You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
întors spre perete, băr-batul care îi spiona cu un zîmbet complice. Ea şi-a amintit de patul mare, de<br />
cearceafurile care miroseau a rîu, da, exact acelaşi miros ca apa călduţă<br />
258 Andrei Makine<br />
care şiroia sub margineajoasă a bărcii. Sub privirea care îi supraveghea, ea şi adolescentul cu<br />
trupul încă ud încercau să-şi mascheze dragostea. Da, căutau foarte inocent un obiect rătăcit în<br />
cutele patului răvăşit. Dar tot simulînd căutarea, se înlănţuiau, se sărutau, se dăruiau unul altuia...<br />
Ea s-a silit să audă. Goleţ tocmai îi vorbise. Pro-babil spusese „trebuie să profităm de zilele acestea<br />
frumoase, nu se ştie niciodată", cuvinte pe care le repeta din cinci în cinci minute... Pata de lut de<br />
pe frunte se întindea într-un lung firicel şerpuitor. „Dacă aş putea măcar să-l întreb: apartamentul<br />
acela, scormonirea simulată într-un pat în dezor-dine sînt adevărate?" a spus înlăuntrul ei o voce<br />
fară speranţă. Era vocea „micii afurisite", a recu-noscut-o aproape cu bucurie, căci cuvintele ei<br />
erau singurele care o mai legau de ziua aceea, de conver-saţia bărbatului, de viaţă... S-a aplecat, şia<br />
cufundat mîna în apă. Avea să spele urma noroioasă de pe fruntea lui...<br />
în momentul acela au acostat. Goleţ a sărit pe mal, a tras botul bărcii într-un colţişor ascuns între<br />
sălcii, în mijlocul hăţişului algelor. Apoi a ajutat-o să coboare, a instalat-o într-o poieniţă<br />
înconjurată de mărăcini. A făcut-o cu grija pe care ai avea-o de un bolnav important sau de un vas<br />
umplut cu apă, cu o cască de flori, şi pe care ţi-e teamă să nu-l spargi chiar în ultima clipă. Sau<br />
poate (vocea „micii afurisite" a străpuns surzenia care o învăluia), da, mai degrabă grija pentru o<br />
persoană al cărei rang nu se potrivea cu un picnic pe malul apei. „Prinţesa Arbelina, i-a suflat<br />
vocea. Ceea ce tu continui să fii pentru el. încă e sensibil la această valoare supli-mentară a<br />
trupului tău..."<br />
Goleţ a întins faţa de masă, a pus sticla, a scos din sacoşa lui două pahare, pîine şi un pachet plin<br />
de pete de grăsime. „Prinţesa Arbelina", s-a gîndit<br />
Crima Olgdi Arbelina 259<br />
ea, irnaginîndu-şi viaţa în care cuvintele acelea aveau un sens, pe care o trăiau oamenii care o<br />
cunoşteau. Hoarda de Aur, Villiers, Paris... Lumea aceea i-a părut inexistentă, văzută într-un vis<br />
dispărut între timp. Nu mai exista decît etuva reavănă a acelei după-amieze de iulie, mirosul<br />
dulceag al apei căl-duţe, mîloase, o feineie pejumătate lungită pe iarbă cu un pahar în mînă, pe care<br />
şi-l apropia din cînd în cînd de buze, cedînd rugăminţilor unui bărbat care vorbea fără întrerupere.<br />
Un bărbat care la căderea nopţii avea să-i frămînte sînii, s-o pătrundă, să adoarmă lîngă ea. Avea<br />
deja toate mişcările acelea imprimate în el, în braţele învineţite de vene groase, în degetele lui cu<br />
unghii late şi galbene...<br />
— Şi cînd mă gîndesc că toate astea erau sub zăpadă!<br />
Era întins, cu cotul înfipt în pămînt, cu picioa-rele încrucişate şi, fără să-şi lase paharul, întindea<br />
braţul, arătînd cîmpul de dincolo de rîu. Ea a închis ochii şi i-a făcut semn să nu mai spună nimic.<br />
Inlăun-trul ei s-a înfiripat o noapte fragilă, în care mergea recunoscînd cu o fericire dureroasă<br />
creanga cristali-zată de promoroacă, micul iaz îngheţat, dar mai ales ţesătura florală a gheţii de pe<br />
un geam negru...<br />
Goleţ a smuls-o din uitarea de sine. Probabil s-a gîndit că ochii închişi peste care, pentru mai multă<br />
orbire, ea îşi pusese mîna, anunţau beţia, aban-donul. Fără să se ridice, a executat o tîrîre rapidă şi<br />
s-a aflat în spatele ei. A apucat-o de umeri, a răsturnat-o spre el, i-a strecurat o mînă sub spate. Şi a<br />
încremenit cînd i-a văzut ochii, pe care ea i-a deschis brusc: o privire nemişcată, care nu exprima<br />
nimic, care nu îl vedea, care nu vedea nimic... Des-prinzîndu-se de ea, a scos, fără să vrea, un fel<br />
de geamăt de plăcere curmată, aproape un mieunat. Ea s-a ridicat, l-a fixat pe bărbatul ghemuit la<br />
picioa-rele ei, apoi şi-a purtat privirea spre îngrămădirea<br />
260<br />
Andrei Makine