EØS-tillegget - EFTA
EØS-tillegget - EFTA
EØS-tillegget - EFTA
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
NORSK utgave<br />
EØS-<strong>tillegget</strong><br />
til Den europeiske<br />
unions tidende<br />
I EØS-ORGANER<br />
1. EØS-rådet<br />
2. EØS-komiteen<br />
ISSN 1022-9310<br />
Nr. 10<br />
15. årgang<br />
21.2.2008<br />
2008/EØS/10/01 Rådsforordning (EF) nr. 355/2003 av 20. februar 2003 om godkjenning av<br />
tilsetjingsstoffet avilamycin i fôrvarer ........................................ 1<br />
2008/EØS/10/02 Kommisjonsforordning (EF) nr. 1334/2003 av 25. juli 2003 om endring av vilkårene<br />
for godkjenning av flere tilsetningsstoffer som tilhører gruppen mikronæringsstoffer<br />
i fôrvarer ............................................................... 4<br />
2008/EØS/10/03 Europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 1831/2003 av 22. september 2003<br />
om tilsetningsstoffer i fôrvarer .............................................. 9<br />
2008/EØS/10/04 Kommisjonsforordning (EF) nr. 1852/2003 av 21. oktober 2003 om tiårig godkjenning<br />
av bruk av et koksidiostatikum i fôrvarer ..................................... 24<br />
2008/EØS/10/05 Kommisjonsforordning (EF) nr. 2112/2003 av 1. desember 2003 om rettelse av<br />
kommisjonsforordning (EF) nr. 1334/2003 om endring av vilkårene for godkjenning<br />
av flere tilsetningsstoffer som tilhører gruppen mikronæringsstoffer i fôrvarer ........ 26<br />
2008/EØS/10/06 Kommisjonsdirektiv 2004/78/EF av 29. april 2004 om endring av europaparlaments-<br />
og rådsdirektiv 2001/56/EF om varmeanlegg for motorvogner og deres tilhengere og<br />
rådsdirektiv 70/156/EØF, for å tilpasse dem til den tekniske utvikling .............. 28<br />
2008/EØS/10/07 Europaparlaments- og rådsdirektiv 2004/11/EF av 11. februar 2004 om endring av<br />
rådsdirektiv 92/24/EØF om hastighetsbegrensere eller lignende hastighetsbegrensende<br />
systemer montert i visse motorvogngrupper. ................................... 34<br />
2008/EØS/10/08 Kommisjonsdirektiv 2004/86/EF av 5. juli 2004 om endring av rådsdirektiv 93/93/EØF<br />
om masser og dimensjoner for motorvogner med to eller tre hjul, for å tilpasse det<br />
til den tekniske utvikling. .................................................. 36<br />
2008/EØS/10/09 Kommisjonsdirektiv 2004/61/EF av 26. april 2004 om endringer i vedleggene til<br />
rådsdirektiv 86/362/EØF, 86/363/EØF og 90/642/EØF med hensyn til grenseverdier<br />
for rester av plantevernmidler som det er forbudt å bruke i Det europeiske fellesskap .. 39<br />
2008/EØS/10/10 Europaparlaments- og rådsdirektiv 2003/65/EF av 22. juli 2003 om endring av<br />
rådsdirektiv 86/609/EØF om tilnærming av medlemsstatenes lover og forskrifter<br />
om vern av forsøksdyr og dyr til andre vitenskapelige formål. ..................... 50<br />
2008/EØS/10/11 Europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 2003/2003 av 13. oktober 2003 om<br />
gjødsel ................................................................ 52
2008/EØS/10/12 Europaparlaments- og rådsdirektiv 2003/17/EF av 3. mars 2003 om endring av<br />
direktiv 98/70/EF om kvaliteten på bensin og dieselolje .......................... 246<br />
2008/EØS/10/13 Kommisjonsforordning nr. 1851/2003 av 17. oktober 2003 om endring av rådsforordning<br />
(EØF) nr. 574/72 om regler for gjennomføring av forordning (EØF) nr. 1408/71 om<br />
anvendelse av trygdeordninger på arbeidstakere, selvstendig næringsdrivende og<br />
deres familiemedlemmer som flytter innenfor Fellesskapet. ....................... 256<br />
2008/EØS/10/14 Avgjerd nr. 197 av 23. mars 2004 om overgangsperiodar for innføring av det<br />
europeiske helsetrygdkortet i samsvar med artikkel 5 i avgjerd nr. 191 .............. 266<br />
2008/EØS/10/15 Beslutning nr. 198 av 23. mars 2004 om utskifting og oppheving av de blanketter<br />
som skal benyttes ved anvendelsen av rådsforordning (EØF) nr. 1408/71 og (EØF)<br />
nr. 574/72 (E 110, E 111, E 111 B, E 113, E 114, E 119, E 128 og E 128 B) .......... 269<br />
2008/EØS/10/16 Kommisjonsrekommandasjon av 27. april 2004 om bruk av finansielle derivater for<br />
foretak for kollektiv investering i omsettelige verdipapirer (UCITS-fond) ............ 277<br />
2008/EØS/10/17 Kommisjonsrekommandasjon av 27. april 2004 om visse deler av innholdet i det<br />
forenklede prospektet omhandlet i oversikt C i vedlegg I til rådsdirektiv 85/611/EØF .. 283<br />
2008/EØS/10/18 Kommisjonsvedtak av 29. april 2004 om fastsettelse av de grunnleggende parametrene<br />
i de tekniske spesifikasjonene for samtrafikkevne vedrørende «støy», «godsvogner» og<br />
«telematikkprogrammer for godstrafikk» nevnt i direktiv 2001/16/EF .............. 291<br />
2008/EØS/10/19 Kommisjonsvedtak av 29. april 2004 om endring av vedlegg A til vedtak 2002/731/EF<br />
av 30. mai 2002 og om fastsettelse av de grunnleggende spesifikasjoner for klasse<br />
A-systemet (ERTMS) i delsystemet «styring, kontroll og signal» i det transeuropeiske<br />
jernbanesystem for konvensjonelle tog nevnt i europaparlaments- og rådsdirektiv<br />
2001/16/EF ............................................................. 343<br />
2008/EØS/10/20 Europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 725/2004 av 31. mars 2004 om forbedret<br />
sikkerhet for fartøyer og havneanlegg ........................................ 354<br />
2008/EØS/10/21 Europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 1643/2003 av 22. juli 2003 om endring<br />
av forordning (EF) nr. 1592/2002 om felles regler for sivil luftfart og om opprettelse av<br />
et europeisk flysikkerhetsbyrå .............................................. 440<br />
2008/EØS/10/22 Kommisjonsforordning (EF) nr. 1701/2003 av 24. september 2003 om tilpasning av<br />
artikkel 6 i europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 1592/2002 om felles regler<br />
for sivil luftfart og om opprettelse av et europeisk flysikkerhetsbyrå ................ 443<br />
2008/EØS/10/23 Kommisjonsforordning (EF) nr. 104/2004 av 22. januar 2004 om fastsettelse av regler<br />
for organiseringen og sammensetningen av klageinstansen for Det europeiske<br />
flysikkerhetsbyrå ......................................................... 444<br />
2008/EØS/10/24 Kommisjonsforordning (EF) nr. 1702/2003 av 24. september 2003 om fastsettelse<br />
av gjennomføringsregler for luftdyktighets- og miljøsertifisering av luftfartøyer og<br />
tilhørende produkter, deler og utstyr, og for sertifisering av konstruksjons- og<br />
produksjonsorganisasjoner ................................................. 447<br />
2008/EØS/10/25 Kommisjonsforordning (EF) nr. 2042/2003 av 20. november 2003 om kontinuerlig<br />
luftdyktighet for luftfartøyer og luftfartøysprodukter, -deler og -utstyr og om<br />
godkjenning av organisasjoner og personell som deltar i disse oppgaver ............. 521<br />
2008/EØS/10/26 Kommisjonsforordning (EF) nr. 463/2004 av 12. mars 2004 om endring av forordning<br />
(EF) nr. 823/2000 om anvendelse av traktatens artikkel 81 nr. 3 på visse grupper av<br />
avtaler, beslutninger og samordnet opptreden mellom rederier som driver linjefart<br />
(konsortier) ............................................................. 686
2008/EØS/10/27 Kommisjonsvedtak av 6. april 2004 om fastsetjing av reviderte miljøkriterium for<br />
tildeling av fellesskapsmiljømerket til kjøleskap, og om endring av vedtak<br />
2000/40/EF . ............................................................ 688<br />
2008/EØS/10/28 Europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 1267/2003 av 16. juni 2003 om<br />
endring av rådsforordning (EF) nr. 2223/96 med hensyn til fristen for innsending av<br />
hovedstørrelsene i nasjonalregnskapene, unntak i forbindelse med innsending av<br />
hovedstørrelsene i nasjonalregnskapene og innsending av data om sysselsetting<br />
uttrykt i utførte timeverk. .................................................. 694<br />
2008/EØS/10/29 Rådsforordning (EF, Euratom) nr. 1287/2003 av 15. juli 2003 om harmonisering<br />
av bruttonasjonalinntekta etter marknadsprisar (BNI-forordninga) .................. 716<br />
2008/EØS/10/30 Europaparlaments- og rådsvedtak nr. 1608/2003EF av 22. juli 2003 om utarbeiding<br />
og utvikling av fellesskapsstatistikkar over vitskap og teknologi ................... 719<br />
2008/EØS/10/31 Kommisjonsforordning (EF) nr. 642/2004 av 6. april 2004 om krav til nøyaktighet<br />
for data som er samlet inn i samsvar med rådsforordning (EF) nr. 1172/98 om<br />
statistiske oppgaver over godstransport på vei .................................. 722<br />
2008/EØS/10/32 Kommisjonsforordning (EF) nr. 753/2004 av 22. april 2004 om gjennomføring av<br />
europaparlaments- og rådsvedtak nr. 1608/2003/EF når det gjelder statistikker over<br />
vitenskap og teknologi .................................................... 728<br />
2008/EØS/10/33 Rådsforordning (EF) nr. 1222/2004 av 28. juni 2004 om utarbeiding og oversending<br />
av data om kvartalsvis offentlig gjeld. ........................................ 737<br />
2008/EØS/10/34 Kommisjonsforordning (EF) nr. 1450/2004 av 13. august 2004 om gjennomføring<br />
av europaparlaments- og rådsvedtak nr. 1608/2003/EF med hensyn til utarbeiding<br />
og utvikling av fellesskapsstatistikker over nyskaping ........................... 739<br />
2008/EØS/10/35 Europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 851/2004 av 21. april 2004 om<br />
skiping av eit europeisk senter for førebygging av og kontroll med sjukdommar. ...... 743<br />
3. Parlamentarikerkomiteen for EØS<br />
4. Den rådgivende komité for EØS<br />
II <strong>EFTA</strong>-ORGANER<br />
1. <strong>EFTA</strong>-statenes faste komité<br />
2. <strong>EFTA</strong>s overvåkningsorgan<br />
3. <strong>EFTA</strong>-domstolen<br />
III EF-ORGANER<br />
1. Rådet<br />
2. Kommisjonen<br />
3. Domstolen
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/1<br />
RÅDET FOR DEN EUROPEISKE UNIONEN HAR —<br />
med tilvising til traktaten om skipinga av Det europeiske<br />
fellesskapet,<br />
med tilvising til rådsdirektiv 70/524/EØF av 23. november<br />
1970 om tilsetningsstoffer i fôrvarer( 1 ), særleg artikkel 9, og<br />
ut frå desse synsmåtane:<br />
EØS-ORGANER<br />
1) Etter artikkel 2 bokstav aaa) i direktiv 70/524/EØF krevst<br />
det at godkjenninga av antibiotika må vere knytt til den<br />
som er ansvarleg for marknadsføringa.<br />
2) I artikkel 9 i det nemnde direktivet er det fastsett at<br />
eit stoff som er knytt til den som er ansvarleg for<br />
marknadsføringa av stoffet, kan godkjennast i eit tidsrom<br />
på ti år dersom alle vilkåra som er fastsette i artikkel 3a i<br />
det nemnde direktivet, er stetta.<br />
3) Vurderinga av den dokumentasjonen som er send over<br />
med omsyn til det antibiotiske preparatet som er ført<br />
opp i vedlegget til denne forordninga, viser at dei vilkåra<br />
som er nemnde i artikkel 3a i det nemnde direktivet, er<br />
stetta, og produktet kan difor førast opp i kapittel I i lista<br />
over godkjende tilsetjingsstoff i fôrvarer i medhald av<br />
artikkel 9t bokstav b) i det nemnde direktivet. Denne lista<br />
gjeld tilsetjingsstoff som er godkjende for eit tidsrom på<br />
ti år.<br />
4) I kommisjonsmeldinga av juli 2001 om ein<br />
fellesskapsstrategi mot resistens mot antimikrobielle<br />
stoff er det fastsett kva element som bør finnast i ein<br />
effektiv strategi mot resistens mot antimikrobielle stoff.<br />
Eitt av desse elementa er forbod mot bruk av antibiotika<br />
som vekstfremjande stoff i fôrvarer frå 1. januar 2006.<br />
( 1 (*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 53 av 28.2.2003, s. 1, er<br />
omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 2/2005 av 4. februar 2005 om<br />
endring av EØS-avtalens vedlegg I (Veterinære og plantesanitære forhold),<br />
se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005,<br />
s. 1.<br />
) TEF L 270 av 14.12.1970, s. 1. Direktivet sist endra ved rådsforordning<br />
(EF) nr. 1756/2002 (TEF L 265 av 3.10.2002, s. 1).<br />
EØS-KOmITEEN<br />
RÅDSFORORDNING (EF) nr. 355/2003<br />
av 20. februar 2003<br />
om godkjenning av tilsetjingsstoffet avilamycin i fôrvarer(*)<br />
5) Kommisjonen har sendt over eit framlegg til<br />
europaparlaments- og rådsforordning om tilsetjingsstoff<br />
til bruk i fôrvarer, der det er fastsett at bruken av<br />
antibiotika som vekstfremjande stoff skal avviklast.<br />
Europaparlamentet har under den første handsaminga si<br />
av framlegget gjeve støtte til ei slik avvikling. I desember<br />
2002 kom Rådet fram til ei politisk semje med sikte på å<br />
vedta ei felles haldning som krev at bruken av antibiotika<br />
som vekstfremjande stoff vert stansa innan 1. januar<br />
2006. Godkjenningsperioden som er fastsett i denne<br />
forordninga, kan difor verte redusert monaleg som følgje<br />
av at den nye forordninga om bruk av tilsetjingsstoff i<br />
fôrvarer vert vedteken.<br />
6) Då det ikkje ligg føre noka positiv fråsegn frå Det faste<br />
utvalet for næringsmiddelkjeda og dyrehelsa, har ikkje<br />
Kommisjonen vore i stand til å vedta dei planlagde<br />
føresegnene i samsvar med den framgangsmåten som er<br />
fastsett i artikkel 23 i det førnemnde direktivet —<br />
VEDTEKE DENNE FORORDNINGA:<br />
Artikkel 1<br />
Tilsetjingsstoffet avilamycin, som tilhøyrer gruppa<br />
«Antibiotika» og er ført opp i vedlegget, vert godkjent som<br />
tilsetjingsstoff i fôrvarer på dei vilkåra som er fastsette i det<br />
nemnde vedlegget.<br />
Artikkel 2<br />
2008/EØS/10/1<br />
Denne forordninga tek til å gjelde dagen etter at ho er<br />
kunngjord i Tidend for Den europeiske unionen.
