You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
DACIA<br />
magazin<br />
16<br />
nr. 59, mai–iunie 2009<br />
al Cavalerului Trac, adică al lui Apollon-Zalmoxis. MANI înseamnă „a du<strong>ce</strong>; a du<strong>ce</strong> cu sine; a purta“, de unde româna a<br />
moştenit a mâna. VAZOS se tălmă<strong>ce</strong>şte prin „lumină; strălucire; curat; alb“ (cf. grec. phos „lumină“; germ. weiss „alb“).<br />
Aşadar, MANI-VAZOS înseamnă „Purtătorul de Lumină“, precum latinescu Lucifer şi românescul Lu<strong>ce</strong>afăr.<br />
Cum se ştie, în graiul moldovenesc autentic, grupurile de sunete <strong>ce</strong>, ci se pronunta she, shi; deci, numele de familie<br />
al poetului se va fi pronunţa Eminovishi sau Iminovishi, mai aproape de MANIVAZOS; apoi, sub influenţa limbii literare,<br />
a devenit Eminovici, cu varianta Iminovici. Numele era pan-tracic, de vreme <strong>ce</strong> o <strong>ce</strong>lebră familie de ma<strong>ce</strong>do-români se<br />
numeşte Minovici.<br />
Iniţiala E, cu varianta I, era, în tracă, articol hotărât, care a fost pus înainte de MANIVAZOS.<br />
„Romanizarea“ numelui in <strong>Eminescu</strong>, ac<strong>ce</strong>ptată şi de poet, nu exclude un sinonim dacic ca E-MANI-ESCO, unde<br />
ESCO înseamnă „lumină; foc; strălucire“ (cf. rom. iască; a usca; slav. iskra „scânteie“) şi este o variantă pentru OESCUS,<br />
atestat ca localitate în Moesia, pe malul Istrului, şi care astăzi se numeşte Iskar.<br />
Dacă a existat şi un nume ca E-MANI-ESCO în <strong>Dacia</strong>, el s-ar tălmaci tot prin „Purtătorul de Lumină“ sau<br />
„Lu<strong>ce</strong>afărul“ (cf. rom. di-mineaţa; Minovici, pronunţat de aromâni Minovitzi). În sprijinul unui nume ca E-MANI-ESCO<br />
vine Minsk, din fostul spaţiu nord-tracic, astăzi capitala Republicii Belarus, menţionat prima oară în anul 1067 sub<br />
numele de Menesk.<br />
Mitul dacic al soarelui<br />
în poemul postum eminescian<br />
Memento mori<br />
prof. Ghe<strong>org</strong>he BUCUR<br />
Lucrarea îşi propune să <strong>ce</strong>r<strong>ce</strong>teze unul dintre numeroasele mituri pe care le foloseşte ,,poetul nostru naţional”,<br />
Mihai <strong>Eminescu</strong> – mitul soarelui – con<strong>ce</strong>pt fundamental întâlnit în toate civilizaţiile lumii.<br />
Dintre <strong>ce</strong>le aproximativ 150 de motive identificate de <strong>ce</strong>r<strong>ce</strong>tători în opera poetului, alături de motive<br />
istori<strong>ce</strong>, mitico-legendare, ale „elementelor“, animaliere, vegetale, acvati<strong>ce</strong> ş.a., <strong>ce</strong>le cosmi<strong>ce</strong> ocupă un loc important în<br />
imaginarul poetic de tip romantic: lună, stele, lu<strong>ce</strong>afăr, astru, noapte etc.<br />
Motivul soarelui nu a fost luat în considerare de critica literară anterioară (G. Călinescu, N. Bomher ş.a.). Prima<br />
menţiune şi analiză a motivului o fa<strong>ce</strong> <strong>ce</strong>r<strong>ce</strong>tătorul Bucur Ghe<strong>org</strong>he în lucrarea „Motivul soarelui în lirica antumă a lui<br />
Mihai <strong>Eminescu</strong>“, în cadrul unui simpozion la Tul<strong>ce</strong>a, la 150 de ani de la naşterea poetului şi publicat în 2001.<br />
Cer<strong>ce</strong>tarea are ca obiectiv identificarea a<strong>ce</strong>stui motiv în <strong>ce</strong>lebrul poem postum Memento mori, precum şi explicarea<br />
şi analizarea semnificaţiilor lui.<br />
Se foloseşte ca text suport al studiului varianta din „Opere alese“, vol. II, în îngrijirea lui Perpessicius, 1964.<br />
Metoda de lucru folosită include, în esenţă, identificarea motivului în text, analiza cantitativă prin pro<strong>ce</strong>deul<br />
numeric, raportarea la alte creaţii, clasificarea pe tipuri a motivului şi valorificarea semnificaţiilor lui.<br />
Mitul dacic al soarelui este prezent în text în mai multe ipostaze. Practic, el se concretizează în lexemul substantival<br />
soare, în diferite forme flexionare, găsit de 53 de ori. La a<strong>ce</strong>stea se mai adaugă şi forma adjectivală solară din „poarta<br />
solară“ şi verbul la gerunziu, sorind. Termenul este prezent direct cu 55 de întrebuinţări şi, dacă se adaugă sintagmele<br />
„<strong>ce</strong>rescul frate“ şi „poarta răsăririi“, numărul total al întrebuinţărilor se ridică la 57.<br />
Frecvenţa a<strong>ce</strong>stui motiv în <strong>ce</strong>le 1302 versuri este, în medie, de o apariţie la 23 de versuri, iar raportat la numărul<br />
de strofe (217) este o întrebuinţare la aproximativ 4 strofe. <strong>De</strong> aici, se poate fa<strong>ce</strong> observaţia că motivul are în poem o<br />
frecvenţă mare.<br />
Situaţia capătă relevanţă deosebită dacă se fa<strong>ce</strong> o paralelă cu poeziile antume, care, după Perpessicius, sunt în<br />
număr de 89 şi cuprind aproximativ 4000 de versuri, unde motivul soarelui apare în 15 texte cu 23 de întrebuinţări.<br />
Raportând numărul de 2,39 mai mare de apariţii la numărul de trei ori mai mic de versuri (1302), rezultă că frecvenţa<br />
a<strong>ce</strong>stui motiv în poem este de 7 (3x2,39=7,17) ori mai mare. Diferenţa este semnificativă. Prezenţa mare a motivului aici<br />
este justificată, mai întâi, de problematica poemului, de viziunea scriitorului, de raportarea la cosmic, dar şi de importanţa