You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
zgomotul căderii ei îi smulge pe falsul ţăran şi pe doamna în muslin din lupta lor tandră şi<br />
sălbatică. Ochii bărbatului culcat în fotoliu se deschid larg, i se ridică partea de sus a trupului.<br />
Femeia călare pe pîntecele lui se răsuceşte, ca să nu-şi piardă echi-librul... La capătul coridorului,<br />
sala cu masa pentru dineu : un lacheu bea pe ascuns din paharul bărba-tului căruia i s-a furat<br />
peruca... Pe scări, portretul bunicii, agăţat pe dos, cu capul în jos - gluma pre-ferată a musafirilor la<br />
petreceri. Olga ia din cui portretul, îl inversează. în momentul acela, la celă-lalt capăt al coridorului<br />
apare falsul ţăran. Ea se năpusteşte spre vacarmul unui pian, sperînd să se piardă în mulţimea de<br />
dansatori. Dar pianistul e singur. Este un Othello, peste măsură de maur, beat, şi care îneacă sala<br />
sub o avalanşă de bravură şi disperare. Clapele albe sînt toate pătate cu ne-gru... Oboseala,<br />
noaptea, cele două pahare de şam-panie care i-au fost servite fără să i se recunoască chipul sub<br />
mască fac solul grădinii instabil. Spuma perlată a merilor invadează cărările, o fac să se rătăcească<br />
prin albul înmiresmat al crengilor. Deo-dată, în străfundul desişului noctum se aude galopul unui<br />
cal. Se apropie, se îndreaptă spre ea nevăzut, din ce în ce mai ameninţător, parcă o urmăreşte, gata<br />
să ţîşnească în trosnetul crengilor rupte. Ea se lipeşte de trunchiul unui copac şi, în aceeaşi clipă,<br />
apare călăreţul. Este un elev ofiţer care a venit la petrecere fară să se gîndească la o deghizare şi,<br />
plic-tisit repede de bucuria îmbibată cu vin a celorlalţi, a fugit şi zboară peste grădină şi cîmpul<br />
adormit. Uniforma lui neagră scînteiază de petale albe. Ea înţelege că pe el îl căuta inconştient prin<br />
săli...<br />
A doua zi simte la adulţii care vorbesc cu ea o uşoară ezitare jenată, în vocea, în privirea care ba<br />
fuge de a ei, ba pare să-i pună întrebări. Pentru prima oară în viaţă se bucură de slăbiciunea lor.<br />
123<br />
Crima Olgai Arbelin.a<br />
Constată că lumea lor este cu mult mai puţin sigură decît pare şi că te poţi folosi de incertitudinile<br />
ei. o voce necunoscută răsună în ea: o voce batjoco-ritoare, agresivă, care de acum înainte îşi<br />
propune să detecteze ungherele ruşinoase ale fiecărui gînd, ale fiecărui gest, să zgîndăre drojdia<br />
groasă din inimi... Seara, cînd una din verişoarele ei începe să cînte o poloneză melancolică, se<br />
trezeşte vocişoara aceea: „Şi dacă i-aş spune că ieri, într-o încăpere, la zece metri de aici, o femeie<br />
semănînd cu un liliac se agita ca o posedată călare pe un bărbat, bărbatul de care biata mea<br />
verişoară este îndrăgostită nebuneşte..."<br />
Lumea e aşadar jocul acela excitant, crud. Un joc cu combinaţii inepuizabile, cu reguli pe care le<br />
poţi schimba tu însuţi în timpul partidei.<br />
Trei săptămîni după aceea începe o nouă petre-cere, cu un foc de artificii, ca adesea. Li, cu capa ei<br />
de magician, oficiază fericită de aplauzele şi de strigătele ce însoţesc fiecare salvă. Bucuria este în<br />
toi cînd o rachetă violetă îşi ratează avîntul şi re-varsă pe peluză, pînă la rădăcina merilor, o<br />
violentă jerbă de scîntei. Li se alătură veseliei generale, vocea i se pierde în corul dezordonat al<br />
musafirilor. Le trebuie cîteva minute ca să înţeleagă că rîsul ei este de fapt un oribil plînset de<br />
durere. Rana albă care îi brăzdează chipul de la bărbie pînă la tîmplă se umple deja de sînge...<br />
Noaptea, în casa împovărată de tăcerea unei petreceri ratate, Olga se gîndeşte din nou la regulile<br />
nesigure şi schimbătoare ale jocului care se numeşte viaţă. Li este ceea ce lumea numeşte „o fată<br />
de oameni săraci". După toate căr-ţile, după bunul simţ, după bunele sentimente cu care era hrănită<br />
copilăria lor, Li avea dreptul la o minunată revanşă, care i-ar fi răsplătit bunătatea, modestia. Şi<br />
iată că este lovită cumplit, pe viaţă... Aşadar, poate aveau dreptate să inverseze portretul<br />
124