Serge Brussolo - Kamikaze spaţiali Capitolul I ... - Churry-Burry
Serge Brussolo - Kamikaze spaţiali Capitolul I ... - Churry-Burry
Serge Brussolo - Kamikaze spaţiali Capitolul I ... - Churry-Burry
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
- Multe animale-pudră ai văzut la viaţa ta? Nu confunda geoagronomia cu vrăjitoria!<br />
Se răzbuna, era clar. Într-o latură a sacului stătea un pachet de schiţe. Lona îl luă.<br />
- Astea ce-s?<br />
- Peisajele desenate de maestrul Zâ, răspunse Nadi prost dispus, panoramele pe care va trebui<br />
să le execut.<br />
Lona desfăşură foile. Cu trăsături ample de penel, fuseseră zugrăvite locuri magnifice, cuiburi de<br />
verdeaţă şi de calm. Văi, râuri.<br />
Unduirea mătăsoasă a colinelor şi pădurilor.<br />
- Vezi, observă tânărul, ăsta e paradisul!<br />
Trebuia să admită că avea dreptate. Nath îi luă uşurel schiţele din mâini şi-şi închise la loc<br />
bagajul.<br />
- Adio, murmură el în şoapta, şi fie ca răbdarea să-ţi vină la fel ca dinţii bebeluşului!<br />
Râseră, se îmbrăţişară. Faldul cortului căzu. Nath nu mai era.<br />
Nu l-a mai văzut niciodată.<br />
Rămasă singură, a învăţat să trăiască aşteptând „ziua lui Zâ". Îi iniţia pe cei mai tineri, îi supunea<br />
pe alţii probei operei distruse, sfâşia pânze de o factură extraordinară, sfărâma sculpturi de o<br />
incredibilă frumuseţe. Timpul se încleia în monotonia sarcinilor reîncepute fără încetare, când, întro<br />
seară, în momentul când soarele se lichefia dincolo de dune, a chemat-o Zâ. Lona se căţără pe<br />
colina unde bătrânul maestru obişnuia să se retragă pentru a medita, luptând cu nodul de angoasă<br />
care i se zbătea în fundul stomacului, pe măsură ce urca panta de pământ crăpat. Sus, bătrânul o<br />
puse să se aşeze lângă foc.<br />
- Lona, începu el, cu glas abia auzit, s-a întâmplat o mare nenorocire, iar ziua lui Zâ riscă să<br />
devină ziua sângelui. Ştii că mulţi dintre fraţii noştri au plecat să modeleze lumea după chipul şi<br />
asemănarea paradisului. Ultimul dintre noi a plecat acum trei ani, era fratele tău de învăţătură,<br />
Nath. Astăzi, blestem ziua când am ridicat mâna pentru a le da semnalul de plecare.<br />
Undeva s-a produs o greşeală, seminţele cu care i-am înzestrat sunt imperfecte, ba chiar mai<br />
rău: periculoase! Conţin germenele unei substanţe instabile, capabilă să explodeze la cea mai mică<br />
solicitare. Am făcut din pământul făgăduinţei un câmp minat...<br />
Astfel a aflat Lona de existenţa nitrolynei.<br />
- Puterile noastre mentale sunt extrem de dezvoltate, i-a destăinuit mai târziu maestrul Zâ, ne<br />
permit să controlăm de la distantă fierberea nefastă care doarme în inima lucrurilor.<br />
Printr-o constantă practică a ascezei cerebrale, putem potoli moartea care forfoteşte prin<br />
pământ, copaci şi coline. Astfel, acest paradis va rămâne un paradis, iar noi vom deveni mai mult ca<br />
oricând îngerii păzitori ai poporului ales. Veghind asupra pământului, îi vom veghea pe ei. Toate<br />
materiile poartă în ele principiul distrugerii despre care ţi-am vorbit cândva, iar astăzi, e mai<br />
adevărat ca oricând. Paradisul şi infernul conlocuiesc sub paşii noştri, iar edenul nu cere decât să se<br />
topească într-un hău de foc, dar vom şti să înfrânăm răul.<br />
Lona a învăţat, aşadar, să-şi stăpânească trupul şi spiritul. „Când poporul ales îşi va fi durat<br />
oraşele", psalmodiaţi stareţii, „fiecare dintre noi îşi va câştiga celula sa de meditaţie, iar de acolo va<br />
asigura pacea naturii numai prin propria-i concentrare."<br />
Şi apoi, totul se precipitase. Primele astronave sfâşiaseră văzduhul, arzând iarba sub focul<br />
arzătoarelor. „Poporul ales!" strigau novicii, „poporul ales!". Dar ziua lui Zâ rămânea totuşi foarte<br />
îndepărtată. Atunci, se întorseseră spre bătrânul maestru... „Nu sunt aleşii", gemuse filozoful, „ci o<br />
altă specie, primitivă, barbară. Nu, nu sunt cei pe care-i aşteptam..."<br />
Mănăstirea fusese cuprinsă de cea mai mare confuzie. Structurile până atunci atât de rigide au<br />
început să se fisureze. Noii sosiţi aveau numele de „pământeni", iar limba lor a fost asimilată în<br />
cincisprezece zile, atât de rudimentară era. Primele contacte s-au desfăşurat fără mari probleme, iar<br />
mulţi dintre fraţi au declarat că era mai bine să devină îngerii păzitori ai pământenilor, decât să<br />
rămână lipsiţi de scop şi ideal. A fost începutul schismei. Dar gâlceava teologică n-a avut totuşi timp<br />
să se inflameze, căci noii-sosiţi, de-abia instalaţi, i-au decretat pe almohani psiho-criminali, din<br />
motivele cunoscute, şi au început să-i vâneze...