Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
perete, să-l ucidă pe primul venit. Sau să se alăture asediatorilor, căci zdrenţele ei o fac atît de<br />
apropiată de ei. Sau, dimpotrivă, să se adăpostească într-o casă goală şi să reziste absurd pînă la<br />
ultimul cartuş. Sau să intre în teatru, să se instaleze pe un scaun capitonat cu pluş, să aştepte. Sau,<br />
în fine, să<br />
se omoare...<br />
Secunda aceea de raţionament limpede îi reînvie<br />
frica, suferinţa. Şi, mai ales, instinctul de supra-vieţuire. Cuprinsă de panică, se rătăceşte la<br />
răspîntia străzilor, aleargă, face cale întoarsă, îl vede iar pe soldatul ucis — cineva i-a şi luat puşca.<br />
Deodată,<br />
Crima Olgai Arhelina<br />
133<br />
crîmpeie de muzică. Parterul unui restaurant pustiu, cu geamurile în ţăndări, cu uşile smulse.<br />
Inăuntru, un bărbat îmbrăcat cu o şubă cu mînecile descu-sute, cu o căciulă de blană pe cap, cîntă<br />
la pian. Gura unei sobe de faianţă scuipă afară fum negru, umplînd încăperea şi muzicianul cu<br />
scame negre de funingine. El interpretează o arie de bravură tra-gică, ştergîndu-şi din cînd în cînd<br />
obrajii uzi de lacrimi. Picioarele umflate îi sînt goale, îi alunecă de pe pedale, bărbatul se strîmbă şi<br />
degetele i se năpustesc cu şi mai multă violenţă. Chipul îi este aproape negru. „Othello!" exclarnă<br />
în ea o amintire foarte veche. lese şi, la capătul străzii, vede portul. Nu se mai grăbeşte. Indiferenţa<br />
şi toropeala revin. Traversînd pasarela, îşi cufundă privirea în apa murdară, între granitul cheiului<br />
şi vapor. Se simte de aceeaşi consistenţă ca lichidul rece, verzui, mînjit cu petrol, cu scînduri rupte,<br />
cu peşti morţi. Este imensă ispita de a dispărea în materia atît de apro-piată de ea, ca să nu mai<br />
sufere, ca să nu mai aibă de dezlipit pleoapele împovărate de o crustă gal-benă, uscată.<br />
Şi cînd, confundîndu-se cu tangajul greoi al vasu-lui surprins de viscol, va plînge cu ochii ei<br />
torturaţi, nu va fi nici din cauza suferinţelor trupului său, nici din cauza fricii care le va smulge<br />
rugăciuni şi ţipete celorlalţi fugari. Va simţi foarte intens că nu există nimeni în universul acesta<br />
căruia i-ar putea adresa rugăciunea ei. Fiinţa i se va reduce la rănile care-i mustesc, la pielea roasă<br />
de păduchi. Toate gîn-durile îi vor ajunge la o unică înţelepciune: lumea este totuna cu răul, un rău<br />
mereu mai viclean decît poate bănui omul, iar binele este una din vicleniile lui. „Sufăr", va geme<br />
ea, şi va şti că nu va exista nimeni sub cerul acesta de la care să poată spera compasiune. Singurul<br />
cer pe care-l va vedea va fi un dreptunghi de frig, de împroşcături sărate şi de<br />
134<br />
rafale urlînd în spatele uşii pe care o vor deschide în goană matelotii. Unicul ei cer. Căci lumea<br />
aceasta<br />
ea a vrut-o aşa. Şi aşa a devenit.<br />
Nu, va plînge în clipa în care vecinul ei, cu faţa suptă, cu privirea moartă, va şovăi o secundă, apoi<br />
îşi va împărţi cu ea pîinea...<br />
Mai tîrziu, va afla că cel din urmă vapor va părăsi<br />
Rusia la cîteva ore după plecarea lor, ducîndu-i pe cei din urmă fugari şi pe cei din urmă apărători<br />
ai oraşului, printre care o va recunoaşte, la Constan-tinopol, pe femeia îmbrăcată în soldat şi<br />
înarmată, cu o cicatrice adîncă ce-i brăzdează obrazul de la bărbie pînă la tîmplă. Li...<br />
Sosită la Paris, după lungi ocoluri de-a curmezi-şul Europei, rămîne mai multe luni într-o<br />
înduioşare dureroasă în faţa lucrurilor celor mai simple: o bucată de săpun parfumat, pe care-l<br />
miroase adesea cu nesaţ pe ascuns, simţind un fior uitat furni-cîndu-i pielea, dulcea arsură a primei<br />
înghiţituri de cafea fierbinte în tihna matinală a unui bistrou, limba, gesturile care nu agresează,<br />
priviri în care nu mai trebuie să caute să-şi ghicească condam-narea sau punerea în libertate.<br />
Parisul seamănă cu gîtul unei pîlnii - imensa Rusie îşi transvazează masa de oameni. Este