Serge Brussolo - Kamikaze spaţiali Capitolul I ... - Churry-Burry
Serge Brussolo - Kamikaze spaţiali Capitolul I ... - Churry-Burry
Serge Brussolo - Kamikaze spaţiali Capitolul I ... - Churry-Burry
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Lona asculta cântecul eolienei deasupra garajului. În faţa atelierului de reparaţii, furtunurile<br />
pompelor mari şi roşii, surmontate de sigla unei oarecare firme petroliere, atârnau molatice în praf.<br />
Trecu un copil, apăsând stângaci pe pedalele unei triciclete îndoite. Ocoli studebaker-ul, imitând<br />
sunetul unui claxon, şi dispăru în direcţia drugstore-ului, tăind calea unei femei grase încărcate de<br />
pachete, care dădu drumul unui torent de invective. Satul se numea Laughing Valley{1}. Lisiah bătea<br />
nervos cu degetele în volan, aşteptând ca mecanicul să termine de făcut plinul. Furaseră maşina din<br />
parcajul unui bal popular, cu trei zile în urmă, iar tânărul se temea ca numărul de înmatriculare să<br />
nu le fi fost comunicat şerifilor din oraşele învecinate, dar mersul pe jos sau autostopul ar fi<br />
prezentat pericole şi mai mari. Abandonaseră naveta în adâncitura unui luminiş, la şase sute de<br />
kilometri mai spre nord, cu speranţa ca nici un excursionist să n-o descopere mai devreme de o<br />
săptămână, însă nu se amăgeau cu iluzii, mai devreme sau mai târziu micile afişe galbene ale<br />
avizelor de căutare aveau să înflorească pe faţadele primăriilor şi pe debitele de băuturi.<br />
- Când dispariţia lui Hoogleborn se va da publicităţii, explicase Lisiah, June o să facă legătura<br />
între denunţul ei, absenţa noastră şi inexplicabila evaporare a sergentului... Sticleţilor n-o să le<br />
trebuiască prea mult timp ca să tragă concluziile care se impun!<br />
Lona suporta mai bine încercările. Ani de zile trăise urmărită, iar situaţia actuală nu era deloc o<br />
noutate pentru ca. La primul sat întâlnit în cale, Lisiah cumpărase o rochie scurtă de pânză galbenă,<br />
un fular lung şi o pereche de espadrile. De-atunci, ea se deplasa în acest echipament de orăşeancă<br />
în vilegiatură, cu eşarfa legată ca un turban pe ţeasta pleşuvă, atentă ca, atunci când punea picior<br />
peste picior, să nu-şi dezvăluie pubisul lipsit de lenjerie. Pentru moment, încă se mai hrăneau cu<br />
tablete prelevate din stocul de supravieţuire al elicopterului, dar rezervele li se împuţinau repede.<br />
Curând, aveau să fie constrânşi să îngurgiteze o alimentaţie tradiţională, constituită din fructe şi<br />
legume almohane, căci oraşele - scăpate de mult de ameninţarea Prădătorilor - nu mai ezitau să<br />
consume roadele pământului, chiar dacă acestea rămâneau veşnic pline de nitrolynă. Fără nici un<br />
sălbatic prin apropiere, nitrolyna era la fel de inofensivă ca sucul de struguri, toată lumea o ştia! Iar<br />
sălbaticii se aflau acum undeva departe, foarte departe, în nord, unde exterminarea lor tocmai se<br />
sfârşea, spre marele bine al omenirii, nefiind deci nici un motiv pentru a continua să rumege<br />
infectele tablete alimentare furnizate de armată.<br />
Lisiah vedea cu nelinişte apropiindu-se momentul când Lona şi el trebuiau să se hotărască a<br />
înghiţi, îmbucătură după îmbucătură, mâncărurile-capcană din snack-baruri şi restaurante. Puteau<br />
supravieţui unei explozii a solului, dar nu şi aceleia a propriilor intestine!<br />
Viitorul apărea în culori din cele mai sumbre, cu lumea ca un vast câmp de mine căruia Lona<br />
risca în orice moment să-i devină detonatorul. Singură şi goală în mijlocul deşertului, era mai în<br />
siguranţă decât aici, unde cel mai mic incident ar fi declanşat o catastrofa înfiorătoare. Era suficient<br />
un ghiont primit în înghesuială, o uşă sau un sertar prinzându-i degetele, o piatră aruncată de un<br />
copil neîndemânatic, o cădere pe scări... Şi câte şi mai câte. Atâtea accidente neînsemnate, ţinând<br />
de realitatea cotidiană, care pentru tânăra femeie luau aspectul unei partide de ruletă rusească. Nu<br />
putea folosi un ac şi o pereche de şosete, un cuţit şi un cartof, fără a-şi asuma imediat aceleaşi<br />
riscuri ca un artificier ocupat să dezamorseze o bombă cu mecanismul înfricoşător de complex. Dar,<br />
ajungea o înţepătură, o tăietură, o julitură, pentru ca să zboare casa în bucăţi, imobilele să se<br />
dărâme, trotuarele să sară în aer. Nu putea trăi decât ascunsă într-o cameră tapiţată cu saltele şi<br />
perne, în afara oricărei posibile agresiuni. Terorizată la simplul gând de a-şi înghiţi porţia zilnică de<br />
alimente minate, avea să devină curând anorexică, murind de inaniţie... Lisiah strângea din dinţi,<br />
observând degradarea profilului delicat al femeii. Ea surâdea, contemplând spectacolul oraşului,<br />
amuzându-se de jocurile copiilor, de veşmintele localnicilor. Un porţelan, devenise la fel de fragilă<br />
ca un bibelou de porţelan. Şi totuşi, printr-un infernal paradox, rămânea o maşinărie de ucis. Era<br />
moartea. Lisiah se înfiora. Ajutând-o să penetreze în oraş, comisese un act criminal, impunându-le<br />
anumitor oameni riscul unei morţi violente... De ce? De ce n-o ducea într-un loc pustiu, în mijlocul<br />
unei câmpii, al unei păduri, unde s-o doboare cu un glonţ în ceafă? Ar fi murit unul lângă altul, în<br />
aceeaşi jerbă de foc născută dintr-o ultimă durere. Cuplu blestemat, imposibil, monstruos. Aveau să