Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
La sfirşitul săptămînii a putut deja să-şi aducă fiul acasă. Convalescenţa lui a fost o perioadă de<br />
regă-sire tăcută. Nemişcarea şi suferinţa îl făceau din nou copil. Ea se simţea mai mamă ca oricînd-<br />
Noaptea primei ninsori - noaptea aceea — alcă-tuia în mintea ei un tărîm întins de surditate, pe<br />
care a învăţat să-l evite în gînd şi din care răz-băteau pînă la ea doar cîteva frînturi răzleţe. Ele<br />
semănau cu şirurile de bule de aer pe care le scot din cînd în cînd apele stătătoarc. A înţeles, de<br />
pildă, de ce noaptea aceea avusese loc în ajunul unei dumi-nici, ca şi aceea în care adonnise în<br />
încăperea cu cărţi. Da, într-o duminică, atunci cînd somnul anormal de lung căpăta uşor înfăţişarea<br />
unei sculări tîrzii. Işi amintea şi că unul din rarelc jocuri care îi plăceau copilului ei taciturn la<br />
vîrsta de şapte sau opt ani consta în a suna la uşa de la intrare şi a se ascunde, pregătind surpriza<br />
sosirii unui vizitator absent. în farsa aceea se găsea probabil, îşi spunea ea, aşteptarea reîntoarcerii<br />
tatălui, a cărui „călătorie"<br />
nu se mai termina...<br />
Amintirile o tulburau, dar nu durau. Exact ca şi reflexul fugitiv de a se da înapoi, pe care l-a avut<br />
cînd a văzut piciorul fiului ei, piciorul acela palid de pe care tocmai s-a scos ghipsul. Genunchiul şi<br />
mai ales piciorul rămîneau încă tumefiate, iar degetele mici, strînse, erau de o drăgălăşenie<br />
copilărească şi ciudat de echivocă pe carnea umflată şi cenuşie, pe<br />
Crima Olgăi Arheli.n.ei<br />
155<br />
piciorul mare de bărbat... Medicul pipăia piciorul cu gesturi sigure şi precise, care aminteau de cele<br />
ale unui meşteşugar mînuind o bucată de lemn. Uscăţiv şi nu prea vorbăreţ, parcă se delecta puţin<br />
cu concizia categorică a constatărilor lui. „Va trebui să-l operăm, să-i îndreptăm genunchiul,<br />
explica el pe un ton preocupat să evite orice sentimentalism. Dar o vom face mai tîrziu, după ce se<br />
va odihni..." Chiar seara a recitit pentru a mia oară paginile consacrate parcă special cazului acela<br />
al bolii, toc-mai din ziua aceea a vieţii fiului ei. Avea adesea impresia absurdă, cînd citea volumele<br />
că autorii lor îi cunoşteau copilul şi îi prevedeau evoluţia bolii. Iluzia era deosebit de puternică în<br />
seara aceea, în rîndurile pe care le rostea în minte, recunoscîndu-le pe de rost după conturul<br />
paragrafelor: „Piciorul mai mult sau mai puţin îndoit spre coapsă nu pennite decît un mers greoi şi<br />
obositor, în vîrful picioarelor. Muşchii membrului inferior se atrofiază..."<br />
Noaptea, înainte de a adormi, şi-a imaginat, însă foarte fizic, infinita complexitate a anilor pe care-i<br />
trăise, încîlceala lor fără început şi sfirşit, fără nici o logică. Amintirea copilului s-a întreţesut în<br />
mănunchiul lor ca o venă dezgolită, fierbinte. L-a văzut din nou pe adolescentul palid care, în<br />
cabine-tul doctorului, îşi punea hainele cu o bruscheţe gră-bită. îi vedea încheieturile fragile ale<br />
mîinilor şi, cînd el îşi ridicase faţa, minusculele vinişoare albăs-trii de sub ochi... N-a putut să stea<br />
culcată, s-a dus la fereastră şi, cu ochii închişi, cu fruntea lipită de geam, şi-a spus că era logica<br />
acestei vieţi dure-roase şi haotice : adolescentul care va împlini cinci-sprezece ani la primăvară,<br />
dacă va mai apuca primăvara...<br />
lar apoi, într-o seară de decembrie, a zărit pe stratul subţire care se forma întotdeauna la suprafaţa<br />
infuziei o urmă uşoară de pulbere albă. Mirată şi<br />
,_. Andre'i Makine 156<br />
ea de calmul său, a golit lichidul, a spălat crăti-cioara de aramă, a pus-o pe uscătorul de vase. Şi,<br />
simţindu-se urmărită de toate obiectele, de pereţi, s-a dus în camera ei.<br />
Viaţa s-a concentrat în arcadele ochilor, în linia încordată a gurii. Amprenta aceea incompletă, asemenea<br />
schiţei unei măşti mortuare — chipul lui —, se desena singură pe pernă. Din profil. Trupul<br />
dispă-ruse, amestecat cu pliurile îngheţate ale cearceafului. Şi, pierdută în absenţa aceea, în<br />
adîncurile albeţii insensibile, inima îi bătea cu un foşnet de chibrituri ude.