Nr. 10/2 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Denne forordninga er bindande i alle delar og gjeld direkte i alle medlemsstatane.<br />
Utferda i Brussel, 20. februar 2003.<br />
For Rådet<br />
G. DRYS<br />
Formann
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/3<br />
VEDLEGG<br />
Høgste<br />
innhald<br />
Lågaste<br />
innhald<br />
Godkjenninga<br />
gjeld inntil<br />
Andre<br />
føresegner<br />
Høgste<br />
alder<br />
Dyreart eller<br />
dyregruppe<br />
Samansetnad, kjemisk nemning, omtale<br />
Tilsetjingsstoff<br />
(handelsnemning)<br />
Namnet og registreringsnummeret<br />
til den som er<br />
ansvarleg for marknadsføringa<br />
Registreringsnummeret<br />
til<br />
tilsetjingsstoffet<br />
mg aktivt stoff/kg<br />
fullfôr<br />
Antibiotika<br />
Kalkun — 5 10 — 10.1.2013<br />
Sammensetnaden til tilsetjingsstoffet:<br />
Avilamycin: 200 g aktivt stoff/kg<br />
Soyaolje eller mineralolje: 5-30 g/kg<br />
Soyabønneskal: q.s. 1 kg<br />
Avilamycin : 100 g aktivt stoff/kg<br />
Soyaolje eller mineralolje: 5-30 g/kg<br />
Soyabønneskal: q.s. 1 kg<br />
E 717 Eli Lilly and Company Ltd Avilamycin:<br />
200 g/kg (Maxus G200,<br />
Maxus 200)<br />
Avilamycin:<br />
100 g/kg (Maxus G100,<br />
Maxus 100)<br />
Aktivt stoff:<br />
C57-62H82-90Cl1-2O31-32’<br />
CAS-nr. for avilamycin A: 69787-79-7<br />
CAS-nr. for avilamycin B: 73240-30-9<br />
Blanding av oligosakkarid av gruppa<br />
ortosomycin framstilt av Streptomyces<br />
viridochromogenes (NRRL 2860) i<br />
granulatform.<br />
Høvesvis samansetnad:<br />
Avilamycin A: ≥ 60 %<br />
Avilamycin B: ≤ 18 %<br />
Avilamycin A+B: ≥ 70 %<br />
Andre einskilde typar avilamycin: ≤ 6 %
Nr. 10/4 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
KOMMISJONEN FOR DE EUROPEISKE FELLESSKAP<br />
HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap,<br />
under henvisning til rådsdirektiv 70/524/EØF av 23. november<br />
1970 om tilsetningsstoffer i fôrvarer( 1 ), sist endret ved<br />
kommisjonsforordning (EF) nr. 1756/2002( 2 ), særlig artikkel<br />
3, 9d og 9e, og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1)<br />
2)<br />
3)<br />
4)<br />
Flere tilsetningsstoffer som tilhører gruppen<br />
mikronæringsstoffer, er blitt godkjent på visse vilkår i<br />
samsvar med direktiv 70/524/EØF ved forordning (EF)<br />
nr. 2316/98( 3 ), (EF) nr. 639/1999( 4 ), (EF) nr. 2293/1999( 5 ),<br />
(EF) nr. 2200/2001( 6 ) og (EF) nr. 871/2003( 7 ).<br />
Høyeste tillatte innhold av mikronæringsstoffer i fôrvarer<br />
er blitt gjennomgått på nytt på bakgrunn av utviklingen<br />
av den vitenskapelige og tekniske viten for å sikre en<br />
best mulig anvendelse av godkjenningsvilkårene fastsatt<br />
i artikkel 3a i direktiv 70/524/EØF.<br />
Ut fra den aktuelle vitenskapelige og tekniske viten kan det<br />
sluttes at høyeste tillatte innhold av jern, kobolt, kobber,<br />
mangan og sink i fôrvarer i samsvar med direktiv 70/524/<br />
EØF bør reduseres for å sikre en bedre overholdelse<br />
av kravene i artikkel 3a bokstav a) og b) i nevnte<br />
direktiv, særlig for å oppfylle ernæringsbehov, bedre<br />
husdyrproduksjonen og redusere skadelige virkninger<br />
av dyreekskrementer, og dessuten i størst mulig grad<br />
begrense skadevirkningene som det nåværende nivå av<br />
enkelte mikronæringsstoffer har på menneskers helse og<br />
miljøet.<br />
Ved beregning av høyeste tillatte innhold av<br />
mikronæringsstoffer i fôrvarer må det tas hensyn<br />
ikke bare til dyrenes fysiologiske behov, men også<br />
til andre aspekter som de gjennomsnittlige behov<br />
og variasjoner i kostbehov, nødvendigheten av<br />
å tilfredsstille behovet til flertallet i dyrebestandene<br />
og mulig ineffektivitet ved bruk av næringsstoffene.<br />
( 1 ) EFT L 270 av 14.12.1970, s. 1.<br />
( 2 ) EFT L 265 av 3.10.2002, s. 1.<br />
( 3 ) EFT L 289 av 28.10.1998, s. 4.<br />
( 4 ) EFT L 82 av 26.3.1999, s. 6.<br />
( 5 ) EFT L 284 av 6.11.1999, s. 1.<br />
( 6 ) EFT L 299 av 15.11.2001, s. 1.<br />
( 7 (*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 187 av 26.7.2003, s. 11, er<br />
omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 2/2005 av 4. februar 2005 om<br />
endring av EØS-avtalens vedlegg I (Veterinære og plantesanitære forhold),<br />
se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005,<br />
s. 1.<br />
) EUT L 125 av 21.5.2003, s. 3.<br />
KOmmISJONSFORORDNING (EF) nr. 1334/2003<br />
av 25. juli 2003<br />
om endring av vilkårene for godkjenning av flere tilsetningsstoffer som tilhører gruppen<br />
mikronæringsstoffer i fôrvarer(*)<br />
5)<br />
6)<br />
7)<br />
8)<br />
Vitenskapskomiteen for fôrvarer avgav 19. februar 2003<br />
og 14. mars 2003 en uttalelse om bruken av henholdsvis<br />
kobber og sink i fôrvarer. Ifølge komiteens konklusjoner<br />
er nåværende høyeste tillatte innhold for disse<br />
mikronæringsstoffene i fôrvarer i de fleste tilfeller høyere<br />
enn nødvendig ut fra tilsetningsstoffenes virkninger, og<br />
den anbefaler at høyeste tillatte innhold reduseres slik at<br />
det er tilpasset dyrenes fysiologiske behov.<br />
I samsvar med den nåværende vitenskapelige og tekniske<br />
viten når det gjelder jern i fôrvarer må diende smågris<br />
oppta mellom 7 og 16 mg jern daglig per kg eller 21<br />
mg jern per kilo økt kroppsvekt for å opprettholde<br />
et tilstrekkelig hemoglobinnivå. Purkemelk inneholder<br />
gjennomsnittlig bare 1 mg jern per liter. Svin som bare får<br />
melk, utvikler derfor raskt anemi. Smågriser bør derfor<br />
få jern i tilskuddsfôr med et høyt jerninnhold så lenge de<br />
bare fôres med melk i dieperioden.<br />
Det bør fastsettes en overgangsperiode på seks<br />
måneder for gjennomføringen av de nye kravene, og<br />
en overgangsperiode på ni måneder for avvikling av<br />
eksisterende lagre av fôr som er merket i henhold til de<br />
tidligere vilkårene fastsatt i samsvar med direktiv 70/524/<br />
EØF.<br />
Tiltakene fastsatt i denne forordning er i samsvar med<br />
uttalelse fra Den faste komité for næringsmiddelkjeden<br />
og dyrehelsen —<br />
VEDTATT DENNE FORORDNING:<br />
Artikkel 1<br />
Vilkårene for godkjenning av tilsetningsstoffene E1 jern – Fe,<br />
E3 kobolt – Co, E4 kobber – Cu, E5 mangan – Mn og E6<br />
sink – Zn, som tilhører gruppen «mikronæringsstoffer»( 8 ),<br />
erstattes med vilkårene fastsatt i vedlegget til denne forordning<br />
i samsvar med direktiv 70/524/EØF.<br />
Artikkel 2<br />
2008/EØS/10/2<br />
Denne forordning trer i kraft den 20. dag etter at den er<br />
kunngjort i Den europeiske unions tidende.<br />
Den får anvendelse fra 26. januar 2004. Eksisterende lagre<br />
av fôrvarer merket i samsvar med tidligere vilkår fastsatt i<br />
samsvar med direktiv 70/524/EØF, kan likevel brukes i en<br />
overgangsperiode som utløper 26. april 2004.<br />
( 8 ) Listen over godkjente tilsetningsstoffer, herunder mikronæringsstoffer, er<br />
offentliggjort i EFT C 329 av 31.12.2002, s. 1, endret ved forordning (EF)<br />
nr. 871/2003 (EUT L 123 av 21.5.2003, s. 3).
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/5<br />
Denne forordning er bindende i alle deler og kommer direkte til anvendelse i alle medlemsstater.<br />
Utferdiget i Brussel, 25. juli 2003.<br />
For Kommisjonen<br />
David BYRNE<br />
Medlem av Kommisjonen
Nr. 10/6 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDLEGG<br />
Godkjenningsperiodens<br />
utløp<br />
Andre bestemmelser<br />
Høyeste tillatte innhold av grunnstoffet i<br />
mg per kg fullfôr<br />
EF-nr. Grunnstoff Tilsetningsstoff Kjemisk formel og beskrivelse<br />
mikronæringsstoffer<br />
Uten tidsbegrensning<br />
E 1 Jern – Fe Jern(II)karbonat FeCO3 Sauer: 500 (i alt) mg per kg fullfôr<br />
Kjæledyr: 1 250 (i alt) mg per kg<br />
Jern(II)klorid, tetrahydrat FeCl2•4H2O<br />
fullfôr<br />
Smågriser inntil én uke før avvenning:<br />
250 mg per dag<br />
Jern(III)klorid, heksahydrat FeCl3•6H2O<br />
Andre dyrearter: 750 (i alt) mg per<br />
kg fullfôr<br />
Jern(II)sitrat, heksahydrat Fe3(C6H5O7)2•6H2O<br />
Jern(II)fumarat FeC4H2O4<br />
Jern(III)laktat, trihydrat Fe(C3H5O3)2•3H2O<br />
Jern(III)oksid Fe2O3<br />
Jern(II)sulfat, monohydrat FeSO4H2O<br />
Jern(II)sulfat, heptahydrat FeSO4 • 7H2O<br />
Jern(II)aminosyrechelat, hydrat Fe(x)1-3 • nH2O<br />
(x = anion av aminosyrer fra<br />
hydrolysert soyaprotein)Molekylvekt<br />
høyst 1 500<br />
E 3 Kobolt – Co Kobolt(II)acetat, tetrahydrat Co(CH3COO)2•4H2O 2 (i alt) mg per kg fullfôr – Uten tidsbegrensning<br />
2CoCO3•3Co(OH)2•H2O<br />
Basisk kobolt(II)karbonat,<br />
monohydrat<br />
Kobolt(II)klorid, heksahydrat CoCl2•6H2O<br />
Kobolt(II)sulfat, heptahydrat CoSO4•7H2O<br />
Kobolt(II)sulfat, monohydrat CoSO4•H2O<br />
Kobolt(II)nitrat, heksahydrat Co(NO3)2•6H2O
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/7<br />
Godkjenningsperiodens<br />
utløp<br />
Andre bestemmelser<br />
Høyeste tillatte innhold av grunnstoffet i<br />
mg per kg fullfôr<br />
EF-nr. Grunnstoff Tilsetningsstoff Kjemisk formel og beskrivelse<br />
Uten tidsbegrensning<br />
Følgende erklæringer skal innsettes<br />
i merkingen og medfølgende<br />
dokumenter:<br />
E 4 Kobber – Cu Kobber(II)acetat, monohydrat Cu(CH3COO)2•H2O Svin<br />
— smågriser inntil 12 uker: 170 (i<br />
alt)<br />
CuCO3•Cu(OH)2•H2O<br />
— For sauer:<br />
Når innholdet av kobber i<br />
fôrvarene overstiger 10 mg per<br />
kg: «Innholdet av kobber i denne<br />
fôrvare kan forårsake forgiftning<br />
hos visse saueraser»<br />
andre svin: 25 (i alt)<br />
—<br />
Basisk kobber(II)karbonat,<br />
monohydrat<br />
Storfe<br />
1. — storfe før drøvtygging begynner:<br />
— melkeerstatningsfôr: 15 (i<br />
alt)<br />
— annet fullfôr: 15 (i alt)<br />
Kobber(II)klorid, dihydrat CuCl2•2H2O<br />
Kobber(II)metionat Cu(C5H10NO2S)2<br />
Kobber(II)oksid CuO<br />
For storfe etter at drøvtyggingen<br />
har begynt:<br />
Kobber(II)sulfat, pentahydrat CuSO4•5H2O<br />
2: — annet storfe: 35 (i alt)<br />
Sauer: 15 (i alt)<br />
Kobberchelat av aminosyrehydrat<br />
Når innholdet av kobber i<br />
fôrvaren er mindre enn 20 mg<br />
per kg: «Innholdet av kobber i<br />
denne fôrvare kan forårsake<br />
kobbermangel hos storfe som<br />
beiter på beitemarker med høyt<br />
innhold av molybden eller<br />
svovel.»<br />
Cu (x)1-3 • nH2O<br />
(x = anion av aminosyrer fra hydrolysert<br />
soyaprotein)Molekylvekt høyst<br />
1 500<br />
Fisk: 25 (i alt)<br />
Krepsdyr: 50 (i alt)<br />
Andre dyrearter: 25 (i alt)<br />
Kobberlysinsulfat Cu(C6H13N2O2)2 • SO4 31.3.2004<br />
for kobberlysin-sulfat<br />
– Uten tidsbegrensning<br />
E 5 Mangan – Mn Mangan(II)karbonat MnCO3 Fisk: 100 (i alt)<br />
Andre dyrearter: 150 (i alt)<br />
Mangan(II)klorid, tetrahydrat MnCl2•4H2O<br />
MnHPO4•3H2O<br />
Mangan(II)hydrogenfosfat, trihydrat<br />
Mangan(II)oksid MnO<br />
Mangan(III)oksid Mn2O3<br />
Mangan(II)sulfat, tetrahydrat MnSO4•4H2O<br />
Mangan(II)sulfat, monohydrat MnSO4•H2O<br />
Mn (x)1-3 • nH2O<br />
(x = anion av aminosyrer fra hydrolysert<br />
soyaprotein)Molekylvekt høyst<br />
1 500<br />
Manganchelat av aminosyrehydrat<br />
Mangan(II,III)oksid MnO Mn2O3
Nr. 10/8 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Godkjenningsperiodens<br />
utløp<br />
Andre bestemmelser<br />
Høyeste tillatte innhold av grunnstoffet i<br />
mg per kg fullfôr<br />
EF-nr. Grunnstoff Tilsetningsstoff Kjemisk formel og beskrivelse<br />
– Uten tidsbegrensning<br />
E 6 Sink – Zn Sinklaktat, trihydrat Zn(C3H5O3)2•3H2O Kjæledyr: 250 (i alt)<br />
Fisk: 200 (i alt)<br />
Sinkacetat, dihydrat Zn(CH3•COO)2•2H2O<br />
Melkeerstatningsfôr: 200 (i alt)<br />
Sinkkarbonat<br />
Andre dyrearter: 150 (i alt)<br />
ZnCO3<br />
Sinkklorid, monohydrat ZnCl2•H2O<br />
Sinkoksid ZnO<br />
Høyeste tillatte innhold av bly: 600<br />
mg per kg<br />
Sinksulfat, heptahydrat ZnSO4•7H2O<br />
Sinksulfat, monohydrat ZnSO4•H2O<br />
Sinkchelat av aminosyrehydrat Zn (x)1-3 • nH2O<br />
(x = anion av aminosyrer fra<br />
hydrolysert soyaprotein)Molekylvekt<br />
høyst 1 500
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/9<br />
EUROPAPARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN<br />
EUROPEISKE UNION HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap, særlig artikkel 37 og 152 nr. 4 bokstav b),<br />
under henvisning til forslag fra Kommisjonen( 1 ),<br />
EUROPAPARLAmENTS- OG RÅDSFORORDNING (EF) nr. 1831/2003<br />
under henvisning til uttalelse fra Den europeiske økonomiske<br />
og sosiale komité( 2 ),<br />
etter samråd med Regionkomiteen,<br />
etter framgangsmåten fastsatt i traktatens artikkel 251( 3 ) og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1) Husdyrhold utgjør en svært viktig del av landbruket i<br />
Fellesskapet. Tilfredsstillende resultater avhenger i stor<br />
grad av at det brukes fôrvarer som er sikre og av god<br />
kvalitet.<br />
2) Det frie varebyttet av sikre og sunne næringsmidler og<br />
fôrvarer er en vesentlig del av det indre marked og bidrar<br />
i betydelig grad til borgernes helse og velferd, og til deres<br />
sosiale og økonomiske interesser.<br />
3) Det er viktig å sikre et høyt beskyttelsesnivå for<br />
menneskers liv og helse ved gjennomføringen av<br />
Fellesskapets politikk.<br />
4) For å beskytte menneskers og dyrs helse samt miljøet,<br />
bør tilsetningsstoffer i fôrvarer gjennomgå en<br />
sikkerhetsvurdering gjennom en fellesskapsframgangsmåte<br />
før de bringes i omsetning, brukes eller<br />
foredles i Fellesskapet. Siden fôr til kjæledyr ikke inngår<br />
i næringsmiddelkjeden og ikke har noen miljøvirkninger<br />
på dyrkbar mark, er det hensiktsmessig med særlige<br />
bestemmelser for tilsetningsstoffer i fôr til kjæledyr.<br />
5) Det er et prinsipp i Fellesskapets næringsmiddelregelverk<br />
nedfelt i artikkel 11 i europaparlaments- og<br />
rådsforordning (EF) nr. 178/2002 av 28. januar 2002<br />
om fastsettelse av allmenne prinsipper og krav i<br />
næringsmiddelregelverket, om opprettelse av Den<br />
europeiske myndighet for næringsmiddeltrygghet og<br />
om fastsettelse av framgangsmåter i forbindelse med<br />
næringsmiddeltrygghet( 4 ), at næringsmidler og fôr som<br />
importeres for omsetning i Fellesskapet, må oppfylle<br />
de relevante kravene i Fellesskapets regelverk eller de<br />
vilkårene som Fellesskapet har anerkjent som minst<br />
( 1 ) EFT C 203 E av 27.8.2002, s. 10.<br />
( 2 ) EUT C 61 av 14.3.2003, s. 43.<br />
( 3 ) Europaparlamentsuttalelse av 21. november 2002 (ennå ikke offentliggjort i<br />
EUT), rådets felles holdning av 17. mars 2003 (EUT C 113 E av 13.5.2003,<br />
s. 1), europaparlamentsbeslutning av 19. juni 2003 (ennå ikke kunngjort i<br />
EUT) og rådsvedtak av 22. juli 2003.<br />
( 4 (*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 268 av 18.10.2003, s. 29,<br />
er omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 2/2005 av 4. februar 2005 om<br />
endring av EØS-avtalens vedlegg I (Veterinære og plantesanitære forhold),<br />
se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005,<br />
s. 1.<br />
) EFT L 31 av 1.2.2002, s. 1.<br />
av 22. september 2003<br />
om tilsetningsstoffer i fôrvarer(*)<br />
2008/EØS/10/3<br />
tilsvarende. Import fra tredjestater av tilsetningsstoffer i<br />
fôrvarer må derfor underlegges krav som er likeverdige<br />
med dem som gjelder for tilsetningsstoffer framstilt i<br />
Fellesskapet.<br />
6) Fellesskapets innsats når det gjelder menneskers og dyrs<br />
helse samt miljøet, bør bygge på føre-var-prinsippet.<br />
7) I samsvar med traktatens artikkel 153 skal Fellesskapet<br />
bidra til å fremme forbrukernes rett til informasjon.<br />
8) Erfaringene fra anvendelsen av rådsdirektiv 70/524/EØF<br />
av 23. november 1970 om tilsetningsstoffer i fôrvarer( 5 )<br />
har vist at det er nødvendig å gjennomgå alle regler for<br />
tilsetningsstoffer for å ta hensyn til behovet for å styrke<br />
beskyttelsen av dyrs og menneskers helse og av miljøet.<br />
Det er også nødvendig å ta hensyn til det faktum at<br />
teknologiske framskritt og vitenskapelig utvikling har<br />
gitt opphav til nye typer tilsetningsstoffer, for eksempel<br />
tilsetningsstoffer som brukes til ensilasje eller i vann.<br />
9) Denne forordning bør også omfatte blandinger av<br />
tilsetningsstoffer som selges til sluttbrukere, og<br />
omsetning og bruk av disse blandingene bør oppfylle de<br />
vilkårene som er fastsatt i godkjenningen av hvert enkelt<br />
tilsetningsstoff.<br />
10) Premikser bør ikke betraktes som preparater som omfattes<br />
av definisjonen av tilsetningsstoffer.<br />
11) Det grunnleggende prinsippet på dette området bør være<br />
at bare de tilsetningsstoffene som er godkjent i henhold<br />
til framgangsmåten fastsatt i denne forordning, kan<br />
omsettes, brukes og foredles til fôr på de vilkårene som<br />
er fastsatt i godkjenningen.<br />
12) Det bør fastsettes kategorier av tilsetningsstoffer i<br />
fôrvarer for å lette framgangsmåten for vurdering med<br />
henblikk på godkjenning. Aminosyrer, deres salter og<br />
analoger, og urea og dets derivater, som hittil har vært<br />
omfattet av rådsdirektiv 82/471/EØF av 30. juni 1982<br />
om visse produkter som brukes i fôrvarer( 6 ), bør tas med<br />
som en kategori av tilsetningsstoffer i fôrvarer, og derfor<br />
overføres fra nevnte direktivs virkeområde til denne<br />
forordning.<br />
( 5 ) EFT L 270 av 14.12.1970, s. 1. Direktivet sist endret ved forordning (EF)<br />
nr. 1756/2002 (EFT L 265 av 3.10.2002, s. 1).<br />
( 6 ) EFT L 213 av 21.7.1982, s. 8. Direktivet sist endret ved direktiv 1999/20/<br />
EF (EFT L 80 av 25.3.1999, s. 20).
Nr. 10/10 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
13) I gjennomføringsreglene for søknad om godkjenning<br />
av tilsetningsstoffer i fôrvarer bør det også tas hensyn<br />
til forskjellige dokumentasjonskrav for dyr bestemt til<br />
næringsmiddelproduksjon og for andre dyr.<br />
14) For å sikre en harmonisk vitenskapelig vurdering av<br />
tilsetningsstoffer i fôrvarer, bør slike vurderinger utføres<br />
av Den europeiske myndighet for næringsmiddeltrygghet,<br />
som er opprettet ved forordning (EF) nr. 178/2002.<br />
Søknader bør suppleres med undersøkelser av<br />
restmengder for å vurdere fastsettelsen av grenseverdier<br />
for restmengder (MRL).<br />
15) Kommisjonen bør fastsette retningslinjer for godkjenning<br />
av tilsetningsstoffer i fôrvarer i samarbeid med Den<br />
europeiske myndighet for næringsmiddeltrygghet. Ved<br />
fastsettelsen av disse retningslinjene bør man være<br />
oppmerksom på muligheten for å ekstrapolere resultatene<br />
fra undersøkelsene som er utført på større arter, til mindre<br />
utbredte arter.<br />
16) Det er også nødvendig å fastsette en forenklet<br />
framgangsmåte for å godkjenne de tilsetningsstoffene<br />
som allerede er godkjent etter framgangsmåten for bruk<br />
i næringsmidler fastsatt i rådsdirektiv 89/107/EØF av<br />
21. desember 1988 om tilnærming av medlemsstatenes<br />
lovgivning om tilsetningsstoffer som kan anvendes i<br />
næringsmidler beregnet på konsum( 1 ).<br />
17) Det er anerkjent at vitenskapelig risikovurdering i visse<br />
tilfeller alene ikke kan gi alle de opplysningene som en<br />
avgjørelse om risikohåndtering bør bygges på, og at det<br />
også kan være grunn til å ta hensyn til andre forhold<br />
som er relevante for det aktuelle spørsmålet, herunder<br />
samfunnsmessige, økonomiske eller miljømessige<br />
forhold, kontrollmuligheter og fordelene for dyrene eller<br />
for forbrukeren av animalske produkter. Derfor bør det<br />
være Kommisjonen som godkjenner et tilsetningsstoff.<br />
18) For å sikre det nødvendige beskyttelsesnivået for dyrs<br />
velferd og forbrukernes sikkerhet, bør søkerne oppfordres<br />
til å be om forlengelse av godkjenningen for mindre<br />
utbredte arter, ved at de får ett års ekstra datasikring<br />
i tillegg til de ti års datasikring for alle arter som<br />
tilsetningsstoffet er godkjent for.<br />
19) Ifølge en framgangsmåte som sikrer et nært samarbeid<br />
mellom medlemsstatene og Kommisjonen innenfor<br />
rammen av Den faste komité for næringsmiddelkjeden og<br />
dyrehelsen, bør Kommisjonen få fullmakt til å godkjenne<br />
tilsetningsstoffer i fôrvarer og fastsette vilkår for bruken<br />
av dem, og til å føre og offentliggjøre et register over<br />
godkjente tilsetningsstoffer i fôrvarer.<br />
20) Der det er hensiktsmessig, er det nødvendig å innføre<br />
en forpliktelse for innehaveren av godkjenningen til å<br />
iverksette en plan for overvåking etter omsetningen,<br />
for å spore og identifisere alle direkte eller indirekte,<br />
( 1 ) EFT L 40 av 11.2.1989, s. 27. Direktivet endret ved europaparlaments- og<br />
rådsdirektiv 94/34/EF (EFT L 237 av 10.9.1994, s. 1).<br />
umiddelbare, forsinkede eller uforutsette virkninger som<br />
er en følge av bruk av tilsetningsstoffer i fôrvarer, på<br />
menneskers eller dyrs helse eller på miljøet, ved å bruke en<br />
ramme for produktsporing i likhet med den som allerede<br />
finnes i andre sektorer, og i samsvar med kravene om<br />
sporbarhet som er fastsatt i næringsmiddelregelverket.<br />
21) For å kunne ta hensyn til teknologiske framskritt og<br />
vitenskapelig utvikling, er det nødvendig å gjennomgå<br />
godkjenningene av tilsetningsstoffer i fôrvarer<br />
regelmessig. Tidsbegrensning av godkjenningene bør<br />
gjøre det mulig med en slik gjennomgåelse.<br />
22) Det bør opprettes et register over godkjente tilsetningsstoffer<br />
i fôrvarer, som omfatter produktspesifikke opplysninger<br />
og påvisningsmetoder. Opplysninger som ikke er<br />
fortrolige, bør gjøres offentlig tilgjengelige.<br />
23) Det er nødvendig å fastsette overgangsregler for å<br />
ta hensyn til tilsetningsstoffer som allerede finnes på<br />
markedet, og som er godkjent i henhold til direktiv<br />
70/524/EØF, og aminosyrer, deres salter og analoger,<br />
urea og dets derivater, som hittil har vært godkjent i<br />
henhold til direktiv 82/471/EØF, og tilsetningsstoffer til<br />
ensilasje samt tilsetningsstoffer som det er satt i gang<br />
en framgangsmåte for godkjenning for. Det er særlig<br />
hensiktsmessig å fastsette at slike produkter bare kan<br />
forbli på markedet såframt det er sendt underretning til<br />
Kommisjonen med henblikk på vurdering av dem, innen<br />
ett år etter ikrafttredelsen av denne forordning.<br />
24) En rekke tilsetningsstoffer til ensilasje omsettes og<br />
brukes for tiden i Fellesskapet uten godkjenning gitt i<br />
henhold til direktiv 70/524/EØF. Selv om det er absolutt<br />
nødvendig å anvende bestemmelsene i denne forordning<br />
på slike stoffer med henblikk på deres art og bruk, er det<br />
hensiktsmessig å bruke de samme overgangstiltakene. På<br />
denne måten vil det være mulig å skaffe opplysninger om<br />
alle stoffer som for tiden brukes, og opprette en liste over<br />
dem, slik at det eventuelt kan treffes beskyttelsestiltak for<br />
de stoffene som ikke oppfyller vilkårene for godkjenning<br />
nevnt i artikkel 5 i denne forordning.<br />
25) I sin uttalelse av 28. mai 1999 fastslo Styringskomiteen<br />
for vitenskapelige spørsmål, at med hensyn til bruken<br />
av antimikrobielle stoffer som vekstfremmende stoff,<br />
bør bruken av stoffer fra kategorier som blir brukt<br />
eller kan brukes i legemidler for mennesker eller i<br />
veterinærpreparater (dvs. når det er risiko for utvikling<br />
av kryssresistens overfor legemidler som brukes til å<br />
behandle bakterieinfeksjoner), fases ut så snart som<br />
mulig og deretter opphøre helt. Den andre uttalelsen<br />
om antimikrobiell resistens, som Styringskomiteen for<br />
vitenskapelige spørsmål vedtok 10. og 11. mai 2001,<br />
bekreftet behovet for en tilstrekkelig frist for å erstatte<br />
disse antimikrobielle stoffene med alternative produkter.<br />
Det heter i uttalelsen at utfasingen må planlegges<br />
og samkjøres idet forhastede tiltak kan få følger for<br />
dyrehelsen.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/11<br />
26) Det er derfor nødvendig å fastsette en dato, og etter denne<br />
datoen vil det være forbudt å bruke de antibiotikaene som<br />
fortsatt er godkjent som vekstfremmende stoff, samtidig<br />
som det gis en tilstrekkelig frist for å utvikle alternative<br />
produkter som kan erstatte disse antibiotikaene. Det bør<br />
også fastsettes bestemmelser som forbyr godkjenning av<br />
ytterligere antibiotika som tilsetningsstoffer i fôrvarer.<br />
Innenfor rammen av utfasingen av antibiotika som<br />
brukes som vekstfremmende stoffer, og for å sikre et<br />
høyt beskyttelsesnivå for dyrs helse, vil Den europeiske<br />
myndighet for næringsmiddeltrygghet før 2005 bli<br />
oppfordret til å undersøke hvilke framskritt som er gjort<br />
i utviklingen av alternative stoffer og alternative metoder<br />
for forvaltning, fôring, hygiene o.l.<br />
27) Enkelte stoffer med koksidiostatiske og histomonostatiske<br />
virkninger bør i henhold til denne forordning anses som<br />
tilsetningsstoffer i fôrvarer.<br />
28) Det bør kreves detaljert merking av produktet siden det<br />
setter sluttbrukeren i stand til å gjøre et velbegrunnet valg,<br />
det skaper færre handelshindringer og fremmer rettferdig<br />
handel. I denne sammenheng er det generelt hensiktsmessig<br />
at de kravene som gjelder for tilsetningsstoffer i fôrvarer,<br />
avspeiler de kravene som gjelder for tilsetningsstoffer<br />
i næringsmidler. Det bør derfor fastsettes forenklede<br />
merkingskrav for aromastoffer som svarer til dem som<br />
gjelder for aromastoffer i næringsmidler, og dette bør<br />
imidlertid ikke være til skade for muligheten til å fastsette<br />
særlige merkingskrav ved godkjenningen av de enkelte<br />
tilsetningsstoffer.<br />
29) Europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 1829/2003<br />
av 22. september 2003 om genmodifiserte næringsmidler<br />
og fôrvarer( 1 ) inneholder en framgangsmåte for å<br />
godkjenne omsetning av genmodifiserte næringsmidler<br />
og fôrvarer, herunder tilsetningsstoffer i fôrvarer som<br />
består av, inneholder eller er framstilt av genmodifiserte<br />
organismer. Ettersom målene for nevnte forordning skiller<br />
seg fra målene for denne forordning, bør tilsetningsstoffer<br />
i fôrvarer gjennomgå en framgangsmåte for godkjenning<br />
i tillegg til den framgangsmåten for godkjenning som er<br />
fastsatt i nevnte forordning, før de omsettes.<br />
30) Ved artikkel 53 og 54 i forordning (EF) nr. 178/2002 er<br />
det fastsatt framgangsmåter for nødtiltak for fôrvarer<br />
med opprinnelse i Fellesskapet, eller som er importert<br />
fra en tredjestat. De gjør det mulig å vedta slike tiltak i<br />
situasjoner der fôr kan antas å utgjøre en alvorlig risiko<br />
for menneskers og dyrs helse eller for miljøet, og der slike<br />
risikoer ikke kan styres på tilfredsstillende vis gjennom<br />
tiltak truffet av den eller de berørte medlemsstatene.<br />
( 1 ) EFT L 268 av 18.10.2003, s. 1.<br />
31) De tiltak som er nødvendige for gjennomføringen av denne<br />
forordning, bør vedtas i samsvar med rådsbeslutning<br />
1999/468/EF av 28. juni 1999 om fastsettelse av nærmere<br />
regler for utøvelsen av den gjennomføringsmyndighet<br />
som er tillagt Kommisjonen( 2 ).<br />
32) Medlemsstatene bør fastsette regler for sanksjoner<br />
for overtredelser av denne forordning og sikre at de<br />
gjennomføres. Sanksjonene skal være virkningsfulle, stå<br />
i forhold til overtredelsen og virke avskrekkende.<br />
33) Direktiv 70/524/EØF bør oppheves. Imidlertid<br />
bør bestemmelsene om merking av fôrblandinger<br />
som inneholder tilsetningsstoffer, opprettholdes<br />
inntil rådsdirektiv 79/373/EØF av 2. april 1979 om<br />
markedsføring av fôrblandinger( 3 ), er revidert.<br />
34) Rådsdirektiv 87/153/EØF av 16. februar<br />
1987 om fastsettelse av retningslinjer for<br />
vurdering av tilsetningsstoffer i fôrvarer( 4 ) inneholder<br />
retningslinjer for hvordan medlemsstatene skal framlegge<br />
en søknad. Kontrollen av at dokumentasjonen oppfyller<br />
kravene, er pålagt Den europeiske myndighet for<br />
næringsmiddeltrygghet. Direktiv 87/153/EØF bør derfor<br />
oppheves. Imidlertid vil vedlegget fortsatt gjelde inntil<br />
det er vedtatt gjennomføringsregler.<br />
35) Det er nødvendig med en overgangsperiode for å unngå<br />
forstyrrelser i bruken av tilsetningsstoffer i fôrvarer.<br />
Før bestemmelsene i denne forordning får anvendelse,<br />
bør det derfor tillates at de stoffene som allerede er<br />
godkjente, fortsatt kan omsettes og brukes i samsvar med<br />
gjeldende lovgivning —<br />
VEDTATT DENNE FORORDNING:<br />
KAPITTEL I<br />
VIRKEOmRÅDE OG DEFINISJONER<br />
Artikkel 1<br />
Virkeområde<br />
1. Formålet med denne forordning er å opprette en<br />
fellesskapsframgangsmåte for godkjenning av omsetning og<br />
bruk av tilsetningsstoffer i fôrvarer, og å fastsette regler<br />
for overvåking og merking av tilsetningsstoffer i fôrvarer<br />
og premikser slik at et høyt beskyttelsesnivå skal kunne<br />
garanteres for menneskers helse og dyrs helse og velferd, for<br />
miljøet og brukernes og forbrukernes interesser når det gjelder<br />
tilsetningsstoffer i fôrvarer, samtidig som det sikres at det indre<br />
marked fungerer tilfredsstillende.<br />
( 2 ) EFT L 184 av 17.7.1999, s. 23.<br />
( 3 ) EFT L 86 av 6.4.1979, s. 30. Direktivet sist endret ved forordning (EF)<br />
nr. 807/2003 (EUT L 122 av 16.5.2003, s. 36).<br />
( 4 ) EFT L 64 av 7.3.1987, s. 19. Direktivet sist endret ved kommisjonsdirektiv<br />
2001/79/EF (EFT L 267 av 6.10.2001, s. 1).
