You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
DACIA<br />
magazin<br />
14<br />
nr. 59, mai–iunie 2009<br />
Ş-o să-mi răsai ca o icoană<br />
A pururi verginei Marii,<br />
Pe frunte ta purtând coroană-<br />
Unde te duci? Când o să vii?<br />
Tudor Arghezi a pro<strong>ce</strong>dat într-un fel asemănător, dar s-a ferit de o concluzie fără echivoc. Pe de o parte „dragostea<br />
lui <strong>Eminescu</strong> e mai cu seamă senzuală, o dragoste pribeagă, de pasiune. Ea e momentană şi totală în momentul ei şi se<br />
epuizează în întregime pe o singură împrejurare, reluată continuu, continuu trăită şi continuu epuizată în întregime”.<br />
Astfel „dragostea poetului rămâne [...] dragoste de senzaţii iuţi”. Femeia la <strong>Eminescu</strong> ar fi fost exclusiv amantă, bărbatul<br />
fiind un trecător şi un călător. Urmărind a<strong>ce</strong>astă logică, Arghezi a ajuns în pragul judecăţii de valoare care poate fi<br />
raportată la opinia lui Gáldi. Dar, pe de altă parte, „poezia – subliniază marele poet al veacului nostru – a descoperit<br />
în femeie şi un ideal religios...” A<strong>ce</strong>ste trei puncte ne opresc pe noi să tragem o concluzie identică cu <strong>ce</strong>a a lui Gáldi şi<br />
deschid o perspectivă nouă în tălmăcirea fenomenului eminescian. Atmosfera generală a lumii poeti<strong>ce</strong> împinge pe exeget<br />
la concluzia că nimic din „speranţă, credinţă, mângâiere nu se găseşte la <strong>Eminescu</strong>. Locul de încolţire e dezamăgire”. Ea<br />
„a dat limbii româneşti o capodoperă de amărăciune glacială, care se cheamă Lu<strong>ce</strong>afărul” 4 .<br />
Dacii şi moartea<br />
Dr. Mihai ZAMFIR<br />
Motto: Pentru <strong>ce</strong>i nemuritori, moartea este proba supremă a valorii lor.<br />
Din felul în care mori se vede cine eşti si cum ai trăit,<br />
căci fiecare se întâlneşte cu Dumnezeu într-un fel unic.<br />
Ca multe alte aspecte ale istoriei lor, şi chestiunea raporturilor dacilor cu moartea a fost tratată în termenii<br />
unor clişee superficiale, fiind expediată într-o tratare analogică. A<strong>ce</strong>st lucru intră într-o contradicţie flagrantă<br />
nu numai cu originalitatea deosebită a a<strong>ce</strong>stui mare popor al antichităţii, dar ajunge chiar să contravină<br />
principiului ştiinţific al judecării fenomenelor istori<strong>ce</strong> cu metrul istoriei. Altfel spus, fenomenul istoric al vieţii dacilor<br />
nu este privit tocmai din perspectiva istorică a suc<strong>ce</strong>siunii lui, pe care, în numele poporului român, oficialităţile noastre<br />
academi<strong>ce</strong> refuză să şi-o asume.<br />
Dacă pentru multe popoare anti<strong>ce</strong> cu o posteritate in<strong>ce</strong>rtă, faptul<br />
ar fi oarecum de înţeles (nu şi de admis), pentru daci lucrurile nu pot fi<br />
tratate astfel, căci un popor de multe milioane de oameni (când majoritatea<br />
popoarelor se numărau cu suta de mii) nu putea să dispară peste noapte, aşa<br />
cum ar fi pretins istoria scrisă la comanda oricărui miles gloriosus. Ceva<br />
mai mult, regăsirea multor trăsături ale dacilor la români, inclusiv foarte<br />
precise date antropometri<strong>ce</strong>, este de natură să ne îndreptăţească să admitem<br />
că ei, românii, constituie dezvoltarea istorică naturală a dacilor.<br />
Cum n-ar fi fost paralela dezvoltării fizi<strong>ce</strong> dezvoltarea spirituală?<br />
Pornind de la a<strong>ce</strong>astă ipoteză de lucru, am făcut o tentativă de<br />
explorare a continuităţii raporturilor om/moarte în sistemul istoric evolutiv<br />
daci/români. Lucrarea de faţă are un caracter preliminar şi, fiind un demers<br />
cognitiv exploratoriu, nu are pretenţii de exhaustivitate, ea în<strong>ce</strong>rcând să<br />
identifi<strong>ce</strong> aspectele <strong>ce</strong>le mai relevante ale subiectului.<br />
Conform con<strong>ce</strong>pţiei noastre, explorarea ritualurilor funerare ale<br />
românilor (dacii contemporani) ca şi a literaturii populare – în speţă a<br />
baladei naţionale a românilor, Mioriţa – a fost calea pe care am în<strong>ce</strong>rcat<br />
a<strong>ce</strong>astă spinoasă călătorie de cunoaştere a felului în care dacii şi, mai apoi,<br />
românii, au înţeles să ajungă în faţa Marelui Judecător.<br />
4 Mihai <strong>Eminescu</strong>: Gedichte. Eine Auswahl mit einem Vorwort von Wolf von Aichelburg. Madrid, 1989. X.