Teoria muzicii - Tipografia
Teoria muzicii - Tipografia
Teoria muzicii - Tipografia
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
TEORIE-SOLFEGIU-DICTAT ANUL V (F.R.)<br />
Bibliografie obligatorie<br />
Victor Giuleanu Tratat de <strong>Teoria</strong> Muzicii, Editura Muzicală, Bucureşti 1986,<br />
Capitolele- Sistemul modal, Ritmul muzical, Metrul,<br />
Tempoul, Sisteme muzicale internaţionale, Limbajul muzical<br />
neomodal, neotonal şi de alte structuri intonaţionale<br />
Solfegii vol.II<br />
pag. 142, 144, 145, 164, 176<br />
Ioan D. Chirescu şi Victor Giuleanu Solfegii- vol III, Editura Fundaţiei<br />
România de Mâine, Bucureşti, 2002, Solfegiile nr.113, 133,<br />
140, 151, 160, 221.<br />
Capitolul I<br />
I.1 Procedee clasice şi evoluate în construcţia şi dezvoltarea ritmului muzical<br />
I.1.1 Procedee clasice<br />
Cele mai cunoscute, aşa cum rezultă din fenomenul creaţiei sunt :<br />
a) de factură exclusiv ritmică<br />
- presupune un procedeu simplu,<br />
elementar prin care o formulă ritmică (figură) protocelulară, devine,<br />
prin repetare, un motiv ritmic bine conturat : deși fașă de stadiul la<br />
care a ajuns arta muzicală contemporană, acest procedeu pare extrem<br />
de simplu, totuși prin, utilizarea unor instrumente și intensităși<br />
diferite prin repetarea ritmică se pot obșine efecte importante,<br />
ajungându-se la forme complexe, cum sunt obstinația și secvența<br />
ritmică.
- e se obșine prin înlocuirea cu<br />
pauze a unora dintre sunetele formulei ritmice; având un rol deosebit<br />
de activ, creator, pauzele devin elemente de structură ale exprimării<br />
gândirii componistice; prin acest procedeu de suprimare ritmul capătă<br />
energie, individualitate, dinamism.<br />
- se pot face proporșional și<br />
neproporșional, după o relașie matematică precisă ( de două ori, de<br />
patru ori etc ) respectivșn mod aproximativ ( necalculat ).<br />
Augmentarea ritmică proporșională este la rându- i, simetrică și<br />
nesimetrică. Diminuarea ritmică proporșională constituie procedeul<br />
invers al augmentării, fiind, ca și aceasta, simetrică ( integrală ori<br />
parșială ) și nesimetrică.<br />
- se obșine prin contopirea a două sau mai multe<br />
valori de aceeași înălșime prin legato de prelungire a duratelor (<br />
legato ritmic ) ori prin punctul de prelungire a duratelor ( punctul<br />
ritmic ).<br />
1<br />
- este o formulă ritmică aparte, constând din cumularea unei<br />
valori accentuate ( ictus ) cu valoarea ritmică precedentă neaccentuată<br />
( preictus ) pe sunete de aceeași înălșime. Sincopele pot fi egale și<br />
neegale, legând valori ritmice de aceeași durată și respectiv, de<br />
durate diferite. La rândul lor, sincopele neegale pot fi de anticipașie<br />
și de întârziere, venind înaintea și respectiv, după, momentul<br />
articulării unei sincope egale.<br />
- se obșine eliminând din desenul ritmic valorile<br />
periodic accentuate, prin înlocuirea lor cu pauze; contratimpul<br />
presupune deci periodicitate ( pauzele apărând la intervale egale de<br />
timp ) și repetarea de cel pușin două ori.<br />
- Formula de ritm cruzic 2 începe cu valoarea ce<br />
deșine accentul principal, ritmul anacruzic 3 fiind caracterizat,<br />
dimpotrivă, de existenșa uneia sau mai multor valori ce pregătesc<br />
aparișia accentului principal. Într-o formulă de tip cruzic există două<br />
părși componenete : cruza, cu accentul ritmic principal și<br />
metacruza 4 , valoarea sau grupul de valori ritmice prin care se rezolvă<br />
elementul cruzic. Formula de tip anacruzică posedă, firește, o a treia<br />
parte componentă, anacruza, care precede aparișia accentului cruzic.<br />