Nr. 10/12 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
2. Denne forordning får ikke anvendelse på:<br />
a) tekniske hjelpestoffer,<br />
b) veterinærpreparater som definert i direktiv 2001/82/EF( 1 ),<br />
med unntak av koksidiostatika og histomonostatika som<br />
brukes som tilsetningsstoffer i fôrvarer.<br />
Artikkel 2<br />
Definisjoner<br />
1. I denne forordning får definisjonene av «fôr», «fôrvarer»,<br />
«fôrforetak», «driftsansvarlig for fôrforetak», «omsetning»<br />
og «sporbarhet» som fastsatt i forordning (EF) nr. 178/2002,<br />
anvendelse.<br />
2. I denne forordning menes også med:<br />
a) «tilsetningsstoffer i fôrvarer»: stoffer, mikroorganismer<br />
eller preparater bortsett fra fôrmidler og premikser, som<br />
tilsettes bevisst i fôr eller vann for særlig å oppfylle én eller<br />
flere av funksjonene nevnt i artikkel 5 nr. 3,<br />
b) «fôrmidler»: produkter som definert i artikkel 2 bokstav a)<br />
i rådsdirektiv 96/25/EF av 29. april 1996 om markedsføring<br />
av fôrmidler( 2 ),<br />
c) «fôrblandinger»: produkter som definert i artikkel 2<br />
bokstav b) i direktiv 79/373/EØF,<br />
d) «tilskuddsfôr»: produkter som definert i artikkel 2 bokstav<br />
e) i direktiv 79/373/EØF,<br />
e) «premikser»: blandinger av tilsetningsstoffer i fôrvarer<br />
eller blandinger av ett eller flere tilsetningsstoffer i fôrvarer<br />
med fôrmidler eller vann som brukes som bærere, og som<br />
ikke er beregnet på direkte fôring,<br />
f) «dagsrasjon»: den samlede mengden fôrvarer beregnet<br />
ut fra et vanninnhold på 12 %, som et dyr av en bestemt<br />
art og aldersgruppe og med en bestemt ytelse trenger i<br />
gjennomsnitt for å få dekket sitt samlede dagsbehov,<br />
g) «fullfôr»: produkter som definert i artikkel 2 bokstav c) i<br />
rådsdirektiv 1999/29/EF av 22. april 1999 om uønskede<br />
stoffer og produkter i fôrvarer( 3 ),<br />
h) «teknisk hjelpestoff»: alle stoffer som ikke inntas som en<br />
fôrvare i seg selv, og som brukes bevisst ved foredling<br />
av fôrvarer eller fôrmidler for å oppfylle et bestemt<br />
teknologisk formål ved behandlingen eller foredlingen,<br />
og som kan føre til en utilsiktet, men teknisk uunngåelig<br />
forekomst av restmengder eller derivater av disse i<br />
sluttproduktet, forutsatt at disse restmengdene ikke har<br />
noen skadevirkning på dyrs og menneskers helse eller på<br />
miljøet, og ikke har noen teknologisk innvirkning på det<br />
ferdige produktet,<br />
i) «antimikrobielle stoffer»: alle stoffer som framstilles enten<br />
syntetisk eller naturlig, og som brukes til å drepe eller<br />
hemme veksten av mikroorganismer, herunder bakterier,<br />
virus eller sopp, eller av parasitter, særlig protozoer,<br />
( 1 ) EFT L 311 av 28.11.2001, s. 1.<br />
( 2 ) EFT L 125 av 23.5.1996, s. 35. Direktivet sist endret ved forordning<br />
806/2003 (EUT L 122 av 16.5.2003, s. 1).<br />
( 3 ) EFT L 115 av 4.5.1999, s. 32. Direktivet sist endret ved forordning (EF) nr.<br />
806/2003.<br />
j) «antibiotikum»: antimikrobielle stoffer framstilt av eller<br />
avledet av en mikroorganisme, som dreper eller hemmer<br />
veksten av andre mikroorganismer,<br />
k) «koksidiostatika» og «histomonostatika»: stoffer som er<br />
beregnet på å drepe eller hemme protozoer,<br />
l) «grenseverdi for restmengder»: den øvre grensen for en<br />
restmengde som følge av bruken av et tilsetningsstoff i<br />
fôrvarer som Fellesskapet kan godta som lovlig tillatt eller<br />
anerkjenne som akseptabelt i eller på et næringsmiddel,<br />
m) «mikroorganismer»: kolonidannende mikroorganismer,<br />
n) «første gangs omsetning»: den første gangen et<br />
tilsetningsstoff bringes i omsetning etter at det er framstilt,<br />
import av et tilsetningsstoff, eller første gangs omsetning<br />
av et fôr hvor det inngår et tilsetningsstoff som ikke<br />
tidligere har vært brakt i omsetning.<br />
3. Når det er nødvendig, kan det etter framgangsmåten fastsatt<br />
i artikkel 22 nr. 2, avgjøres om et stoff, en mikroorganisme<br />
eller et preparat er et tilsetningsstoff i fôrvarer innenfor<br />
virkeområdet til denne forordning.<br />
KAPITTEL II<br />
GODKJENNING, BRUK, OVERVÅKING OG<br />
OVERGANGSTILTAK FOR TILSETNINGSSTOFFER I<br />
FÔRVARER<br />
Artikkel 3<br />
Omsetning, foredling og bruk<br />
1. Ingen personer skal bringe i omsetning, foredle eller<br />
bruke et tilsetningsstoff i fôrvarer med mindre:<br />
a) tilsetningsstoffet er omfattet av en godkjenning som er gitt<br />
i samsvar med denne forordning,<br />
b) det oppfyller de vilkårene for bruk som er fastsatt i denne<br />
forordning, herunder de generelle vilkårene fastsatt i<br />
vedlegg IV, med mindre annet er angitt i godkjenningen<br />
samt i godkjenningen av stoffet, og<br />
c) det oppfyller vilkårene for merking fastsatt i denne<br />
forordning.<br />
2. Medlemsstatene kan tillate at det ved vitenskapelig<br />
forskning som tilsetningsstoffer brukes stoffer som ikke er<br />
godkjent på fellesskapsplan, med unntak av antibiotika, forutsatt<br />
at forskningen utføres i samsvar med prinsippene og vilkårene<br />
fastsatt i direktiv 87/153/EØF, direktiv 83/228/EØF( 4 ) eller<br />
retningslinjene fastsatt i artikkel 7 nr. 4 i denne forordning,<br />
og forutsatt at det skjer under tilstrekkelig offentlig kontroll.<br />
De berørte dyrene kan brukes i næringsmiddelproduksjon<br />
bare dersom myndighetene fastslår at dette ikke vil ha noen<br />
skadevirkning på dyrs og menneskers helse eller på miljøet.<br />
( 4 ) EFT L 126 av 13.5.1983, s. 23.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/13<br />
3. Når det gjelder tilsetningsstoffer som tilhører kategoriene<br />
d) og e) i artikkel 6 nr. 1, og de tilsetningsstoffene som<br />
omfattes av virkeområdet til Fellesskapets regelverk for<br />
omsetning av produkter som består av, inneholder eller<br />
er framstilt av genmodifiserte organismer (GMO-er), skal<br />
ingen andre personer enn innehaveren av godkjenningen<br />
omhandlet i godkjenningsforordningen nevnt i artikkel 9,<br />
dennes rettsetterfølger(e) eller en person som har fått dennes<br />
skriftlige fullmakt til dette, bringe produktene i omsetning for<br />
første gang.<br />
4. Med mindre annet er angitt, skal blandinger av<br />
tilsetningsstoffer som er beregnet på å selges direkte til<br />
sluttbrukeren, tillates, dersom vilkårene for bruk fastsatt i<br />
godkjenningen for hvert enkelt tilsetningsstoff, overholdes.<br />
Dermed skal ikke blandinger av godkjente tilsetningsstoffer<br />
omfattes av noen andre særlige godkjenninger enn de kravene<br />
som er fastsatt i direktiv 95/69/EF( 1 ).<br />
5. Når det er nødvendig som følge av teknologiske framskritt<br />
eller vitenskapelig utvikling, skal de generelle vilkårene<br />
fastsatt i vedlegg IV, tilpasses etter framgangsmåten fastsatt i<br />
artikkel 22 nr. 2.<br />
Artikkel 4<br />
Godkjenning<br />
1. Alle personer som søker om godkjenning for<br />
et tilsetningsstoff i fôrvarer eller for en ny bruk av et<br />
tilsetningsstoff i fôrvarer, skal inngi en søknad i samsvar med<br />
artikkel 7.<br />
2. En godkjenning skal bare gis, avslås, fornyes, endres,<br />
oppheves midlertidig eller kalles tilbake på grunnlag av og etter<br />
framgangsmåtene fastsatt i denne forordning, eller i samsvar<br />
med artikkel 53 og 54 i forordning (EF) nr. 178/2002.<br />
3. Den som søker om en godkjenning, eller dennes<br />
representant, skal være etablert i Fellesskapet.<br />
Artikkel 5<br />
Vilkår for godkjenning<br />
1. Ingen tilsetningsstoffer i fôrvarer skal godkjennes med<br />
mindre den som søker om godkjenning, i samsvar med<br />
gjennomføringstiltakene nevnt i artikkel 7, på relevant og<br />
tilstrekkelig vis har vist at tilsetningsstoffet, når det brukes i<br />
samsvar med vilkårene som skal fastsettes i forordningen som<br />
godkjenner bruken av tilsetningsstoffet, oppfyller kravene i<br />
nr. 2, og har minst én av de egenskapene som er angitt i nr. 3.<br />
2. Tilsetningsstoffet i fôrvarer skal ikke:<br />
a) ha noen skadevirkning på dyrs og menneskers helse eller<br />
på miljøet,<br />
b) framlegges på en måte som kan være villedende for<br />
brukeren,<br />
( 1 ) Rådsdirektiv 95/69/EF av 22. desember 1995 om fastsettelse av vilkår<br />
og regler for godkjenning og registrering av visse virksomheter og<br />
mellommenn på fôrvareområdet og om endring av direktiv 70/524/EØF,<br />
74/63/EØF, 79/373/EØF og 82/471/EØF (EFT L 332 av 30.12.1995, s. 15).<br />
Direktivet sist endret ved forordning (EF) nr. 806/2003.<br />
c) skade forbrukeren ved at de særlige kjennetegnene for<br />
animalske produkter endres eller ved at forbrukeren<br />
villedes med hensyn til de særlige kjennetegnene for<br />
animalske produkter.<br />
3. Tilsetningsstoffet i fôrvarer skal:<br />
a) ha en positiv virkning på fôrvarenes egenskaper,<br />
b) ha en positiv virkning på de animalske produktenes<br />
egenskaper,<br />
c) ha en positiv virkning på fargen på akvariefisk eller<br />
prydfugler,<br />
d) oppfylle dyrenes ernæringsmessige behov,<br />
e) ha en positiv virkning på de miljømessige følgene av<br />
husdyrproduksjon,<br />
f) ha en positiv virkning på husdyrproduksjon, husdyrs<br />
ytelse eller velferd, særlig ved at det påvirker mage- og<br />
tarmfloraen eller fordøyeligheten av fôrvarer, eller<br />
g) ha en koksidiostatisk eller histomonostatisk virkning.<br />
4. Antibiotika, bortsett fra koksidiostatika eller<br />
histomonostatika, skal ikke godkjennes som tilsetningsstoffer i<br />
fôrvarer.<br />
Artikkel 6<br />
Kategorier av tilsetningsstoffer i fôrvarer<br />
1. Et tilsetningsstoff i fôrvarer skal plasseres i én eller<br />
flere av følgende kategorier, avhengig av dets funksjon eller<br />
egenskaper, etter framgangsmåten fastsatt i artikkel 7, 8 og 9:<br />
a) teknologiske tilsetningsstoffer: alle stoffer som tilsettes<br />
fôret for et teknologisk formål,<br />
b) sensoriske tilsetningsstoffer: alle stoffer som når de tilsettes<br />
i fôr, forbedrer eller endrer de organoleptiske egenskapene<br />
til fôret, eller utseendet på næringsmidler framstilt av<br />
dyr,+<br />
c) ernæringsmessige tilsetningsstoffer,<br />
d) avlstekniske tilsetningsstoffer: alle tilsetningsstoffer som<br />
brukes til å påvirke sunne dyrs ytelse positivt, eller til å<br />
påvirke miljøet positivt,<br />
e) koksidiostatika og histomonostatika.<br />
2. I de kategoriene som er nevnt i nr. 1, skal tilsetningsstoffer<br />
i fôrvarer deretter plasseres innenfor én eller flere funksjonelle<br />
grupper nevnt i vedlegg I, etter framgangsmåten fastsatt i<br />
artikkel 7, 8 og 9, i henhold til deres primære funksjon eller<br />
funksjoner.<br />
3. Når det er nødvendig som følge av teknologiske framskritt<br />
eller vitenskapelig utvikling, kan det opprettes ytterligere<br />
kategorier eller funksjonelle grupper av tilsetningsstoffer i<br />
fôrvarer etter framgangsmåten fastsatt i artikkel 22 nr. 2.
