PARTEA PERSONALĂ 16
Motivaţia alegerii temei Anatomiştii descriu esofagul ca pe un conduct muscular insinuat primejdios între vase şi calea aerică, ce face comunicarea între faringe şi stomac. Chirurgii pediatrii îl consideră un element esenţial. Deşi esofagul nativ este cea mai bună legătură organică între faringe şi stomac, sunt situaţii în patologia chirurgicală pediatrică în care înlocuirea sa este necesară,astfel încât copilul să se poată alimenta firesc. Esofagoplastia este o alternativă deosebit de importantă în chirurgia esofagiană pediatrică, putând oferi pacienţilor o viaţă normală, fără restricţii. Spre deosebire de adult, un aspect important la copilul cu esofagoplastie este faptul că acesta trebuie să tolereze un nou esofag toată viaţa. Scopul cercetării Necesitatea efectuării plastiei esofagiene la copii a scăzut mult în ultimii ani datorită tehnicilor moderne de prevenire a formării stenozelor esofagiene (injectarea intralezională endoscopică de triamcinolon) şi terapie a lor (implantarea de stenturi esofagiene de politetrafluoretilen, tehnica de dilatare cu cateter cu balonaş tip <strong>Gr</strong>untzig). Totuşi sunt copii cu leziuni ireversibile esofagiene ce necesită substituţie esofagiană. S-au imaginat de-a lungul timpului o multitudine de procedee pentru înlocuirea esofagului : grefon cutanat, grefon din tubul digestiv (stomac, intestin subţire, colon), transferuri revascularizate de segmente digestive diverse, proteze din materiale organice sau anorganice. Cele mai folosite metode în chirurgia pediatrică folosesc colonul şi stomacul, în diverse maniere. Colonul a fost folosit ca material de esofagoplastie din porţiunea sa transversă, ascendentă, descendentă, aceasta din urmă păstrând o porţiune de ileon cu valvula ileocecală. Colonul drept, folosit mult în SUA, oferă avantajul că, păstrând ultima porţiune de ileon, ce se anastomozează cu esofagul cervical, valvula ileocecală are rol antireflux. Colonul stâng utilizat mai mult în Anglia, are pivot vascular artera colică stângă. Stomacul este o stofa predilectă pentru înlocuirea esofagului, fie în totalitatea sa, ascensionat în torace, fie porţiuni tubulizate, cea mai folosită fiind cea confecţionată din marea curbură. Realizarea procedeului chirurgical cu tub gastric este rodul muncii multor chirurgi, contribuţia românească fiind deosebit de importantă, putându-se considera că esofagoplastia cu tub gastric este un procedeu românesc ce are la bază lucrările lui Amza Jianu (1912) şi în special ale lui Dan Gavriliu. De altfel, în literatură, această tehnică este cunoscută ca „procedeul Gavriliu”. Avantajele tubului gastric plasat în mediastinul posterior ar fi: grefonul gastric are o vascularizaţie bună, puternică, poate fi construit la dimensiunile esofagului cervical, obţinându-se congruenţa anastomozei, riscul septic este mai mic în comparaţie cu grefonul colic şi de asemenea permite o evaluare endoscopică facilă. Esofagoplastia cu jejun este folosită mai mult la adulţi. Adevărata valoare a unei înlocuiri esofagiene cu jejun poate fi pusă în evidenţă doar prin microanastomoza vasculară a grefonului interpus. Segmentul transplantat poate fi izoperistaltic (în cazul interpoziţiei colice) şi anizoperistaltic (în cazul transpoziţiei gastrice). Deşi studiile a multor autori nu precizează o diferenţă funcţională între poziţionarea izoperistaltică şi anizoperistaltică, colonul s-a demonstrat a fi mai rezistent la acţiunea acidă, cu evacuarea rapidă a oricărui reflux acid. 17