You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
faţa în ciorchinii constelaţi cu flori. Mirosul era vag. o prospeţime de zăpadă... Senzaţia că poţi să<br />
pătrunzi, să rămîi, să te conto-peşti cu adierea aceea rece a fost ameţitoare. o clipă a crezut că<br />
înaintează printr-o pădure hiber-nală, înzăpezită, într-o dimineaţă abia argintată de zori, în mijlocul<br />
copacilor adormiţi, dar atenţi în taină la prezenţa ei. Nu era singură. Cineva o însoţea<br />
249<br />
în plimbarea aceea lentă. o pace infimtă umplea distanţa care le despărţea sufletele...<br />
Li a strigat-o din pragul atelierului. Pleca în Rusia peste zece zile. îi mai rămînea să împache-teze<br />
ultimele panouri: un marinar incredibil de lat în umeri, care oferea un buchet unei tinere creaturi cu<br />
talie de viespe, şi apoi, pe altul, un bărbat şi o femeie, goi, împresuraţi de o mulţime în fracuri şi în<br />
rochii de seară.<br />
După două zile, cînd se întorcea de la Paris, l-a întîlnit pe „doctorul-între-noi". El s-a prefăcut că se<br />
găsea din întîmplare pe strada care dădea în piaţa gării. L-ar fi crezut, dacă puţin înainte de oprirea<br />
trenului nu ar fi aruncat o privire pe fereastra vago-nului. L-a recunoscut în bărbatul în costum<br />
maro, un bărbat care a fost trădat de rapiditatea mişcă-rilor lui cînd a părăsit umbra unui platan sub<br />
care se adăpostise de soare. Trenul încetinea şi, prin geam, l-a văzut supraveghind ieşirea din gară,<br />
apoi trăgîndu-se uşor de gulerul cămăşii...<br />
Au făcut drumul împreună. Ascultîndu-l, ea se gîndea că, fără privirea aruncată din vagon, cuvintele<br />
acelea ar fi avut cu totul alt sens. Şi că el însuşi, bărbatul care mergea alături de ea<br />
pălăvrăgind, însufleţit şijovial, ar fi fost un alt personaj. Da, ar fi rămas „doctorul-între-noi", şters<br />
şi serviabil. Acnm distingea în el energia stăpînită cu care ţîşnise din umbră. Dar şi dezinvoltura<br />
foarte naturală cu care se colorase mirarea lui prefăcută: „la uite, dum-neavoastră! Ce vînt vă aduce<br />
la mine?" Ea vedea acum ceea ce nu observase niciodată: butonii de la manşete, greoi şi ciudat de<br />
neplăcuţi la vedere, dosul mîinilor lui foarte late, acoperite cu peri în care luceau picături de<br />
sudoare... Dar mai ales privirea lui, brună, unsuroasă care, pieziş, se aţintea rapid asupra ei şi,<br />
fugind, parcă o încătuşa în licărirea ei.<br />
250 Andreî Makine<br />
Da, mergea fără să o priveasc'ă, dar ea se simţea reţinută, încleiată sub pleoapele lui.<br />
Nu-şi amintea să-l fi invitat să bea ceai la ea. Şi totuşi, el era deja aşezat în faţa ei în bucătăria încă<br />
foarte luminoasă la asfinţit şi vorbea, între-rupîndu-se doar pentru o mică înghiţitură-pretext. Ea se<br />
ridica din cînd în cînd, alunga o albină, în-cepea din nou să simuleze că-l ascultă dar, în rea-litate<br />
remarca fără voia ei noi detalii absurde şi misterios de importante: unghiile pătrate, gălbui, fruntea<br />
ce se acoperea de riduri pentru a însoţi un suspin teatral, ridurile care urcau pînă la chelie, făBtod-o<br />
mai puţin lucioasă... Erau clipele stranii în care simţi iminenţa unui gest ce se apropie, din secundă<br />
în secundă, inexorabil.<br />
La plecare, s-a oprit în antreu, i-a sărutat mîna. Sau, mai degrabă fără să se aplece, i-a ridicat mîna<br />
şi şi-a lipit-o îndelung de buze. Cînd ea a făcut o mişcare nerăbdătoare, a cuprins-o de mijloc cu o<br />
sprinteneală neaşteptată. Ea s-a aruncat brusc îna-poi, ca să-şi îndepărteze faţa. Dar, spre surprinderea<br />
ei, nu s-a năpustit asupra gurii. A rămas un moment nemişcat, impunîndu-i postura aceea<br />
instabilă, susţinîndu-i greutatea trupului cambrat pe palma lui. Stîngaci, ea s-a smuls, s-a lovit de<br />
tocul uşii. lar strigătul ei: „Plecaţi!" s-a confundat cu un geamăt uşor şi cu fişîitul mîinii cu care şia<br />
frecat cotul rănit. în faţa ei, el zîmbea, masiv, sigur de el. Dar vocea care s-a desprins din<br />
masivitatea aceea a fost ciudat de ascuţită, bîiguită ca frazele pregătite de mult şi care, cînd vine<br />
momentul, ies atît de întortocheate şi gîfiite:<br />
—Amsăvinmîine... o să putem, maiîntîi... în fine, există un mic restaurant...<br />
Noaptea, privirea i s-a zbătut între mai multe personaje foarte diferite. Bătrînul domn care venise