Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
A adormit cînd geamurile începeau să pălească. Şi s-a trezit imediat. Apoi şi-a explicat foarte calm<br />
-doar un scurt abis i-a tăiat respiraţia - de ce fugise, Probabil că remarcase tensiunea neobişnuită a<br />
trupului adormit în letargia lui prea perfectă... îşi îniiăţase paltonul, se năpustise spre uşă. Şi, cu<br />
mîna pe clanţă, trăise frămîntarea momentană, dar atroce, cunoscută de toţi criminali: să fugă sau<br />
să se întoarcă să şteargă urmele, cu riscul de a se pierde ? Se întorsese la pat, acoperise trupul inert<br />
cu o pătură, aliniase papucii de casă pe care, în fuga lui, îi căl-case în picioare...<br />
Criminală... repeta ea neîncetat de-a lungul nopţii albe. Criminală era tăcerea pe care o păstrase.<br />
Acceptarea ei. Resemnarea ei. Tot criminală - goli-ciunea adolescentină ascunsă sub un lung<br />
palton bărbătesc. Criminală - toată noaptea aceea...<br />
Totuşi, exista în silabele ameninţătoare ceva fals. „Prea inteligent", s-a gîndit ea. Crimă,<br />
perversiune, monstruozitate, păcat... S-a surprins căutînd cuvintele din ce în ce mai chinuitoare.<br />
Dar cuvintele păreau scrise pe pagina unei cărţi. Semne tipo-grafice fără vlagă.<br />
Dimineaţa, a observat că perdelele erau, de data aceasta, date la o parte (rămăseseră trase în prima<br />
noapte). Ziua era cenuşie şi vîntoasă (soarele de la<br />
16o .<br />
cealaltădeşteptare)... Asimţit că apropierile acelea ascundeau un adevăr de temut, pe care avea să-l<br />
cunoască dintr-un minut în altul. Un adevăr fizic, carnal, care îi crispa muşchii pîntecelui, urca spre<br />
inimă şi o strîngea, cum strînge o mînă un ciorchine de struguri în hăţişul frunzelor. Adevărul pe<br />
care cuvintele repetate toată noaptea nu vor izbuti să-l<br />
spună.<br />
Nu au mai existat cuvinte, ci obiecte care se<br />
înfăţişau privirii sale cu misterul lor, aproape cu un zîmbet misterios. Cu zîmbetul rece al celui<br />
care cunoaşte deja secretul. Perdelele, lampa cu aba-jurul mare, portocaliu, care trona pe etajeră,<br />
papucii de casă, cărora picioarele ei le regăseau confortul uzat, dar deodată, insolit, clanţa de la<br />
uşă... Fulge-rată de o presimţire, a deschis dulapul, a scormonit printre hainele atîrnate pe umeraşe,<br />
a luat rochia neagră, unica toaletă elegantă care-i mai rămînea, Cutele ei, decolteul tivit cu o<br />
panglică de mătase... Şi rochia aceea rostea în tăcere un secret gata să<br />
mijească...<br />
A ieşit pe coridor, fără nici o teamă de data<br />
aceasta. Şi cum toate obiectele parcă voiau să i se confeseze, i-a atras privirea cutia mare de sus,<br />
din dulapul vechi. De ani de zile, cînd ştergea praful sau zugrăvea pereţii, se întreba ce putea să<br />
conţină şi o uita pînă la o nouă curăţenie... A apropiat un taburet, a tras cutia spre ea, a deschis-o.<br />
Lucrul pe care îl conţinea s-a dovedit a fi ciudat de singur, asemenea unei relicve pe fundul unei<br />
racle. Era un ghips, probabil unul din primele pe care le confecţio-nase peiitru fiul ei şi pe care<br />
învăţase şi el, încă de mic, să şi le facă singur. Acesta era de o mărime atît de redusă, încît, la<br />
prima vedere, nu a ştiut dacă ghipsul acela se mulase pe un picior sau pe un braţ. Da, un picior de<br />
copil, căruia îi recunoştea conturul de o fragilitate înduioşătoare... A pus ghipsul la loc<br />
161<br />
în cutie, a închis-o, apoi, neputîndu-şi înfrîna dorinţa, a îniiăţat din nou mulajul din ghips, l-a lipit<br />
de obraz, de buze. Şi atunci a răsunat secre-tul: „Incestul!"<br />
Cuvîntul s-a sfărîmat în mai multe ecouri, din ce în ce mai vechi. Ele vibrau în noaptea primei<br />
ninsori şi chiar înainte de noaptea aceea. In noap-tea în care somniferele nu-şi făcuseră efectul. Şi<br />
chiar mai demult, cînd, pentru prima oară, îl sur-prinsese pe tînărul necunoscut lîngă sobă. Şi chiar<br />
şi mai demult în amintirile ei. Paltonul acela vechi, al soţului ei, pe trupul gol al adolescentului.<br />
larna trecută îl retuşase şi, văzîndu-l pe umerii fiului său, a trebuit să facă un efort rapid, violent, ca<br />
să nu se gîndească la trupul soţului ei... Şi unica ei rochie de seară. Şi unica ocazie de a o purta —<br />
serile în care L.M. o ducea la teatru. Sosea la Li, îi încre-dinţa copilul şi începea să se pregătească.