Nr. 10/14 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Artikkel 7<br />
Søknad om godkjenning<br />
1. En søknad om godkjenning som fastsatt i artikkel 4,<br />
skal sendes til Kommisjonen. Kommisjonen skal omgående<br />
underrette medlemsstatene og videresende søknaden til Den<br />
europeiske myndighet for næringsmiddeltrygghet (heretter kalt<br />
«myndigheten»).<br />
2. Myndigheten skal:<br />
a) innen 15 dager etter at den har mottatt søknaden, herunder<br />
opplysningene og dokumentene som er nevnt i nr. 3,<br />
skriftlig bekrefte dette overfor søkeren med angivelse av<br />
mottaksdatoen,<br />
b) gjøre alle opplysninger som er innlevert av søkeren,<br />
tilgjengelige for medlemsstatene og Kommisjonen,<br />
c) gjøre sammendraget av dokumentene nevnt i nr. 3<br />
bokstav h), tilgjengelig for offentligheten, samtidig som det<br />
tas hensyn til kravene om fortrolighet fastsatt i artikkel 18<br />
nr. 2.<br />
3. På søknadstidspunktet skal søkeren sende følgende<br />
opplysninger og dokumenter direkte til myndigheten:<br />
a) søkerens navn og adresse,<br />
b) betegnelsen på tilsetningsstoffet i fôrvarer, et forslag<br />
til klassifisering etter kategori og funksjonell gruppe i<br />
henhold til artikkel 6, samt spesifikasjoner, herunder<br />
renhetskriterier når det er relevant,<br />
c) en beskrivelse av produksjonsmetoden og framstillingsmåten<br />
og planlagt bruk av tilsetningsstoffet i fôrvarer, en<br />
beskrivelse av analysemetoden for tilsetningsstoffet i<br />
fôr i forhold til planlagt bruk, og når det er relevant, en<br />
beskrivelse av analysemetoden for bestemmelse av nivået<br />
av restmengder av tilsetningsstoffet eller metabolitter av<br />
dette, i næringsmidler,<br />
d) en kopi av de undersøkelsene som er blitt utført, og alt<br />
annet materiale som er tilgjengelig for å dokumentere at<br />
tilsetningsstoffet i fôrvarer oppfyller kravene fastsatt i<br />
artikkel 5 nr. 2 og 3,<br />
e) forslag til vilkår ved omsetning av tilsetningsstoffet i<br />
fôrvarer, herunder krav til merking, og når det er relevant,<br />
særlige vilkår for bruk og håndtering (herunder kjent<br />
uforlikelighet), innhold i tilskuddsfôr samt de dyrearter<br />
og -kategorier som tilsetningsstoffet i fôrvarer er beregnet<br />
på,<br />
f) en skriftlig erklæring om at søkeren har sendt tre prøver<br />
av tilsetningsstoffet i fôrvarer direkte til Fellesskapets<br />
referanselaboratorium nevnt i artikkel 21, i samsvar med<br />
kravene fastsatt i vedlegg II,<br />
g) forslag til overvåking etter omsetning når det gjelder<br />
tilsetningsstoffer som ifølge forslag nevnt i bokstav b),<br />
verken tilhører kategori a) eller b) nevnt i artikkel 6<br />
nr. 1, og når det gjelder tilsetningsstoffer som hører inn<br />
under virkeområdet for Fellesskapets regelverk knyttet til<br />
omsetning av produkter som består av, inneholder eller er<br />
framstilt av genmodifiserte organismer,<br />
h) et sammendrag som inneholder de opplysningene som er<br />
gitt i samsvar med bokstav a)-g),<br />
i) for tilsetningsstoffer som hører inn under virkeområdet for<br />
Fellesskapets regelverk knyttet til omsetning av produkter<br />
som består av, inneholder eller er framstilt av genmodifiserte<br />
organismer, opplysninger om alle godkjenninger som er<br />
gitt i samsvar med gjeldende regelverk.<br />
4. Etter samråd med myndigheten skal Kommisjonen<br />
etter framgangsmåten fastsatt i artikkel 22 nr. 2, fastsette<br />
gjennomføringsregler for denne artikkel, herunder regler for<br />
hvordan søknaden skal utarbeides og framlegges.<br />
Før slike gjennomføringsregler vedtas, skal søknaden inngis i<br />
samsvar med vedlegget til direktiv 87/153/EØF.<br />
5. Etter samråd med myndigheten skal det fastsettes<br />
særlige retningslinjer for godkjenning av tilsetningsstoffer, om<br />
nødvendig for hver kategori av tilsetningsstoffer som er nevnt<br />
i artikkel 6 nr. 1, etter framgangsmåten fastsatt i artikkel 22<br />
nr. 2. Disse retningslinjene skal ta hensyn til muligheten for<br />
å ekstrapolere resultatene fra undersøkelsene som er utført på<br />
større arter, til mindre utbredte arter.<br />
Etter samråd med myndigheten kan det fastsettes ytterligere<br />
gjennomføringsregler for denne artikkelen etter framgangsmåten<br />
fastsatt i artikkel 22 nr. 2. Disse gjennomføringsreglene skal,<br />
når det er relevant, skille mellom krav til tilsetningsstoffer<br />
i fôrvarer som gjelder produksjonsdyr, og krav som gjelder<br />
andre dyr, særlig kjæledyr. Gjennomføringsreglene skal<br />
omfatte bestemmelser som tillater forenklede framgangsmåter<br />
for godkjenning av tilsetningsstoffer som er godkjent for bruk<br />
i næringsmidler.<br />
6. Myndigheten skal offentliggjøre en detaljert veiledning<br />
som skal hjelpe søkeren med å utarbeide og framlegge<br />
søknaden.<br />
Artikkel 8<br />
Uttalelse fra myndigheten<br />
1. Myndigheten skal avgi sin uttalelse innen seks måneder<br />
etter at en gyldig søknad er mottatt. Denne tidsfristen skal<br />
forlenges dersom myndigheten ønsker utfyllende opplysninger<br />
fra søkeren i samsvar med nr. 2.<br />
2. Myndigheten kan, når det er relevant, anmode søkeren<br />
om å gi utfyllende opplysninger til søknaden innenfor en<br />
tidsfrist som fastsettes av myndigheten i samråd med søkeren.<br />
3. For å utarbeide sin uttalelse, skal myndigheten:<br />
a) kontrollere at opplysningene og dokumentene som søkeren<br />
har inngitt, er i samsvar med artikkel 7, og foreta en<br />
risikovurdering for å fastslå om tilsetningsstoffet i fôrvarer<br />
oppfyller vilkårene fastsatt i artikkel 5,<br />
b) kontrollere rapporten fra Fellesskapets referanselaboratorium.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/15<br />
4. Dersom det avgis en positiv uttalelse om godkjenning<br />
av tilsetningsstoffet i fôrvarer, skal uttalelsen også inneholde<br />
følgende opplysninger:<br />
a) søkerens navn og adresse,<br />
b) betegnelsen på tilsetningsstoffet i fôrvarer, herunder<br />
klassifisering etter kategori og funksjonell gruppe i henhold<br />
til artikkel 6, samt spesifikasjoner, herunder renhetskriterier<br />
og analysemetoder når det er relevant,<br />
c) avhengig av resultatet av vurderingen, særlige vilkår eller<br />
begrensninger vedrørende håndtering, krav om overvåking<br />
etter omsetning, og bruk, herunder dyrearter og -kategorier<br />
som tilsetningsstoffet er beregnet på,<br />
d) særlige tilleggskrav for merking av tilsetningsstoffet i<br />
fôrvarer, som er nødvendig som følge av vilkårene og<br />
begrensningene i henhold til bokstav c),<br />
e) et forslag til fastsettelse av grenseverdier for restmengder<br />
(MRL) i de relevante næringsmidlene av animalsk<br />
opprinnelse, med mindre myndigheten i sin uttalelse<br />
konkluderer med at det ikke er nødvendig å fastsette<br />
MRL for å beskytte forbrukerne, eller dersom MRL<br />
allerede er fastsatt i vedlegg I eller III til rådsforordning<br />
(EØF) nr. 2377/90 av 26. juni 1990 om en framgangsmåte<br />
i Fellesskapet for fastsettelse av maksimumsgrenser for<br />
restmengder av veterinærpreparater i næringsmidler av<br />
animalsk opprinnelse( 1 ).<br />
5. Myndigheten skal omgående sende sin uttalelse til<br />
Kommisjonen, medlemsstatene og søkeren, sammen med en<br />
rapport som beskriver dens vurdering av tilsetningsstoffet i<br />
fôrvarer, der den begrunner sin konklusjon.<br />
6. Myndigheten skal offentliggjøre sin uttalelse etter å ha<br />
utelatt de opplysninger som i samsvar med artikkel 18 nr. 2, er<br />
angitt som fortrolige.<br />
Artikkel 9<br />
Fellesskapets godkjenning<br />
1. Innen tre måneder etter mottak av myndighetens uttalelse,<br />
skal Kommisjonen utarbeide et utkast til forordning der<br />
godkjenning skal gis eller avslås. Dette utkastet skal ta hensyn<br />
til kravene i artikkel 5 nr. 2 og 3, fellesskapsrett og andre<br />
legitime faktorer som er relevante for den aktuelle saken, og<br />
særlig det som er til nytte for dyrs helse og velferd, og for<br />
forbrukeren av animalske produkter.<br />
Dersom utkastet ikke er i samsvar med myndighetens uttalelse,<br />
skal det gi en forklaring på årsakene til forskjellene.<br />
I uvanlig kompliserte saker kan fristen på tre måneder<br />
forlenges.<br />
2. Utkastet skal vedtas etter framgangsmåten fastsatt i<br />
artikkel 22 nr. 2.<br />
3. Reglene for gjennomføring av denne artikkel, særlig<br />
vedrørende et identifikasjonsnummer for godkjente<br />
tilsetningsstoffer, kan fastsettes etter framgangsmåten fastsatt<br />
i artikkel 22 nr. 2.<br />
( 1 ) EFT L 224 av 18.8.1990, s. 1. Forordningen sist endret ved<br />
kommisjonsforordning (EF) nr. 1490/2003 (EUT L 214 av 26.8.2003,<br />
s. 3).<br />
4. Kommisjonen skal omgående underrette søkeren om den<br />
forordningen som er vedtatt i samsvar med nr. 2.<br />
5. En forordning som gir godkjenning, skal inneholde de<br />
opplysningene som er nevnt i artikkel 8 nr. 4 bokstav b), c), d)<br />
og e) og et identifikasjonsnummer.<br />
6. En forordning som gir godkjenning av tilsetningsstoffer<br />
som tilhører kategori d) og e) nevnt i artikkel 6 nr. 1, og<br />
også for tilsetningsstoffer som består av, inneholder eller<br />
er framstilt av genmodifiserte organismer, skal inneholde<br />
navnet på innehaveren av godkjenningen, og når det er<br />
relevant, det unike identifikasjonsnummeret som er tildelt den<br />
genmodifiserte organismen som definert i europaparlaments-<br />
og rådsforordning (EF) nr. 1830/2003 av 22. september 2003<br />
om sporbarhet og merking av genmodifiserte organismer og<br />
om sporbarhet av næringsmidler og fôr framstilt på grunnlag<br />
av genmodifiserte organismer, og om endring av direktiv<br />
2001/18/EF( 2 ).<br />
7. Når innholdet av restmengder av et tilsetningsstoff i<br />
næringsmidler som kommer fra dyr som er blitt fôret med<br />
dette tilsetningsstoffet, kan ha skadevirkning på menneskers<br />
helse, skal forordningen inneholde MRL for det aktive stoffet<br />
eller for dets metabolitter i det relevante næringsmiddelet av<br />
animalsk opprinnelse. I dette tilfellet skal det aktive stoffet<br />
i henhold til rådsdirektiv 96/23/EF( 3 ) anses å høre inn under<br />
vedlegg I til dette direktiv. Dersom det på fellesskapsplan<br />
allerede er fastsatt en MRL for det aktuelle stoffet, skal denne<br />
MRL også gjelde for restmengder av det aktive stoffet eller<br />
dets metabolitter, som stammer fra bruken av stoffet som<br />
tilsetningsstoff i fôrvarer.<br />
8. Godkjenningen som er gitt etter framgangsmåten fastsatt<br />
i denne forordning, skal være gyldig i hele Fellesskapet i ti<br />
år og kan fornyes i samsvar med artikkel 14. Det godkjente<br />
tilsetningsstoffet i fôrvarer skal føres inn i det registeret som<br />
er nevnt i artikkel 17 (heretter kalt «registeret»). Hver post<br />
i registeret skal angi godkjenningsdatoen og skal omfatte<br />
opplysningene nevnt i nr. 5, 6 og 7.<br />
9. Tildelingen av godkjenning skal ikke berøre det allmenne<br />
sivilrettslige og strafferettslige ansvaret som en driftsansvarlig<br />
for et fôrforetak har når det gjelder det aktuelle tilsetningsstoffet<br />
i fôrvarer.<br />
Artikkel 10<br />
Status for eksisterende produkter<br />
1. Som unntak fra artikkel 3, kan et tilsetningsstoff i<br />
fôrvarer som er omsatt i henhold til direktiv 70/524/EØF, samt<br />
urea og dets derivater, en aminosyre, salt av en aminosyre<br />
eller en analog, som var oppført i nr. 2.1, 3 og 4 i vedlegget<br />
til direktiv 82/471/EØF, omsettes og brukes i samsvar med<br />
vilkårene fastsatt i direktiv 70/524/EØF eller 82/471/EØF<br />
og deres gjennomføringstiltak, herunder særlig bestemmelser<br />
om særlig merking av fôrblandinger og fôrmidler, forutsatt at<br />
følgende vilkår er oppfylt:<br />
( 2 ) EUT L 268 av 18.10.2003, s. 24.<br />
( 3 ) EFT L 125 av 23.5.1996, s. 10.