1 În limba greacș sincopi = șoc, coliziune, sfârtecare<br />
2 în limba greacă krusis = lovire, atac<br />
3 în limba greacă anakrusis = înainte de lovire, atac<br />
4 în limba greacă metakrusis = după lovire, atac
) de factură mixtă ( ritmico-melodică sau ritmico- armonică)<br />
- este : 1. liberă, constând dintr-o reproducere aproximativă a<br />
unui motiv antecedent prin consecventul său.<br />
2. severă, reproducerea fiind în acest caz exactă, strictă.<br />
- se obșine prin reproducerea inversă,<br />
de la dreapta spre stânga, a duratelor ce compun motivul antecedent în<br />
consecventul său.<br />
- constă din redarea mereu transformată a unei teme<br />
muzicale prin procedee de natură variașională ritmică, cum ar fi<br />
eliminarea pauzelor, punctarea formulei ritmice din temă,<br />
întrepătrunderea cu formule de alt ritm, divizarea valorilor etc.<br />
- presupune utilizarea la una sau mai<br />
multe voci a unei formule ritmice ce se repetă continuu, asemenea<br />
unui fundal ritmic neschimbat deasupra căruia evoluează liber<br />
celelalte voci.<br />
- constă din repartizarea contranstantă a<br />
elementelor ritmice la voci diferite. Exemplu : o voce evoluează pe un<br />
ritm sincopat, celelalte pe unul nesincopat; o voce se desfășoară întrun<br />
ritm punctat, celelalte printr-unul nepunctat etc.<br />
- presupune utilizarea concomitentă în lucrările pe mai<br />
multe voci, armonice și polifonice, a unor formule ritmice diferite<br />
1.1.2 Procedee evoluate<br />
se obșine<br />
prin adăugarea unei valori scurte, de obicei șaisprezecime, la durata unui<br />
ritm oarecare. Se obșin transformări de structură ale ritmului inișial cu<br />
calităși expresive noi, schimbând un ritm inișial simetric cu unul<br />
asimetric. Această valoare adăugată, fie ea notă, punct, ori pauză ,<br />
creează formule ritmice noi, de structură asimetrică, conferind ritmului o<br />
mare libertate.<br />
utilizează o gamă restrânsă de<br />
posibilităși, cele mai frecvente fiind augmentările și diminuările prin<br />
jumătatea ori dublul lor. Creașia contemporană extinde aceste procdee,<br />
în special în muzica electronică, unde aproape totul este posibil. Astfel<br />
augmentarea se definește ca o creștere a valorilor ritmice în orice raport<br />
de mărime, diminuarea fiind o descreștere în orice raport a acestor<br />
valori.
este în opozișie<br />
cu ritmurile în oglindă, urmând o schemă de tip ABA ce-l face recurent<br />
prin el însuși.<br />
este similară cu cea care se realizează<br />
prin mijloace intonașionale de tipul leit- motivului wagnerian. Messiaen<br />
transpune personajele din domeniul melodic și armonic în cel strict<br />
ritmic.<br />
Ca și seria melodico- armonică, cea ritmică se compune<br />
din elemente organizate după princiul non-repetării, la care se pot adăuga<br />
diverse alte procedeee de permutar, augmentare, diminuare, etc .<br />
Prin Messiaen, creașia atonală ajunge la<br />
construcșia unor moduri, grupuri determinate de valori ritmice (<br />
sonorităși și pauze ) ce pot fi folosite în diferite combinașii.<br />
presupune elaborarea unor ritmuri prin<br />
aparate electronice de înaltă precizie și fidelitate. Ideea de timp capătă<br />
astfel conotașii diferite fașă de muzica tradișională, prin raportarea în<br />
acest tip de muzică electronică la dimensiuni orare precise ( secunde,<br />
minute ) sau lungimi de bandă magnetică, milimetri, centimetri. Apar<br />
aspecte atât de complexe încât, deseori, sunt imposibil de redat printr- o<br />
tehnică vocală sau instrumentală obișnuită.<br />
I.2 Organizări noi ale cadrului metric<br />
reprezintă utilizarea mai multor feluri de măsuri pentru<br />
