Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
A reuşit, o clipă, să nu se gîndească la nimic, aşezată încă pe marginea patului, uşor aplecată<br />
înainte, cu ochii pe jumătate închişi, fără nici o expresie pe chip. Aşa se vedea în oglinda din faţa<br />
patului. o femeie goală, nemişcată, în străfundurile unci nopţi de primăvară. Reflectarea aceea<br />
exactă a calmat-o. A întors capul spre fereastră, dublul ei din oglindă a făcut la fel. A netezit<br />
pătura, cealaltă i-a repetat gestul cu precizie. Şi atunci i-a căzut privirea pe lampă...<br />
Scena care i se desfăşurase de atunci de mii de ori în amintire şi-a început din nou iureşul mişcărilor:<br />
o mînă care se loveşte de abajur, un braţ care vrea să prevină căderea, elanul instinctiv, orb,<br />
şi fuga, şi reflectarea în oglindă a unei femei culcate, mai inertă decît o moartă... A privit îndelung<br />
femeia aceasta şi a desluşit pe chipul ei o expresie nouă, care parcă se accentua din ce în ce mai<br />
mult: un amestec de tandreţe, de voluptate, de impudoare, de lascivitate. Genunchh îi rămîneau<br />
foarte înde-părtaţi, pîntecele i se expunea între coapsele lungi, suple...<br />
A tapotat întrerupătorul ca pe o insectă pe care nu reuşeşti s-o omori. Dar în întuneric totul a devenit<br />
şi mai clar. Acum existau faţa aceea tînără, cufundată în scobitura umărului femeii goale,<br />
buzele înecate în pieptul ei... lartrupul femeii se arcuia, îl cuprindea pe celălalt, îl călăuzea...<br />
Stătea în faţa uşii-fereastră şi repeta la nesfirşit, fără să-şi dea seama, într-o şoaptă febrilă: „Nu, nu<br />
a fost niciodată aşa... niciodată... niciodată... nicio-dată aşa..." Dar gîndul ei tocmai amestecase în<br />
şuvoiul lent şi îndărătnic al amintirilor şi braţele de femeie care înlănţuiau talia firavă a unui adolescent,<br />
şi gemetele pe care ea nu şi le ascundea, şi curajul lor nou, căci amîndoi ştiau că somnul<br />
nu era decît un joc...<br />
238<br />
Andreî Makine<br />
Oboseala i-a întrerupt pentru cîteva ceasuri creşterea tumorii incurabile care-i umplea încet<br />
memoria.<br />
Dimineaţa, realitatea imaginată, falsă şi îngro-zitor de adevărată, a continuat să cîştige teren, dar cu<br />
calm, ca într-o ţară cucerită definitiv... După-masă a fost multă lume la bibliotecă. La un moment<br />
dat, s-a întors şi a început să tragă perde-lele la ferestre. „Prea miilt soare!" a murmurat ea,<br />
încercînd să-şi ţină cît mai mult timp faţa ascunsă în faldurile pline de praf... Tocmai văzuse, într-o<br />
cameră luminată de flăcările care scăpau dintr-o sobă, o femeie care îşi pieptăna încet revărsarea<br />
bogată a părului, în picioare, în faţa unei uşi-feres-tre deschise înspre o noapte cu zăpadă din care<br />
ajungea ciudat o adiere aproape caldă. Capul îi era înclinat, privirea i se cufunda în luciul geamului<br />
şi urmărea mişcările unui adolescent care intra în încăpere, se oprea şi o privea tăcut. Ştia, nu putea<br />
nega că toate acestea i se întîmplaseră. Voia doar ca ceilalţi să nu ghicească, scormonindu-i<br />
privirea.<br />
Seara era luminoasă, limpede. In bucătărie, rupea maşinal o scrisoare (una din numeroasele scrisori<br />
de la L. M., pe care nici măcar nu le mai citea), cînd uşa de la mtrare s-a izbit cu o grabă<br />
neobişnuită. Nu s-a clintit, stînd cu spatele întors, ca să-i per-mită să se strecoare fără să fie văzut<br />
de ea. Dar el a intrat şi ea i-a auzit vocea care, deşi îşi impunea să fie calmă, avea o rezonanţă<br />
copilărească :<br />
— Mămico, cred că am făcut o prostie. Am putea să-l chemăm pe... cum îi spunem oare, pe<br />
„doctorul-între-noi"...<br />
Ea s-a întors. El şi-a ridicat mîna pe care o apăsa pe tîmplă. o pungă cu sînge îi acoperea<br />
sprînceana stîngă şi îi împiedica ochiul să se deschidă...<br />
Era a doua noapte de veghe petrecută în camera adolescentului. La o oră indefinisabilă, încă foarte<br />
întunecată pe cer, lucrurile au început să-şi rupă legăturile care le uneau de obicei. Asta le făcea<br />
prezenţa tot mai inexplicabilă. Lampa pe care ea o transportase aici ca să aibă, la nevoie, mai multă