Serge Brussolo - Kamikaze spaţiali Capitolul I ... - Churry-Burry
Serge Brussolo - Kamikaze spaţiali Capitolul I ... - Churry-Burry
Serge Brussolo - Kamikaze spaţiali Capitolul I ... - Churry-Burry
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
ţinea să se descurajeze atât de uşor. În timpul stagiului militar, nu fusese decât un număr matricol,<br />
optzeci de kilograme de carne de tun, două picioare ca să fugă, o puşcă pentru ca să tragă, nimic<br />
mai mult. Odată cu apariţia vânătorii, devenise „Mănuşi-albe", unul dintre cei mai buni urmăritori.<br />
Cel mai bun, poate. (Dar mai exista şi sergentul, un vânător redutabil, deşi cam crud, după gusturile<br />
lui Lisiah). Da, devenise cineva, unul dintre puţinii posesori ai unui camion complet blindat - cu<br />
carcasă anti-explozie în spate - în locul acelor tancuri meşterite cu lampa de sudură, prea grele,<br />
dezechilibrate, care se înfundau regulat în crustele de nisip putred pentru a nu mai ieşi niciodată, cu<br />
echipajul găsindu-şi moartea în ele. Câţi Prădători adusese el la centrul rulant? Douăzeci? Treizeci?<br />
Şi, de fiecare dată, contul său din banca electronică se mărise cu câte douăzeci de mii de dolari.<br />
Prin ambrazura parbrizului, lumina Utei intra valuri-valuri, de un albastru electric, insuportabil.<br />
S-ar fi zis că un proiector mătura suprafaţa Almohei, în căutarea unui fugar. În oraşe, trebuia să se<br />
tragă perdelele sau, dimpotrivă, să se improvizeze interminabile petreceri nocturne, unde se dansa<br />
cu robă lungă şi ochelari negri. Petrecerile-surpriză degenerau în orgii şi, inevitabil, câte un beţiv<br />
punea pariu că avea s-o privească pe Uta drept în faţă. Dimineaţa, trebuia luat pe targă, cu ochii arşi<br />
de focul stelei. Orb, ca atâţia alţi imprudenţi... De cât timp nu mai pusese Lisiah piciorul într-un<br />
oraş? Nu mai cunoştea decât centrul rulant, acel enorm ansamblu de cuburi metalice ruginite,<br />
montate pe roţi, care se deplasau peste nisipuri cu lentoarea unei broaşte ţestoase. Acel gigantic<br />
drugstore ambulant constituia singura insuliţă de civilizaţie în mijlocul deşertului. Vânătorii se<br />
înghesuiau să-şi negocieze capturile în faţa reprezentantului guvernului, să facă târguieli, cu<br />
monede sau muniţii la schimb, ori pur şi simplu să-şi ofere câteva ore plăcute. Acolo o întâlnise pe<br />
June.<br />
Se propti în fotoliu, cu picioarele pe tabloul de bord, şi închise ochii. Ca întotdeauna când<br />
adormea, prin minte începeau să i se învârtă crâmpeie din viaţa sa trecută, păsări de coşmar care<br />
nu se speriau de nimic.<br />
Spre miezul nopţii, Killer începu să-şi lanseze vaietul de vânătoare, întretăiat cu mârâieli scurte.<br />
La fel ca toate animalele importate de pe Pământ, nu se adaptase niciodată cu adevărat în noua sa<br />
patrie şi trăia într-o stare de alertă cvasi-permanentă, atent la fiecare umbră, la cea mai mică<br />
mişcare a unei crengi, cu extremă suspiciune. Aproape toate animalele aduse pe Almoha sufereau<br />
de o depresie cronică şi trebuise să se renunţe foarte rapid la ideea de a se reconstitui pe această<br />
planetă încă nouă o faună geamănă cu cea de pe Pământ. Pisicile tindeau să se sinucidă,<br />
aruncându-se pe ferestre, iepurii se devorau între ei pradă unor crize de nebunie ucigaşă complet<br />
inexplicabile, caii - abia debarcaţi de pe astronave - se culcau la sol, refuzând categoric să se mai<br />
hrănească. Părea un refuz masiv şi concertat, o reacţie de respingere, asupra căreia psihologii<br />
continuau să-şi pună întrebări. „Animalele ştiu ce e bun şi ce e rău", bombăneau unii, „dacă o refuză<br />
pe Almoha, înseamnă că Almoha nu e bună pentru noi!" Asemenea afirmaţii îi făceau pe<br />
conducători să ridice din umeri. Nici o planetă colonizată nu revelase până în acel moment o<br />
asemenea bogăţie energetică. Vegetaţia era luxuriantă şi de o rară frumuseţe, apa de o puritate fără<br />
egal, aerul...<br />
Bineînţeles, exista nitrolyna...<br />
Şi Prădătorii. Asta, însă, era o altă poveste.<br />
Lisiah mângâie încetişor zgarda câinelui. Cu mâna liberă, acţionă închizătorul torpedoului,<br />
scoţând binoclul dinăuntru.<br />
- Ce se-ntâmplă? bâigui June, trezindu-se din somn. ÎI taie pişarea, sau ce?<br />
Fără a se osteni să-i răspundă, Lisiah deblocă portiera. Imediat, vântul plin de nisip îl plesni<br />
peste faţă, încrustându-i sub epidermă minuscule grăunţe albastre. Lumina Utei scălda peisajul cu<br />
arderea ei lividă şi verticală, strivind orice umbră. Lisiah o luă la fugă cu paşi mărunţi spre vârful<br />
celei mai apropiate dune, urmat de câine. Proteza metalică a animalului clănţănea la fiecare salt, ca<br />
un metronom scos din minţi. Ajunseră curând pe vârful monticulului, culcaţi pe nisip, umăr la umăr.<br />
Lisiah ridică binoclul la ochi, afundându-şi sprâncenele stufoase în ocularele mari de cauciuc.<br />
Deşertul defila prin câmpul vizual al lentilelor, cu unduirile sale instabile, relieful pe care o simplă<br />
viforniţă putea să-l modifice, oazele multicolore... Killer mârâia din răsputeri, cu toate simţurile în