Nr. 10/16 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
a) innen ett år fra ikrafttredelsen av denne forordning, skal<br />
personer som første gang omsatte tilsetningsstoffet i<br />
fôrvarer, eller andre berørte parter, underrette Kommisjonen<br />
om dette. Samtidig skal opplysningene nevnt i artikkel 7<br />
nr. 3 bokstav a), b) og c), sendes direkte til myndigheten,<br />
b) innen ett år etter underretningen nevnt i bokstav a), skal<br />
myndigheten etter å ha forsikret seg om at alle opplysninger<br />
som kreves, er blitt innlevert, underrette Kommisjonen om<br />
at den har mottatt opplysningene som kreves i henhold<br />
til denne artikkel. De aktuelle produktene skal føres inn<br />
i registeret. Hver post i registeret skal angi datoen da<br />
det aktuelle produktet først ble ført inn i registeret, og<br />
når det er relevant, utløpsdatoen for den eksisterende<br />
godkjenningen.<br />
2. Det skal inngis en søknad i samsvar med artikkel 7, senest<br />
ett år før utløpsdatoen for godkjenningen som er gitt i henhold<br />
til direktiv 70/524/EØF for tilsetningsstoffer med en begrenset<br />
godkjenningsperiode, og senest sju år etter ikrafttredelsen av<br />
denne forordning for tilsetningsstoffer som er godkjent uten<br />
noen tidsbegrensning eller i henhold til direktiv 82/471/EØF.<br />
En detaljert tidsplan med oppføring i prioritert rekkefølge<br />
av de forskjellige kategoriene av tilsetningsstoffer som skal<br />
vurderes på nytt, kan vedtas etter framgangsmåten fastsatt i<br />
artikkel 22 nr. 2. Myndigheten skal rådspørres ved utarbeiding<br />
av listen.<br />
3. Produkter som er oppført i registeret, skal omfattes av<br />
bestemmelsene i denne forordning, særlig artikkel 8, 9, 12, 13,<br />
14 og 16, som uten at det berører særlige vilkår som gjelder<br />
merking, omsetning og bruk av hvert stoff i henhold til nr. 1,<br />
får anvendelse på slike produkter på samme måte som om de<br />
var blitt godkjent i henhold til artikkel 9.<br />
4. Når det gjelder godkjenninger som ikke er utstedt til en<br />
bestemt innehaver, kan enhver person som importerer eller<br />
framstiller produktene nevnt i denne artikkel, eller alle andre<br />
berørte parter, innlevere opplysningene nevnt i nr. 1 eller<br />
søknaden nevnt i nr. 2, til Kommisjonen.<br />
5. Dersom underretningen og de ledsagende opplysningene<br />
nevnt i nr. 1 bokstav a), ikke er innlevert innen den angitte<br />
tidsfristen eller viser seg å være uriktige, eller dersom søknaden<br />
ikke er innlevert innen den fristen som er angitt i nr. 2, skal<br />
det vedtas en forordning etter framgangsmåten fastsatt i<br />
artikkel 22 nr. 2, med krav om at de aktuelle tilsetningsstoffene<br />
trekkes tilbake fra markedet. I et slikt tiltak kan det fastsettes et<br />
begrenset tidsrom der de eksisterende lagerbeholdningene av<br />
produktet kan brukes opp.<br />
6. Når det ikke er truffet noen beslutning om å fornye<br />
godkjenningen før den utløper, og dette skyldes forhold<br />
som ligger utenfor søkerens kontroll, skal godkjenningen av<br />
produktet forlenges automatisk inntil Kommisjonen treffer en<br />
beslutning. Kommisjonen skal underrette søkeren om denne<br />
forlengelsen av godkjenningen.<br />
7. Som unntak fra artikkel 3, kan stoffer, mikroorganismer<br />
og preparater som brukes i Fellesskapet som tilsetningsstoffer<br />
til ensilasje på tidspunktet nevnt i artikkel 26 nr. 2, omsettes og<br />
brukes forutsatt at bestemmelsene i nr. 1 bokstav a) og b) og i<br />
nr. 2 er oppfylt. Nr. 3 og 4 skal anvendes tilsvarende. For disse<br />
stoffene skal søknadsfristen som nevnt i nr. 2, være sju år etter<br />
ikrafttredelsen av denne forordning.<br />
Artikkel 11<br />
Utfasing<br />
1. Med henblikk på en beslutning om utfasing av bruken<br />
av koksidiostatika og histomonostatika som tilsetningsstoffer<br />
i fôrvarer innen 31. desember 2012, skal Kommisjonen innen<br />
1. januar 2008 oversende til Europaparlamentet og Rådet en<br />
rapport om bruken av disse stoffene som tilsetningsstoffer i<br />
fôrvarer og tilgjengelige alternativer, eventuelt ledsaget av<br />
forslag til regelverk.<br />
2. Som unntak fra artikkel 10 og uten å berøre artikkel 13,<br />
kan antibiotika og deres derivater, bortsett fra koksidiostatika<br />
og histomonostatika, omsettes og brukes som tilsetningsstoffer<br />
i fôrvarer bare fram til 31. desember 2005; fra 1. januar 2006<br />
skal disse stoffene slettes fra registeret.<br />
Artikkel 12<br />
Kontroll<br />
1. Etter at et tilsetningsstoff er blitt godkjent i samsvar med<br />
denne forordning, skal enhver person som bruker eller omsetter<br />
dette stoffet eller en fôrvare som det er blandet i, eller en annen<br />
berørt part, sørge for at alle vilkår eller begrensninger som er<br />
knyttet til omsetning, bruk eller håndtering av tilsetningsstoffet<br />
eller fôrvaren som det er blandet i, overholdes.<br />
2. Dersom krav til overvåking er blitt pålagt, som nevnt i<br />
artikkel 8 nr. 4 bokstav c), skal innehaveren av godkjenningen<br />
sikre at overvåkingen utføres og innlevere rapporter til<br />
Kommisjonen i samsvar med godkjenningen. Innehaveren av<br />
godkjenningen skal omgående underrette Kommisjonen om<br />
eventuelle nye opplysninger som kan påvirke vurderingen av<br />
sikkerheten ved bruk av tilsetningsstoffet i fôrvarer, særlig når<br />
det gjelder helsemessig følsomhet hos visse forbrukerkategorier.<br />
Innehaveren av godkjenningen skal omgående underrette<br />
Kommisjonen om eventuelle forbud eller begrensninger pålagt<br />
av vedkommende myndighet i en tredjestat der tilsetningsstoffet<br />
i fôrvarer omsettes.<br />
Artikkel 13<br />
Endring, midlertidig oppheving og tilbakekalling av<br />
godkjenninger<br />
1. På eget initiativ eller etter en anmodning fra en medlemsstat<br />
eller fra Kommisjonen, skal myndigheten avgi en uttalelse om<br />
hvorvidt en godkjenning fortsatt oppfyller vilkårene fastsatt<br />
i denne forordning. Den skal omgående oversende denne<br />
uttalelsen til Kommisjonen, til medlemsstatene, og når det er<br />
relevant, til innehaveren av godkjenningen. Uttalelsen skal<br />
offentliggjøres.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/17<br />
2. Kommisjonen skal omgående undersøke myndighetens<br />
uttalelse. Eventuelle egnede tiltak skal treffes i samsvar<br />
med artikkel 53 og 54 i forordning (EF) nr. 178/2002. En<br />
beslutning om å endre, oppheve midlertidig eller kalle tilbake<br />
en godkjenning skal treffes etter framgangsmåten fastsatt i<br />
artikkel 22 nr. 2 i denne forordning.<br />
3. Dersom innehaveren av godkjenningen foreslår å<br />
endre vilkårene for godkjenningen ved å inngi en søknad til<br />
Kommisjonen, ledsaget av de relevante opplysningene som<br />
ligger til grunn for anmodningen om endring, skal myndigheten<br />
oversende sin uttalelse om forslaget til Kommisjonen og<br />
medlemsstatene. Kommisjonen skal omgående undersøke<br />
myndighetens uttalelse og treffer sin beslutning etter<br />
framgangsmåten fastsatt i artikkel 22 nr. 2.<br />
4. Kommisjonen skal omgående underrette søkeren om den<br />
beslutningen som er truffet. Registeret skal endres ved behov.<br />
5. Artikkel 7 nr. 1 og 2 og artikkel 8 og 9 får tilsvarende<br />
anvendelse.<br />
Artikkel 14<br />
Fornyelse av godkjenning<br />
1. Godkjenninger som gis i henhold til denne forordning,<br />
skal kunne fornyes med ti år om gangen. En søknad om<br />
fornyelse skal sendes til Kommisjonen senest innen ett år før<br />
godkjenningen utløper.<br />
Dersom en godkjenning ikke er utstedt til en bestemt innehaver,<br />
kan den som første gang omsetter tilsetningsstoffet, eller<br />
enhver annen berørt part, inngi søknaden til Kommisjonen, og<br />
skal dermed anses som søker.<br />
Dersom en godkjenning er utstedt til en bestemt innehaver, kan<br />
innehaveren av godkjenningen eller dennes rettsetterfølger(e)<br />
inngi søknaden til Kommisjonen, og skal dermed anses som<br />
søker.<br />
2. På søknadstidspunktet skal søkeren sende følgende<br />
opplysninger og dokumenter direkte til myndigheten:<br />
a) en kopi av godkjenningen til å omsette tilsetningsstoffet i<br />
fôrvarer,<br />
b) en rapport om resultatene av overvåkingen etter<br />
omsetningen, dersom godkjenningen inneholder slike krav<br />
om overvåking,<br />
c) alle andre nye opplysninger som er blitt tilgjengelige<br />
med hensyn til vurdering av sikkerheten ved bruk<br />
av tilsetningsstoffet i fôrvarer, samt den risikoen<br />
tilsetningsstoffet i fôrvarer utgjør for dyr, mennesker eller<br />
miljø,<br />
d) når det er relevant, et forslag til endring eller supplering<br />
av vilkårene i den opprinnelige godkjenningen, blant annet<br />
vilkårene som gjelder framtidig overvåking.<br />
3. Artikkel 7 nr. 1, 2, 4 og 5 og artikkel 8 og 9 får tilsvarende<br />
anvendelse.<br />
4. Når det ikke er truffet noen beslutning om å fornye<br />
godkjenningen før den utløper, og dette skyldes forhold<br />
som ligger utenfor søkerens kontroll, skal godkjenningen av<br />
produktet forlenges automatisk inntil Kommisjonen treffer<br />
en beslutning. Opplysninger om denne forlengelsen av<br />
godkjenningen skal gjøres tilgjengelig for offentligheten i<br />
registeret fastsatt i artikkel 17.<br />
Artikkel 15<br />
Hastegodkjenning<br />
I særlige tilfeller der det er behov for en hastegodkjenning for<br />
å sikre dyrs velferd, kan Kommisjonen etter framgangsmåten<br />
fastsatt i artikkel 22 nr. 2, midlertidig godkjenne bruk av et<br />
tilsetningsstoff i et tidsrom på høyst fem år.<br />
KAPITTEL III<br />
mERKING OG EmBALLERING<br />
Artikkel 16<br />
merking og emballering av tilsetningsstoffer i fôrvarer og<br />
premikser<br />
1. Ingen tilsetningsstoffer i fôrvarer eller premikser av<br />
tilsetningsstoffer skal omsettes med mindre emballasjen<br />
eller beholderen er merket under ansvar av en produsent,<br />
emballeringsbedrift, importør, selger eller distributør med<br />
virksomhet i Fellesskapet, og inneholder følgende opplysninger<br />
som skal være tydelige, lett leselige og ikke skal kunne slettes,<br />
og skal for hvert tilsetningsstoff som produktet inneholder,<br />
foreligge på minst det eller de nasjonale språkene i den<br />
medlemsstaten der det omsettes:<br />
a) navnet på den funksjonelle gruppen nevnt i godkjenningen,<br />
etterfulgt av det bestemte navnet som tilsetningsstoffet fikk<br />
ved godkjenningen,<br />
b) navnet eller firmaet og adressen eller forretningskontoret<br />
til den som har ansvaret for opplysningene nevnt i denne<br />
artikkel,<br />
c) nettovekten, eller når det gjelder flytende tilsetningsstoffer<br />
og premikser, nettovolumet eller nettovekten,<br />
d) når det er relevant, det godkjenningsnummeret som<br />
virksomheten eller mellommannen har fått tildelt<br />
i henhold til artikkel 5 i direktiv 95/69/EF, eller det<br />
registreringsnummeret som virksomheten eller<br />
mellommannen har fått tildelt i henhold til artikkel 10 i<br />
nevnte direktiv,<br />
e) bruksanvisning og eventuelle sikkerhetstilrådinger for<br />
bruk, og når det er relevant, særlige krav som er nevnt<br />
i godkjenningen, herunder dyrearter og -kategorier som<br />
tilsetningsstoffet eller premiksen av tilsetningsstoffer er<br />
beregnet på,<br />
f) identifikasjonsnummeret,<br />
g) referansenummer for partiet og produksjonsdato.<br />
2. Når det gjelder aromastoffer, kan listen over<br />
tilsetningsstoffer erstattes med ordene «blanding av<br />
aromastoffer». Dette gjelder ikke for aromastoffer som<br />
omfattes av en kvantitativ begrensning når det brukes i fôr og<br />
drikkevann.
