Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
139<br />
şi lipsită de confort. Oamenii se grăbeau să plece, de îndată ce aveau posibilităţi, ca să se instaleze<br />
sau pe străduţele din oraşul dejos sau, şi mai bine, în cartierul primăriei, sau, în sfirşit, la Paris.<br />
Diferitele plecări trasau un fel de ierarhie a reuşitei personale, dădeau naştere invidiei şi rivalităţii,<br />
pe care le ştergea uneori o cu totul altă plecare: moar-tea. Ea reunea pe toată lumea în jurul<br />
sicriului unei bătrîne locatare ce avea să părăsească clădirea de cărămidă roşie, făcînd să pară,<br />
pentru cîtva timp, celelalte mutări derizorii şi toate la fel.<br />
Marele vis iniţial nu a lăsat, în cele din urmă, decît o singură urmă vizibilă: o ciudată construcţie<br />
lunguiaţă de vreo douăzeci de metri, o anexă lipită de zidul fabricii, cu faţa spre rîu. In ignoranţa<br />
lor arhitecturală, emigranţii sperau să dubleze fară greu-tate numărul de apartamente, înconjurînd<br />
clădirea cu un şopron lung, care nu va avea nevoie decît de un singur perete. Dar materialele de<br />
construcţie s-au dovedit a fi prea scumpe, unii locatari rău platnici, iar primăvara rîul umflat a<br />
inundat tron-sonul deja construit. Un fel de şalupă mică, tîrîtă de curent, a-a lipit de uşă. Nămolul a<br />
îngroşat par-tea dejos a clădirii. Emigranţii au înţeles atunci de ce localnicii din Villiers lăsau<br />
neocupat terenul acela întins dintre fabrică şi rîu...<br />
Casa-şopron a rămas fără viaţă pînă la sosirea, în 1939, a prinţesei Arbelina. Ea a fost aceea care a<br />
curăţat-o şi a amenajat-o, a sădit flori sub ferestre şi un scoruş lîngă trepte. în anii următori nu a<br />
avut de înfruntat năvala apelor.<br />
Depreciată tocmai din cauza aerului ei familial, care ar fi trebuit, după spusele primilor veniţi, să-i<br />
asigure gloria, fosta fabrică de bere a căpătat două porecle ironice, pe care emigranţh le foloseau<br />
fără nici o deosebire şi pe care, cu timpul, le-au adoptat chiar şi francezii: Hoarda de Aur şi<br />
Caravanseraiul.<br />
14o<br />
Doar cîteva asamblaje mecanice acoperite de mai \ multe straturi de ghips şi de vopsea mai<br />
aminteau destinaţia iniţială a clădirii. o bară de oţel care 1 traversa tavanul sufrageriei din azilul<br />
de bătrîni, un mecanism mare, înfipt între ferestreie de pe un coridor. Dar mai ales enorma roată de<br />
scripete înţe-penită în zidul bibliotecii. Nimeni nu şi-a asumat riscul de a o desprinde de<br />
suporturile ei, de teama de a vedea prăbuşindu-se un etaj. De altfel, de multă vreme, locuitorii<br />
Hoardei nu mai remarcau vesti-giile de fier care îşi arătau ici si colo grinzile sau<br />
pîrghiile inutile.<br />
Trăind în anexa aceea ciudată, Olga avea impre-sia că se afla foarte departe de viaţa comunitară a<br />
Hoardei. Casa ei, lipită de spatele fostei fabrici, nu avea astfel nici o legătură cu curtea interioară,<br />
în care se încrucişau toti nervii căminului de exilaţi. Pentru a se duce în fiecare dimineaţă la<br />
bibliotecă era obligată să meargă de-a lungul peretelui paralel cu malul, să înconjoare două colţuri<br />
ale fabricii şi chiar să facă uneori un ocol pe una din străduţele întortocheate ale oraşului dejos, ca<br />
să evite locurile îmbibate cu apă şi grămezile de moloz acoperite de urzici, rămăşiţe ale lucrărilor<br />
abandonate. Astfel, intrînd pe uşa principală, avea de fiecare dată im-presia că soseşte de foarte<br />
departe. In plus, în mo-mentul instalării ei, jumătate din apartamentele altădată suprapopulate erau<br />
nelocuite. In timpul războiului, risipirea Hoardei avea să se amplifice. Mai rămîneau aici doar<br />
locatarii care nu erau des-tul de bogaţi ca să plece, ca bătrînul spadasin, sau pei care nu erau încă<br />
destul de bogaţi, ca tînărul pictor cu halatul întărit de straturile pestriţe de vopsea. Mai erau şi<br />
bătrînele de la azil, care nu plecau pentru că-şi aşteptau moartea. Şi cîţiva pro-prietari de grădini de<br />
zarzavat, care aşteptau recolta.<br />
141