You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
auzit amenin-ţările soldatilor aceia învingători. „O să vă scoatem maţele şi o să vă spînzurăm de<br />
ele!", îndeosebi ima-ginea asta a impresionat-o... Durerea care îi arde acum pîntecele îi pare<br />
aproape derizorie în compa-raţie cu torturile de care se teme. Suferă mai mult din cauza mirosului<br />
înţepător al crucii de aramă care se desprinde de pe pieptul roşcat al violato-rului şi pe care o simtc<br />
pe buze. Precum şi din cauza mirosului acru al trupului mare, murdar. In ciuda răsuflării care o<br />
înăbuşă, distinge brusc un pas iute şi, cu coada ochiului, are timp să zărească un genunchi ce atinge<br />
pămîntul, podeaua. o împuşcă-tură de revolver îi umple capul de o surditate moale, o face să<br />
strîngă din pleoape. Unica senzaţie care îi rămîne este lenta înmuiere a cărnii întărite înfipte în<br />
pîntecele ei... Şi şuvoiul gros care începe să-i curgă pe obraz din tîmpla soldatului. Trupul acela<br />
enorm devine şi mai greu şi, în sfirşit, o eliberează, alunecînd deoparte, ca o masă flască. Se<br />
refugiază într-o altă încăpere. Senzaţia de membru încordat ce se deslinde în adîncul pîntecclui i se<br />
împrăştie în trup... Cînd traversează din nou casa îşi vede<br />
131<br />
paşii îmbibaţi cu sînge. în curte, un bărbat, un adevărat uriaş, cu ochi întunecaţi de oriental, îi face<br />
semn să aştepte. Impuşcăturile se îndepăr-tează încet. Imbrăcămintea bărbatului nu se prea<br />
deosebeşte de echipamentul soldatului ucis. o pri-veşte insistent, aproape zîmbind. „Prinţul<br />
Arbelin", murmură el, încHnînd capul, înainte de a dispărea în direcţia împuşcăturilor. Ea nu ştie<br />
dacă l-a auzit. Trupul retrăieşte moartea înlăuntrul ei a cărmi celuilalt. „Era prima ta dragoste", îi<br />
suflă în minte o voce zeflemitoare. „Mica afurisită!" — găseşte ea brusc denumirea aceasta şi se<br />
simte subit îmbă-trînită... Durerea ei este repede risipită de alte dureri.<br />
La Kiev, unde petrece mai multe săptămîni as-cunsă într-un subsol plin cu apă pînă la glezne, află<br />
de moartea vărului ei. Cînd roşiii sînt alungaţi, doar pentru cîtva timp, din oraş, rudele victimelor<br />
se duc la locul execuţiilor. Este curtea fostei şcoli. Zidurile de înălţimea unui om sînt acoperite cu<br />
un strat gros de sînge uscat, de bucăţi de creier, de fişii de piele cu smocuri de păr. în rigolă sîngele<br />
bălteşte, negru... Mai tîrziu, cînd este din nou în stare să gîndească, îi revine amintirea poemelor<br />
care vorbeau despre „boala princiară". Sîngele de hemofil, sursa atîtor versuri patetice, se amestecă<br />
cu terciul sîngelui tuturor acelor anonimi într-o rigolă înfundată cu rămăşiţe de carne.<br />
La un moment dat, crede că i-a dispărut orice urmă de sensibilitate... Se succed oraşe pustiite de<br />
incendh, case spintecate de jafuri, felinare cu cior-chini de trupuri spînzurate (într-o zi, unul din<br />
cada-vre, deja vechi probabil, cade şi o atinge uşor cu braţele lui zdrenţuite). Ca s-o mai poată răni,<br />
durerea trebuie să fie deosebit de vie — pînza rochiei<br />
Andre't Makine<br />
132<br />
sale lipite de o rană şi pe care trebuie s-o smulgă. Sau prea meschină — arsura obsedantă a pişcăturilor<br />
de păduchi. Sau prea stupidă - aşteptarea, printre alte femei, a torturii pe care trebuie să o<br />
inventeze un bărbat pipernicit, îmbrăcat cu o manta de piele şi devenit astfel „comisar", care suferă<br />
de o durere de dinţi şi le cercetează pe prizoniere cu şi mai multă ură, pînă cînd una dintre ele îi<br />
întinde o sticluţă de parfum (ultimul ei talisman de feminitate) ce-i alină suferinţa şi le aduce o<br />
eliberare nesperată.<br />
Se recunoaşte din ce în ce mai puţin în fiinţa aceea flămîndă, în zdrenţe, cu ochii inflamaţi.<br />
Văzîndu-şi imaginea în vitrina spartă a unui magazin, aproape de port, o salută înainte de a o<br />
întreba încotro este cheiul de îmbarcare. Umblă desculţă, nu mai are nimic de purtat. Oraşul acela<br />
de pe litoralul Mării Negre este ultimul punct încă liber. Se duc deja lupte în cartierele mărginaşe.<br />
Din cînd în cînd tre-buie să ocolească un mort, să se ascundă în spatele unui zid ca să nu fie<br />
mitraliată. în faţa vitrinei, înţelegîndu-şi greşeala, percepe o scurtă trezire a conştiinţei, simte o<br />
uşoară crispare a buzelor - un zîmbet! - şi îşi spune că libertatea pe care a visat-o atît este<br />
dobîndită, absolută în acest oraş aflat în război. Ar putea să ia arma soldatului mort întins lîngă