Nr. 10/18 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
3. I tillegg til opplysningene angitt i nr. 1, skal emballasjen<br />
eller beholderen for et tilsetningsstoff som tilhører en<br />
funksjonell gruppe angitt i vedlegg III, være forsynt med<br />
opplysningene angitt i vedlegg III, og disse skal være tydelige,<br />
lett leselige og skal ikke kunne slettes.<br />
4. Når det gjelder premikser, skal dessuten ordet<br />
«PREMIKS» (med store bokstaver) være tydelig angitt på<br />
merkingen, og bærestoffet skal angis.<br />
5. Tilsetningsstoffer og premikser skal bare omsettes i<br />
lukkede emballasjer eller beholdere, hvor lukkemekanismen<br />
ødelegges ved åpning og ikke kan brukes om igjen.<br />
6. Endringer i vedlegg III for å ta hensyn til teknologiske<br />
framskritt og vitenskapelig utvikling, kan vedtas etter<br />
framgangsmåten fastsatt i artikkel 22 nr. 2.<br />
KAPITTEL IV<br />
ALmINNELIGE BESTEmmELSER OG<br />
SLUTTBESTEmmELSER<br />
Artikkel 17<br />
Fellesskapsregister over tilsetningsstoffer i fôrvarer<br />
1. Kommisjonen skal opprette og ajourføre et<br />
fellesskapsregister over tilsetningsstoffer i fôrvarer.<br />
2. Registeret skal være tilgjengelig for offentligheten.<br />
Artikkel 18<br />
Fortrolighet<br />
1. Søkeren kan angi hvilke av de opplysningene som er gitt<br />
i henhold til denne forordning, søkeren ønsker skal behandles<br />
som fortrolige, fordi avsløring av dem kan skade søkerens<br />
konkurransemessige stilling merkbart. I slike tilfeller skal<br />
begrunnelsene dokumenteres.<br />
2. Kommisjonen skal etter samråd med søkeren avgjøre<br />
hvilke andre opplysninger enn dem som er angitt i nr. 3,<br />
som skal holdes fortrolige, og skal underrette søkeren om sin<br />
avgjørelse.<br />
3. Følgende opplysninger skal ikke anses som fortrolige:<br />
a) navn på og sammensetning av tilsetningsstoffet i fôrvarer,<br />
og når det er relevant, angivelse av produksjonsstamme,<br />
b) de fysisk-kjemiske og biologiske egenskapene til<br />
tilsetningsstoffet i fôrvarer,<br />
c) konklusjonene av resultatene fra undersøkelsen av hvilken<br />
innvirkning tilsetningsstoffet i fôrvarer har på menneskers<br />
og dyrs helse og på miljøet,<br />
d) konklusjonene av resultatene fra undersøkelsen av hvilken<br />
innvirkning tilsetningsstoffet i fôrvarer har på animalske<br />
produkter og dets ernæringsmessige egenskaper,<br />
e) metoder for påvisning og identifisering av tilsetningsstoffet<br />
i fôrvarer, og når det er relevant, krav om overvåking samt<br />
et sammendrag av resultatene av overvåkingen.<br />
4. Som unntak fra nr. 2 skal myndigheten på anmodning gi<br />
Kommisjonen og medlemsstatene alle de opplysninger som<br />
den har i sin besittelse, herunder opplysninger som skal anses<br />
som fortrolige i henhold til nr. 2.<br />
5. Myndigheten skal anvende prinsippene i<br />
europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 1049/2001 av<br />
30. mai 2001 om offentlig tilgang til Europaparlamentets,<br />
Rådets og Kommisjonens dokumenter( 1 ) når myndigheten<br />
behandler søknader om tilgang til dokumenter som innehas av<br />
myndigheten.<br />
6. Medlemsstatene, Kommisjonen og myndigheten skal<br />
behandle alle de opplysninger som anses som fortrolige<br />
i henhold til nr. 2, som fortrolige, bortsett fra når det er<br />
hensiktsmessig at slike opplysninger offentliggjøres for å<br />
beskytte menneskers og dyrs helse eller miljøet. Medlemsstatene<br />
skal behandle søknader om tilgang til dokumenter som de har<br />
mottatt i henhold til denne forordning, i samsvar med artikkel 5<br />
i forordning (EF) nr. 1049/2001.<br />
7. Dersom en søker trekker tilbake eller har trukket<br />
tilbake sin søknad, skal medlemsstatene, Kommisjonen og<br />
myndigheten anse alle forretnings- og industriopplysninger,<br />
herunder opplysninger om forskning og utvikling, samt<br />
opplysninger der Kommisjonen og søkeren er uenige om<br />
hvorvidt de er fortrolige eller ikke, som fortrolige.<br />
Artikkel 19<br />
Administrativ kontroll<br />
Dersom myndigheten treffer en beslutning eller unnlater å<br />
handle i samsvar med sine fullmakter i henhold til denne<br />
forordning, kan Kommisjonen på eget initiativ eller som<br />
reaksjon på en anmodning fra en medlemsstat eller en person<br />
som er direkte og individuelt berørt, ta en slik beslutning eller<br />
unnlatelse opp til ny behandling.<br />
For dette formål skal det innleveres en anmodning til<br />
Kommisjonen innen to måneder etter den dagen da den<br />
berørte parten fikk kjennskap til den aktuelle handlingen eller<br />
unnlatelsen.<br />
Kommisjonen skal treffe en beslutning innen to måneder,<br />
og kan eventuelt kreve at myndigheten trekker tilbake sin<br />
beslutning eller avhjelper sin unnlatelse innen en fastsatt<br />
tidsfrist.<br />
Artikkel 20<br />
Datasikring<br />
1. Vitenskapelige data og andre opplysninger i<br />
søknadsdokumentene som kreves i henhold til artikkel 7, kan<br />
ikke brukes til fordel for en annen søker i et tidsrom på ti år<br />
fra godkjenningsdatoen, med mindre den andre søkeren har<br />
inngått en avtale med den forrige søkeren om at slike data og<br />
opplysninger kan brukes.<br />
2. For å stimulere arbeidet for å oppnå godkjenning av<br />
tilsetningsstoffer for mindre utbredte arter utover de artene<br />
som tilsetningsstoffene allerede er godkjent for, skal den<br />
tiårige datasikringsperioden forlenges med ett år for hver<br />
mindre utbredt art som godkjenningen utvides til.<br />
( 1 ) EFT L 145 av 31.5.2001, s. 43.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/19<br />
3. Søkeren og den forrige søkeren skal treffe alle nødvendige<br />
tiltak for å oppnå enighet om å dele bruken av opplysningene<br />
for å unngå å gjenta toksikologiske forsøk på virveldyr.<br />
Dersom det ikke oppnås enighet om å dele opplysningene, kan<br />
Kommisjonen beslutte å offentliggjøre opplysninger som er<br />
nødvendige for å unngå nye toksikologiske forsøk på virveldyr,<br />
og samtidig sikre en rimelig likevekt mellom interessene til de<br />
berørte parter.<br />
4. Etter utløpet av tiårsperioden kan myndigheten anvende<br />
resultatene av hele eller en del av vurderingen som ble foretatt<br />
på grunnlag av de vitenskapelige dataene og opplysningene i<br />
søknadsdokumentene, til fordel for en annen søker.<br />
Artikkel 21<br />
Referanselaboratorier<br />
Fellesskapets referanselaboratorium og dets forpliktelser og<br />
oppgaver er definert i vedlegg II.<br />
Søkere om godkjenning av tilsetningsstoffer skal bidra til<br />
å dekke kostnadene til de oppgavene som skal utføres av<br />
Fellesskapets referanselaboratorium og konsortiet av nasjonale<br />
referanselaboratorier, omhandlet i vedlegg II.<br />
Nærmere regler for gjennomføring av vedlegg II og eventuelle<br />
endringer i nevnte vedlegg skal vedtas etter framgangmåten<br />
fastsatt i artikkel 22 nr. 2.<br />
Artikkel 22<br />
Komitéframgangsmåte<br />
1. Kommisjonen skal bistås av Den faste komité for<br />
næringsmiddelkjeden og dyrehelsen, nedsatt ved artikkel 58 i<br />
forordning (EF) nr. 178/2002, (heretter kalt «komiteen»).<br />
2. Når det vises til dette nummer, får artikkel 5 og 7 i<br />
beslutning 1999/468/EF anvendelse, samtidig som det tas<br />
hensyn til bestemmelsene i beslutningens artikkel 8.<br />
Tidsrommet fastsatt i artikkel 5 nr. 6 i beslutning 1999/468/EF,<br />
skal være tre måneder.<br />
3. Komiteen fastsetter sin forretningsorden.<br />
Artikkel 23<br />
Opphevinger<br />
1. Direktiv 70/524/EØF skal oppheves med virkning<br />
fra iverksettelsesdatoen for denne forordning. Artikkel 16<br />
i direktiv 70/524/EØF skal imidlertid fortsette å gjelde til<br />
direktiv 79/373/EØF er blitt endret, slik at den omfatter regler<br />
for merking av fôrvarer som inneholder tilsetningsstoffer.<br />
2. Nr. 2.1, 3 og 4 i vedlegget til direktiv 82/471/EØF skal<br />
med virkning fra iverksettelsesdatoen for denne forordning,<br />
oppheves.<br />
3. Direktiv 87/153/EØF skal oppheves med virkning<br />
fra iverksettelsesdatoen for denne forordning. Vedlegget<br />
til nevnte direktiv skal imidlertid fortsette å gjelde inntil<br />
gjennomføringsreglene fastsatt i artikkel 7 nr. 4 i denne<br />
forordning, vedtas.<br />
4. Henvisninger til direktiv 70/524/EØF skal forstås som<br />
henvisninger til denne forordning.<br />
Artikkel 24<br />
Sanksjoner<br />
Medlemsstatene skal fastsette en sanksjonsordning for<br />
overtredelse av denne forordning, og skal treffe de nødvendige<br />
tiltak for å sikre at slike sanksjoner anvendes. De fastsatte<br />
sanksjonene skal være virkningsfulle, stå i forhold til<br />
overtredelsen og virke avskrekkende.<br />
Medlemsstatene skal underrette Kommisjonen om disse reglene<br />
og tiltakene innen tolv måneder etter datoen for kunngjøring av<br />
denne forordning, og skal omgående underrette den om alle<br />
senere endringer.<br />
Artikkel 25<br />
Overgangstiltak<br />
1. Søknader som er inngitt i henhold til artikkel 4 i direktiv<br />
70/524/EØF før iverksettelsesdatoen for denne forordning,<br />
skal behandles som søknader i henhold til artikkel 7 i denne<br />
forordning dersom de innledende bemerkningene fastsatt<br />
i artikkel 4 nr. 4 i direktiv 70/524/EØF, ennå ikke er blitt<br />
oversendt til Kommisjonen. En medlemsstat som er utpekt<br />
til rapporterende medlemsstat i forbindelse med en slik<br />
søknad, skal omgående oversende den dokumentasjonen som<br />
er innlevert i forbindelse med søknaden, til Kommisjonen.<br />
Uten hensyn til artikkel 23 nr. 1 skal slike søknader fortsatt<br />
behandles i samsvar med artikkel 4 i direktiv 70/524/EØF,<br />
dersom de innledende bemerkningene fastsatt i artikkel 4<br />
nr. 4 i direktiv 70/524/EØF, allerede er blitt oversendt til<br />
Kommisjonen.<br />
2. Kravene om merking fastsatt i kapittel III, får ikke<br />
anvendelse på produkter som er lovlig framstilt og merket<br />
i Fellesskapet, eller som er lovlig importert til Fellesskapet<br />
og brakt i omsetning før iverksettelsesdatoen for denne<br />
forordning.<br />
Artikkel 26<br />
Ikrafttredelse<br />
1. Denne forordning trer i kraft den 20. dag etter at den er<br />
kunngjort i Den europeiske unions tidende.<br />
2. Den får anvendelse fra tolv måneder etter at den er<br />
kunngjort.
Nr. 10/20 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Denne forordning er bindende i alle deler og kommer direkte til anvendelse i alle medlemsstater.<br />
Utferdiget i Brussel, 22. september 2003.<br />
For Europaparlamentet For Rådet<br />
P. COX R. BUTTIGLIONE<br />
President Formann
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/21<br />
VEDLEGG I<br />
GRUPPER AV TILSETNINGSSTOFFER<br />
1. Kategorien «teknologiske tilsetningsstoffer» omfatter følgende funksjonelle grupper:<br />
a) konserveringsmidler: stoffer, eller når det er relevant, mikroorganismer, som beskytter fôrvarer mot forringelse<br />
som skyldes mikroorganismer eller deres metabolitter,<br />
b) antioksidanter: stoffer som forlenger holdbarhetstiden til fôrvarer og fôrmidler ved å beskytte dem mot<br />
forringelse som skyldes oksidasjon,<br />
c) emulgatorer: stoffer som gjør det mulig å danne eller bevare en homogen blanding av to eller flere ublandelige<br />
faser i fôrvarer,<br />
d) stabilisatorer: stoffer som gjør det mulig å bevare fôrvarers fysisk-kjemiske tilstand,<br />
e) fortykningsmidler: stoffer som øker fôrvarers viskositet,<br />
f) geleringsmidler: stoffer som gir en fôrvare konsistens ved at det dannes en gelé,<br />
g) bindemidler: stoffer som øker fôrvarepartiklenes tendens til å henge sammen,<br />
h) stoffer for kontroll av kontaminering av radionukleider: stoffer som hemmer opptaket av radionukleider eller<br />
fremmer utskillelsen av dem,<br />
i) antiklumpemidler: stoffer som reduserer fôrvarepartiklenes tendens til å henge sammen,<br />
j) surhetsregulerende midler: stoffer som justerer pH-verdien i fôrvarer,<br />
k) tilsetningsstoffer til ensilasje: stoffer, herunder enzymer eller mikroorganismer, som er beregnet på iblanding<br />
i fôrvarer for å forbedre produksjonen av ensilasje,<br />
l) denatureringsmidler: stoffer som når de brukes til framstilling av foredlede fôrvarer, gjør det mulig å<br />
identifisere bestemte fôrvarers eller fôrmidlers opprinnelse.<br />
2. Kategorien «sensoriske tilsetningsstoffer» omfatter følgende funksjonelle grupper:<br />
a) fargestoffer:<br />
i) stoffer som gir fôrvarer farge eller gir dem den opprinnelige fargen tilbake,<br />
ii) stoffer som når de brukes i fôr, gir farge til næringsmidler av animalsk opprinnelse,<br />
iii) stoffer som har en positiv virkning på fargen på akvariefisk eller prydfugler,<br />
b) aromastoffer: stoffer som forsterker lukten eller smaken av de fôrvarene de tilsettes.<br />
3. Kategorien «ernæringsmessige tilsetningsstoffer» omfatter følgende funksjonelle grupper:<br />
a) vitaminer, provitaminer og kjemisk veldefinerte stoffer med tilsvarende virkning,<br />
b) forbindelser av sporstoffer,<br />
c) aminosyrer, deres salter og analoger,<br />
d) urea og dets derivater.<br />
4. Kategorien «avlstekniske tilsetningsstoffer» omfatter følgende funksjonelle grupper:<br />
a) fordøyelsesforbedrende midler: stoffer som når de brukes i fôr, gjør fôret lettere å fordøye ved å påvirke<br />
bestemte fôrmidler,<br />
b) midler som stabiliserer tarmfloraen: mikroorganismer eller andre kjemisk definerte stoffer som når de brukes<br />
i fôr, har en positiv virkning på tarmfloraen,<br />
c) stoffer som har en positiv innvirkning på miljøet,<br />
d) andre avlstekniske tilsetningsstoffer.
Nr. 10/22 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDLEGG II<br />
OPPGAVER OG PLIKTER FOR FELLESSKAPETS REFERANSELABORATORIUm<br />
1. Fellesskapets referanselaboratorium nevnt i artikkel 21, er Det felles forskningssenter (FFS).<br />
2. For de oppgavene som er angitt i dette vedlegg, kan FFS bistås av et konsortium av nasjonale<br />
referanselaboratorier.<br />
FFS skal særlig ha ansvar for:<br />
– å motta, forberede, oppbevare og vedlikeholde referanseprøvene,<br />
– å prøve og vurdere eller validere påvisningsmetoden,<br />
– å vurdere de dataene som søkeren har levert i forbindelse med søknad om godkjenning til å omsette<br />
tilsetningsstoffet i fôrvarer, med henblikk på prøving og vurdering eller validering av påvisningsmetoden,<br />
– å framlegge fullstendige vurderingsrapporter til myndigheten.<br />
3. Fellesskapets referanselaboratorium skal medvirke til å løse tvister mellom medlemsstater vedrørende resultatene<br />
av de oppgavene som er angitt i dette vedlegg.<br />
VEDLEGG III<br />
SÆRLIGE KRAV TIL mERKING AV PREmIKSER OG BESTEmTE TILSETNINGSSTOFFER I<br />
FÔRVARER<br />
a) Avlstekniske tilsetningsstoffer, koksidiostatika og histomonostatika:<br />
– garantiens utløpsdato eller holdbarhetstiden regnet fra produksjonsdatoen,<br />
– bruksanvisningen og<br />
– konsentrasjonen.<br />
b) Enzymer, i tillegg til de ovennevnte angivelsene:<br />
– det bestemte navnet på den eller de aktive komponentene i henhold til deres enzymaktiviteter, i samsvar med<br />
den godkjenningen som er gitt,<br />
– identifikasjonsnummeret i henhold til International Union of Biochemistry og<br />
– i stedet for konsentrasjon: enheter aktivt stoff (antall enheter aktivt stoff per gram eller antall enheter aktivt<br />
stoff per milliliter).<br />
c) Mikroorganismer:<br />
– garantiens utløpsdato eller holdbarhetstiden regnet fra produksjonsdatoen,<br />
– bruksanvisningen,<br />
– stammens identifikasjonsnummer og<br />
– antall kolonidannende enheter per gram.<br />
d) Ernæringsmessige tilsetningsstoffer:<br />
– innholdet av aktive stoffer og<br />
– innholdsgarantiens utløpsdato eller holdbarhetstiden regnet fra produksjonsdatoen,<br />
e) Teknologiske og sensoriske tilsetningsstoffer, med unntak av aromastoffer:<br />
– innholdet av aktive stoffer.<br />
f) Aromastoffer:<br />
–<br />
iblandingsforhold i premikser.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/23<br />
VEDLEGG IV<br />
GENERELLE BRUKSVILKÅR<br />
1. Mengden av tilsetningsstoffer som også forekommer i naturlig tilstand i visse fôrmidler, skal beregnes slik at det<br />
samlede innhold av tilsatt og naturlig stoff ikke overstiger det høyeste tillatte innhold som er fastsatt i forordningen<br />
om godkjenning.<br />
2. Blanding av tilsetningsstoffer skal være tillatt i premikser og fôrvarer bare når bestanddelene i blandingen er fysiskkjemisk<br />
og biologisk forenlige med de ønskede virkningene.<br />
3. Tilskuddsfôr, fortynnet som angitt, kan ikke inneholde høyere nivåer av tilsetningsstoffer enn det som er fastsatt<br />
for fullfôr.<br />
4. Når det gjelder premikser som inneholder tilsetningsstoffer for ensilasje, skal ordene «av tilsetningsstoffer for<br />
ensilasje» være tydelig påført på etiketten etter «PREMIKS».
