Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
omanul Pe vremea fluviului Amur şi mai ales în Testamentul fran-cez, abandonată în Recviem<br />
pentru Est (2000), şi reluată cu o sobrietate clasică în Muzica unei vieţi (2001).<br />
Romanul începe cu evocarea unui cimitir rusesc ortodox de lîngă Paris, aşadar a unui loc al morţii,<br />
prezentat ca un pitoresc labirint exotic, unde „hoţii de confidenţe", veniţi să asculte poveştile<br />
bătrînului paznic, încearcă să înţeleagă sufletul slav în faţa pietrelor de rnorniînt care fixează prin<br />
inscripţiile lor funerare şi prin istorisirile bătrînului uriaş „lunecarea [...1 atît de rapidă şi personală<br />
de la viaţă la moarte" a ruşilor ce odihnesc acolo.<br />
Enigma întrevăzută din titlu desemnează un criminal, dar nu şi crima comisă. Este vorba oare de<br />
avortul pro-vocat Olgăi de buna şi vechea ci prietenă Li-Alexandra, prin care cste suprimată, cu<br />
riscul pedepsei capitale, o inocentă viaţă abia înfiripată? Sau de o crimă pasională, cum vor<br />
neapărat să creadă locuitorii din Villiers-la-F'oret, ahtiaţi de senzaţional ? Are loc, într-adevăr, o<br />
anchetă oficială, cu poliţişti, judecător de instrucţie, grefier, chiar un traducător, martori, şi un<br />
posibil vinovat prczumtiv, prinţesa Olga Arbelina, care, în mod neaşteptat, se acuză ea însăşi<br />
insistent de crimă, deşi nimic nu îi confirmă autoînvinovăţirea. Sfirşeşte prin a fi scoasă de sub<br />
acu-zare, spre marea dezamăgire a localnicilor, conchizîndu-se că a avut loc un nefericit înec<br />
fortuit, un accident mortal stupid. Traducătorul e, totuşi, îndreptăţit să fie surprins de insistenţa cu<br />
care se acuză prinţesa de o crimă pe care nu a'comis-o. Ea se simte responsabilă şi chiar vinovată<br />
căci a dorit moartea victimei, Serge Goleţ, fost ofiţer de cavalerie în armata albgardistă, care,<br />
refugiat după Revoluţie în Franţa, exercită clandestin meseria de doctor<br />
şi, oficial, pe cea de hingher. Aşa-zisa lui dragoste pentru prinţesă este o replică trivială a iubirii<br />
neţărmurite, absolute, a Olgăi Arbelina pentru fiul său, care o va duce la adevărata ei crimă, iniţial<br />
inconştientă, descoperită de ea din întîmplare, cu oroare, dar apoi, încetul cu încetul, asumată,<br />
crima împotriva firii, crima care încalcă legile omeneşti, incestul, temă care i-a fascinat pe autorii<br />
tragici încă din Antichitate, ducînd la opere răscolitoare, ca Oedip sau Fedra, dar şi la romane<br />
franţuzeşti contemporane mediocre, precum Pe cine îndrdznesc să iubesc de Herv6 Bazin.<br />
Numai că, la început, Olga este victima inocentă a fiului, victima unui viol repetat, în urma căruia<br />
rămăsese însărcinată, şi pe el îl acuză de crimă în sinea ei, cînd îl surprinde îngrozită turnîndu-i din<br />
belşug un somnifer, pe ascuns, în ceaiul de flori de hamei pe care-l bea seara. Această descoperire<br />
incredibilă, insuportabilă, o face să dorească disperat să fugă, să dispară, să-şi curme viaţa, atît este<br />
de cutremurată de grozăvia celor întîmplate fără voia sau ştirea ei şi de constatarea bruscă a<br />
metamorfozei fiului ei, a copilului ei, neobservată de ea pînă atunci, într-un tînăr necunoscut. Dar<br />
de fiecare dată cînd încearcă să pună capăt acestei monstruozităţi, fără a îndrăzni vreo-dată aă<br />
vorbească deschis cu fiul ei despre incest - pe care îi este imposibil să-l numească -, viaţa lui este<br />
brusc pusă în primejdie, fie de un accident grav, datorat hemofiliei, fie de tentativele lui deghizate<br />
de sinucidere. Olga recurge atunci la un fel de nefiinţă, lăsîndu-se în voia fiului ei, consimţind la<br />
incest, imitînd somnul, simulînd moartea conştiinţei, dar teama crescîndă de a-şi pierde fiul o face<br />
să accepte totul, împotmolind-o într-o pasiune care o izo-lează de ceilalţi, izolare agravată de o<br />
iarnă foarte grea, cu totul neobişnuită în regiunea pariziană, nemaiîntîlmtă de aproape un secol, de<br />
fapt o minunată iarnă foarte rusească. Inevitabilele inundaţii de primăvară sporesc izolarea Olgăi,<br />
care nu mai trăieşte decît pentru fiul ei. Deşi consideră incestul monstruos, de nenumit şi inavuabil,<br />
iminenţa morţii fiului ei o face pe Olga să-l accepte, crezînd că aceasta e singura iubire<br />
îngăduită fiului ei înainte de a muri. Cînd Olga îşi dă seama că ameninţarea morţii nu este chiar atît<br />
de apropiată, mintea începe să i se tulbure. Şantajul fostului ofiţer-medic, care a ghicit totul<br />
văzînd-o pe fereastră, în plimbările lui nocturne, în<br />
braţele fiului ei, în dormitor, o dezaxează şi mai mult, mărindu-i spaima că incestul va fi descoperit<br />
şi de ceilalţi. După moartea accidentală a lui Goleţ, cu carc acceptase să se plimbe cu barca pe rîu,<br />
de teamă ca acesta să nu-i divulge teribilul secret, Olga Arbelina, care îşi pierduse deja<br />
discernămîntul, apoi noţiunea timpului, confundînd trecutul cu prezentul, după anchetă îşi pierde şi