ritmul aceleiași piese muzicale, răspunzând astfel nevoii de schimbare a<br />
structurii ritmice ce duce implicit la schimbarea cadrului metric. Astfel<br />
nu ritmul se mulează după configurașia metrică, ci invers. Polimetria se<br />
realizează : 1. orizontal, la una sau mai multe voci (alternanșă de<br />
măsuri), folosindu- se în creașia populară cât și în cea cultă.<br />
2. vertical a) de structură omogenă în care măsurile diferite<br />
ale vocilor se menșin în piesa muzicală de la început până la sfârșit<br />
b) de structură eterogenă în care măsurile se<br />
schimbă diferit la fiecare voce, realizând astfel o polimetrie atât în sens<br />
vertical cât și orizontal<br />
măsuri adăugate Principiul valorii adăugate a lui Messiaen ajunge la<br />
cel de măsură adăugată, constând în alăturarea unei măsuri cu unitate<br />
mică de timp (optime, șaisprezecime) lângă o altă măsură cu unitate de<br />
timp mai mare (pătrime, doime).<br />
5 Palindromia- cursă ( mişcare în sens invers )
Serializarea ritmului a dus, firește, și la serializarea<br />
măsurilor prin procedeul metrilor variabili ce dă fiecărei măsuri o altă<br />
structură antecalculată.<br />
se obșine prin suprapunerea vocilor așa încăt<br />
barele de măsură să aibă o așezare în diagonală. Este o expresie a<br />
diferitelor forme ale polimetriei : cănd o voce se află pe timp tare, alta<br />
este pe timp slab.<br />
Presupun înlocuirea măsurilor și a unitășilor metrice obișnuite prin<br />
elemente orare (secunde și minute) sau de lungime (milimetri,<br />
centimetri).<br />
Capitolul II<br />
II.1<br />
Sistemul hexatonal se obţine prin divizarea octavei în 6 tonuri egal<br />
temperate, permiţând astfel utilizarea enarmoniei absolute.<br />
II.2<br />
Evoluarea concomitentă ( polifonic şi armonic ) a două sau mai multe<br />
voci în tonalităţi ori moduri diferite constituie procedeul numit în<br />
compoziţie polimodalitate, respectiv politonalitate.<br />
Se dezvoltă în secolul XX în creaţia unor compozitori ca Stravinski,<br />
Prokofiev, Milhaud, Messiaen, etc.<br />
Se cunosc suprapuneri bitonale ( bimodale ) şi politonale ( polimodale )<br />
II.3<br />
Atonalismul are două forme de manifestare :<br />
- liber ( spontan, folosind modalităţi specifice anarhice de evitare şi<br />
anihilare a raporturilor de esenţă tonală )<br />
- dodecafonismul serial<br />
Dodecafonismul este o tehnică specială de compoziţie care foloseşte cele<br />
12 sunete ale scării cromatice, urmând procedee seriale.<br />
Seria este o formulă care înlocuieşte tema muzicală pe principiul non<br />
repetării
Capitolul III<br />
III.1<br />
Olivier Messian le defineşte în lucrarea sa Technique de mon langage<br />
musical ca fiind organizări constituite din grupe simetrice,<br />
infraoctaviante, parţial transpozabile, cu sunete comune.<br />
Numărul de transpoziţii posibile este egal cu acel al semitonurilor<br />
conţinute de grupul respectiv.<br />
Fără a fi politonale, ele oferă ambianţa mai multor tonalităţi deodată.<br />
Se pot amesteca şi cu modurile clasice; oferă posibilitatea modulaţiei<br />
precum şi îmbinări de polimodalitate cu poliritmie.<br />
III.2 secţiunii de aur<br />
În secţiunea de aur ( şirul Fibonacci ), fiecare cifră rezultă din suma celor<br />
două anterioare : 1, 2, 3, 5, 8, 13, 21, etc.<br />
Modurile construite pe baza acestui principiu sunt neoctaviante ( infra şi<br />
supra octaviante, putându-se grupa după materialul folosit în construcţia<br />
lor în 12 specii.<br />
Prima specie porneşte de la semiton ca unitate de măsură, următoarele<br />
crescând progresiv printr-un semiton.<br />
Sunt concepute ca având un centru de referinţă ( o tonică ) către care<br />
converg celelalte sunete componente.