RENAŞTEREA BUZOIANĂ - Liviu Ioan Stoiciu
RENAŞTEREA BUZOIANĂ - Liviu Ioan Stoiciu
RENAŞTEREA BUZOIANĂ - Liviu Ioan Stoiciu
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
acolo iubit-am!” ( elegie VI)<br />
Astfel că, autorul ne prezintă, dea<br />
lungul periplului său liric, un portret,<br />
neaşteptat dar convingător, de artist<br />
veşnic situat la adolescenţă. Fiorul<br />
elegiei devine, aşadar, fiinţare perpetuă,<br />
puritatea capătă conturul unui<br />
mod de viaţă, romantismul îmbracă<br />
haina înţelepciunii, iar cunoaşterea se<br />
metamorfozează în aristocraţie spirituală.<br />
Totul, sub semnul unităţii primordiale,<br />
întruchipată în arhe-ul grec<br />
sau licorna medievală: „dar vinul<br />
blând, din fulgerarea Cinii,/ suspină-n<br />
mine; astăzi, încă, rogu-l/ să nu-mi ascundă<br />
–n lună INOROGUL!”(elegia<br />
LXII)<br />
Intrarea în logos se plăteşte.<br />
Poetul este un solitar, conştient de situaţia<br />
aceluia care trăind „mistuit de<br />
idei”, trebuie să îşi asume credinţa<br />
singurătăţii: „ o cameră – celulă şi sicriu,<br />
/ apoi o carte, călimări nubile / şi<br />
crima, că încerc să fiu / eu însumi, umbră<br />
peste file”(elegie LXV).<br />
Nicolae Cabel depăşeşte desmăţul<br />
fiinţial al trecerilor temporale, trădătoare<br />
şi lipsite de consistenţă,<br />
printr-o ancorare în siguranţa incontestabilă<br />
a esenţei. Poezia sa promovează<br />
o atitudine manieristă sui-generis,<br />
de subtilitate feroce, prin care<br />
alungă neofiţii şi selectează/atrage invitaţii.<br />
Fără cheia culturală, plămădită<br />
din denotaţii consacrate (Decalog,<br />
Epidaur, Nadir, Zenit, Sfinx etc.) şi rememorarea<br />
unor autori consideraţi<br />
I Non idem est si duo dicunt idem<br />
sacri, nu putem pătrunde în lumea<br />
construită de poet pe filiera ideativă,<br />
ilustrată de Radu Cârneci, Vasile<br />
Voiculescu, Augustin-Doinaş sau Ion<br />
Barbu. Autorul stabilizează termeni şi<br />
expresii, ordonează simboluri şi recorelează<br />
semnificaţii într-un montaj ce<br />
nu lasă loc nici unei sincope lirice.<br />
Prospeţimea imaginilor („statui muşcate<br />
de nesomn şi vânt” elegia XXII) ,<br />
sugestia semantică („haşdeiam, noi,<br />
haşdeiam” elegia IV), focalizarea pe<br />
esenţial („ izbeşti în tâmpla de târziu<br />
cu frig” elegia LII), densitatea ideatică<br />
(„burduşit e cerul cu secunde” elegia<br />
LVII) – sunt tot atâtea calităţi reieşite<br />
din mâna cineastului.<br />
Nu-l poţi prinde în scheme şi definiţii<br />
academice deoarece alunecă elegant,<br />
suav şi ferm peste cuvinte, realizând<br />
o poezie de factură spirituală,<br />
cultivată cu bună ştiinţă, fără ostentaţie.<br />
Din această tehnică şlefuită până<br />
la diamantificarea verbului s-a născut<br />
această strofă remarcabilă, demnă de<br />
orice antologie universală: „ascundete,<br />
suflete-n borna / dintre durere şi<br />
vis…/ hlamidă ţi-e torna, ritorna,/ din<br />
melcul secundei proscris…” (elegie<br />
XX)<br />
Devansând prin revenire, elegiac<br />
fără a fi pesimist, meditativ lipsit de<br />
ermetism, Nicolae Cabel demonstrează<br />
că şi delicateţea sufletească bine<br />
temperată zămisleşte poezie bună.<br />
Buzău , 4 Iunie 2010<br />
30 Almanah 2011