŃa lui Grigorie Palama, op. cit., p. 395.<br />
347 Ibid.<br />
348 Ibid.<br />
349 Ibid., p. 357.<br />
350 Ibid., pp. 357-359.<br />
103