Nr. 10/24 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
KOMMISJONEN FOR DE EUROPEISKE FELLESSKAP<br />
HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap,<br />
under henvisning til rådsdirektiv 70/524/EØF av 23. november<br />
1970 om tilsetningsstoffer i fôrvarer( 1 ), sist endret ved<br />
kommisjonsforordning (EF) nr. 1847/2003( 2 ), særlig artikkel<br />
3 og 9, og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1)<br />
2)<br />
3)<br />
I henhold til direktiv 70/524/EØF skal medlemsstatene<br />
kreve at ingen tilsetningsstoffer kan markedsføres uten<br />
fellesskapsgodkjenning.<br />
For tilsetningsstoffer oppført i del I i vedlegg C til<br />
direktiv 70/524/EØF, som omfatter koksidiostatika og<br />
andre stoffer med legemiddelvirkning, kan det gis en<br />
godkjenning som er knyttet til personen som er ansvarlig<br />
for markedsføringen. Slik godkjenning kan gis for et<br />
tidsrom på 10 år dersom alle relevante vilkår fastsatt i<br />
nevnte direktiv er oppfylt.<br />
Vurderingen av den inngitte søknaden om tiårig<br />
godkjenning for koksidiostatikumpreparatet «Sacox 120<br />
microGranulate», viser at de relevante vilkårene fastsatt i<br />
direktiv 70/524/EØF er oppfylt.<br />
Vitenskapskomiteen for fôrvarer har avgitt en positiv<br />
uttalelse om uskadeligheten og den gunstige virkningen<br />
av koksidiostatikumpreparatet som tilhører gruppen<br />
«Koksidiostatika og andre stoffer med legemiddelvirkning»<br />
for livkyllinger.<br />
( 1 ) EFT L 270 av 14.12.1970, s. 1.<br />
( 2 (*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 271 av 22.10.2003, s. 13,<br />
er omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 2/2005 av 4. februar 2005 om<br />
endring av EØS-avtalens vedlegg I (Veterinære og plantesanitære forhold),<br />
se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005,<br />
s. 1.<br />
) EUT L 269 av 21.10.2003, s. 3.<br />
KOmmISJONSFORORDNING (EF) nr. 1852/2003<br />
av 21. oktober 2003<br />
om tiårig godkjenning av bruk av et koksidiostatikum i fôrvarer(*)<br />
4)<br />
5)<br />
6)<br />
Derfor bør koksidiostatikumpreparatet «Sacox 120<br />
microGranulate» godkjennes for et tidsrom på 10<br />
år og oppføres på listen over tilsetningsstoffer med<br />
godkjenning knyttet til personen som er ansvarlig for<br />
markedsføringen, og godkjennes for et tidsrom på 10 år i<br />
samsvar med direktiv 70/524/EØF.<br />
Behandlingen av søknaden viser at det bør treffes<br />
visse forholdsregler for å verne arbeidstakerne mot<br />
å bli eksponert for tilsetningsstoffet «Sacox 120<br />
microGranulate». Et slikt vern bør imidlertid sikres ved<br />
anvendelse av rådsdirektiv 89/391/EØF av 12. juni 1989<br />
om iverksetting av tiltak som forbedrer arbeidstakernes<br />
sikkerhet og helse på arbeidsplassen( 3 ).<br />
Tiltakene fastsatt i denne forordning er i samsvar med<br />
uttalelse fra Den faste komité for næringsmiddelkjeden<br />
og dyrehelsen —<br />
VEDTATT DENNE FORORDNING:<br />
Artikkel 1<br />
Tilsetningsstoffet «Sacox 120 microGranulate», som<br />
tilhører gruppen «Koksidiostatika og andre stoffer med<br />
legemiddelvirkning» og som er oppført i vedlegget, godkjennes<br />
for bruk som tilsetningsstoff i fôrvarer på vilkårene fastsatt i<br />
vedlegget.<br />
Artikkel 2<br />
Denne forordning trer i kraft den 20. dag etter at den er<br />
kunngjort i Den europeiske unions tidende.<br />
Denne forordning er bindende i alle deler og kommer direkte til anvendelse i alle medlemsstater.<br />
Utferdiget i Brussel, 21. oktober 2003.<br />
For Kommisjonen<br />
David BYRNE<br />
Medlem av Kommisjonen<br />
( 3 ) EFT L 183 av 29.6.1989, s. 1.<br />
2008/EØS/10/4
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/25<br />
VEDLEGG<br />
Høyeste<br />
innhold<br />
Laveste<br />
innhold<br />
Godkjenningsperiodens<br />
utløp<br />
Andre bestemmelser<br />
Høyeste<br />
alder<br />
Dyreart eller<br />
dyregruppe<br />
Sammensetning, kjemisk formel,<br />
beskrivelse<br />
Tilsetningsstoff<br />
(handelsbetegnelse)<br />
mg aktivt stoff per kg<br />
fullfôr<br />
Navn og registrerings-nummer<br />
til personen som<br />
er ansvarlig for<br />
å markedsføre<br />
tilsetningsstoffet<br />
Tilsetningsstoffetsregistreringsnummer<br />
«Koksidiostatika og andre stoffer med legemiddelvirkning<br />
11.11.2013»<br />
Livkyllinger 12 uker 50 50 I bruks-anvisningen angis:<br />
«Farlig for dyr av hestefamilien<br />
og kalkuner». «Denne fôrvaren<br />
inneholder et tilsetnings-stoff<br />
av ionofor-gruppen; bør ikke<br />
brukes samtidig med visse<br />
stoffer med legemiddel-virkning<br />
(f.eks. tiamulin).»<br />
Tilsetningsstoffets<br />
sammensetning:<br />
Salinomycinnatrium: ≥ 120<br />
g/kg<br />
Silisiumdioksid: 10-100 g/kg<br />
Kalsiumkarbonat: 350-700 g/kg<br />
Aktivt stoff:<br />
Salinomycinnatrium,<br />
C42H69O11Na,<br />
CAS-nr.: 53003-10-4,<br />
natriumsalt av en monokarboksylsyrepolyeter<br />
framstilt ved<br />
gjæring av Streptomyces albus<br />
(DSM 12217)<br />
Beslektede urenheter:<br />
< 42 mg elaiofylin/kg salinomycinnatrium<br />
< 40 g 17-epi-20-desoksy salinomycin/kg<br />
salinomycinnatrium<br />
Salinomycin-natrium 120 g/kg<br />
(Sacox 120 microGranulate)<br />
E766 Intervet<br />
International<br />
bv
Nr. 10/26 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
KOMMISJONEN FOR DE EUROPEISKE FELLESSKAP<br />
HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap,<br />
under henvisning til rådsdirektiv 70/524/EØF av 23. november<br />
1970 om tilsetningsstoffer i fôrvarer( 1 ), sist endret ved<br />
rådsforordning (EF) nr. 1756/2002( 2 ), særlig artikkel 3, 9d og<br />
9e, og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1)<br />
Vedlegget til kommisjonsforordning (EF) nr. 1334/2003(<br />
inneholder en skrivefeil som må rettes.<br />
( 1 ) EFT L 270 av 14.12.1970, s. 1.<br />
( 2 ) EFT L 265 av 3.10.2002, s. 1.<br />
( 3 (*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 317 av 2.12.2003, s. 22, er<br />
omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 2/2005 av 4. februar 2005 om<br />
endring av EØS-avtalens vedlegg I (Veterinære og plantesanitære forhold),<br />
se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005,<br />
s. 1.<br />
) EUT L 187 av 26.7.2003, s. 11.<br />
KOmmISJONSFORORDNING (EF) nr. 2112/2003<br />
av 1. desember 2003<br />
om rettelse av kommisjonsforordning (EF) nr. 1334/2003 om endring av vilkårene for godkjenning av<br />
flere tilsetningsstoffer som tilhører gruppen mikronæringsstoffer i fôrvarer(*)<br />
3 )<br />
2)<br />
Tiltakene fastsatt i denne forordning er i samsvar med<br />
uttalelse fra Den faste komité for næringsmiddelkjeden<br />
og dyrehelsen —<br />
VEDTATT DENNE FORORDNING:<br />
Artikkel 1<br />
Vedlegget til forordning (EF) nr. 1334/2003 endres som fastsatt<br />
i denne forordning.<br />
Artikkel 2<br />
2008/EØS/10/5<br />
Denne forordning trer i kraft den dag den kunngjøres i Den<br />
europeiske unions tidende.<br />
Denne forordning er bindende i alle deler og kommer direkte til anvendelse i alle medlemsstater.<br />
Utferdiget i Brussel, 1. desember 2003.<br />
For Kommisjonen<br />
David BYRNE<br />
Medlem av Kommisjonen
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/27<br />
VEDLEGG<br />
Listen over tilsetningsstoffer under overskriften «E 1 Jern – Fe» erstattes med følgende:<br />
Andre bestemmelser Godkjenningsperiodens utløp<br />
Høyeste tillatte innhold av grunnstoffet i<br />
mg per kg fullfôr eller i mg per dag<br />
EF-nr. Grunnstoff Tilsetningsstoff Kjemisk formel og beskrivelse<br />
«mikronæringsstoffer<br />
Uten tidsbegrensning»<br />
E 1 Jern – Fe Jern(II)karbonat FeCO3 Sauer: 500 (i alt) mg per kg fullfôr<br />
Kjæledyr: 1 250 (i alt) mg per kg<br />
Jern(II)klorid, tetrahydrat FeCl2•4H2O<br />
fullfôr<br />
Jern(III)klorid, heksahydrat FeCl3•6H2O<br />
Svin:<br />
— smågriser inntil én uke før<br />
Jern(II)sitrat, heksahydrat Fe3(C6H5O7)2•6H2O<br />
avvenning: 250 mg per dag<br />
— andre svin: 750 (i alt) mg per<br />
Jern(II)fumarat FeC4H2O4<br />
kg fullfôr<br />
Andre dyrearter: 750 (i alt) mg per<br />
Jern(III)laktat, trihydrat Fe(C3H5O3)2•3H2O<br />
kg fullfôr<br />
Jern(III)oksid Fe2O3<br />
Jern(II)sulfat, monohydrat FeSO4H2O<br />
Jern(II)sulfat, heptahydrat FeSO4 • 7H2O<br />
Jern(II)aminosyrechelat, hydrat Fe(x)1-3 • nH2O<br />
(x = anion av aminosyrer<br />
fra hydrolysert soyaprotein)<br />
Molekylvekt høyst 1 500
Nr. 10/28 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
KOMMISJONEN FOR DE EUROPEISKE FELLESSKAP<br />
HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap,<br />
under henvisning til rådsdirektiv 70/156/EØF av 6. februar<br />
1970 om tilnærming av medlemsstatenes lovgivning om<br />
typegodkjenning av motorvogner og deres tilhengere( 1 ), særlig<br />
artikkel 13 nr. 2,<br />
under henvisning til europaparlaments- og rådsdirektiv 2001/56/<br />
EF av 27. september 2001 om varmeanlegg for motorvogner<br />
og deres tilhengere( 2 ), særlig artikkel 5, og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1)<br />
2)<br />
3)<br />
Direktiv 2001/56/EF er et av særdirektivene etter<br />
den framgangsmåte for EF-typegodkjenning som ble<br />
innført ved direktiv 70/156/EØF. I direktiv 2001/56/EF<br />
er det fastsatt krav til typegodkjenning av kjøretøyer<br />
som er utstyrt med forbrenningsvarmeanlegg, og til<br />
forbrenningsvarmeanlegg som deler.<br />
I henhold til artikkel 5 i direktiv 2001/56/EF skal<br />
Kommisjonen undersøke ytterligere krav til sikkerhet<br />
med hensyn til varmeanlegg for motorvogner som drives<br />
med flytende petroleumsgass (LPG).<br />
Medlemsstatene har hittil anvendt egne nasjonale krav til<br />
kjøretøyer med LPG-varmeanlegg. For å harmonisere de<br />
tekniske kravene til LPG-drevet utstyr og varmeanlegg bør<br />
to europeiske standarder som nå er tilgjengelige, anvendes<br />
i typegodkjenningssystemet for motorvogner og deres<br />
tilhengere. På bakgrunn av den tekniske utvikling anses<br />
( 1 ) EFT L 42 av 23.2.1970, s. 1. Direktivet sist endret ved europaparlaments-<br />
og rådsdirektiv 2004/3/EF (EUT L 49 av 19.2.2004, s. 36).<br />
( 2 ) EFT L 292 av 9.11.2001, s. 21. Direktivet endret ved tiltredelsesakten av<br />
2003.<br />
KOmmISJONSDIREKTIV 2004/78/EF<br />
av 29. april 2004<br />
om endring av europaparlaments- og rådsdirektiv 2001/56/EF om varmeanlegg for<br />
motorvogner og deres tilhengere og rådsdirektiv 70/156/EØF, for å tilpasse dem til den<br />
tekniske utvikling(*)<br />
(*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 153 av 30.4.2004, s. 100,<br />
er omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 3/2005 av 4. februar 2005<br />
om endring av EØS-avtalens vedlegg II (Tekniske forskrifter, standarder,<br />
prøving og sertifisering), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
nr. 32 av 23.6.2005, s. 4.<br />
4)<br />
5)<br />
6)<br />
7)<br />
det derfor nødvendig å innføre disse to EN-standardene<br />
samt hoveddelene av UN/ECE-reglement nr. 67 i direktiv<br />
2001/56/EF.<br />
Direktiv 2001/56/EF bør derfor endres; særlig bør<br />
vedlegg VIII erstattes av klarhetshensyn.<br />
Ettersom det er innført krav til LPG-varmeanlegg, er<br />
det ikke lenger nødvendig med unntak for varmeanlegg<br />
til spesialkjøretøyer, særlig for campingbiler og<br />
campingtilhengere, som relativt ofte er utstyrt med LPGvarmeanlegg.<br />
De harmoniserte sikkerhetsbestemmelsene<br />
i direktiv 2001/56/EF må derfor få anvendelse på alle<br />
kjøretøyer, herunder spesialkjøretøyer som nevnt i<br />
vedlegg XI til direktiv 70/156/EØF.<br />
Direktiv 70/156/EØF bør derfor endres.<br />
Tiltakene fastsatt i dette direktiv er i samsvar med<br />
uttalelse fra Komiteen for tilpasning til den tekniske<br />
utvikling nedsatt ved artikkel 13 i direktiv 70/156/<br />
EØF —<br />
VEDTATT DETTE DIREKTIV:<br />
Artikkel 1<br />
Endring av direktiv 2001/56/EF<br />
I direktiv 2001/56/EF gjøres følgende endringer:<br />
2008/EØS/10/6<br />
1. Vedlegg I og II endres i samsvar med del A i vedlegg I til<br />
dette direktiv.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/29<br />
2. Vedlegg VIII erstattes med teksten i del B i vedlegg I til<br />
dette direktiv.<br />
Artikkel 2<br />
Endring av direktiv 70/156/EØF<br />
Direktiv 70/156/EØF endres i samsvar med vedlegg II til dette<br />
direktiv.<br />
Artikkel 3<br />
Overgangsbestemmelser<br />
1. For en ny kjøretøytype utstyrt med et LPG-varmeanlegg<br />
som oppfyller kravene i vedlegg I, II og IV-VIII til direktiv<br />
2001/56/EF, endret ved dette direktiv, kan medlemsstatene fra og<br />
med 1. oktober 2004 ikke med begrunnelse i varmeanlegg:<br />
a) nekte å gi EF-typegodkjenning eller nasjonal<br />
typegodkjenning,<br />
eller<br />
b) forby registrering, salg eller ibruktaking.<br />
2. For en ny type LPG-forbrenningsvarmeanlegg som en<br />
del som oppfyller kravene i vedlegg I, II og IV-VIII til direktiv<br />
2001/56/EF, endret ved dette direktiv, kan medlemsstatene fra<br />
og med 1. oktober 2004 ikke:<br />
a) nekte å gi EF-typegodkjenning eller nasjonal<br />
typegodkjenning,<br />
eller<br />
b) forby salg eller ibruktaking.<br />
3. For en kjøretøytype utstyrt med et LPG-varmeanlegg,<br />
eller en type LPG-forbrenningsvarmeanlegg som en del, som<br />
ikke oppfyller kravene i vedlegg I, II og IV-VIII til direktiv<br />
2001/56/EF, endret ved dette direktiv, skal medlemsstatene fra<br />
og med 1. januar 2006 nekte å gi EF-typegodkjenning, og de<br />
kan nekte å gi nasjonal typegodkjenning.<br />
4. Fra og med 1. januar 2007, for kjøretøyer utstyrt med<br />
LPG-varmeanlegg som ikke oppfyller kravene i vedlegg I, II<br />
og IV-VIII til direktiv 2001/56/EF, endret ved dette direktiv:<br />
a) skal medlemsstatene anse samsvarssertifikater som følger<br />
nye kjøretøyer i samsvar med bestemmelsene i direktiv<br />
og<br />
70/156/EØF, for ikke lenger å være gyldige i henhold til<br />
artikkel 7 nr. 1 i nevnte direktiv,<br />
b) kan medlemsstatene med begrunnelse i varmeanlegg nekte<br />
at nye kjøretøyer registreres, selges eller tas i bruk.<br />
5. Kravene til LPG-forbrenningsvarmeanlegg som deler i<br />
vedlegg I, II og IV-VIII til direktiv 2001/56/EF, som endret<br />
ved dette direktiv, får anvendelse fra 1. januar 2007 i henhold<br />
til artikkel 7 nr. 2 i direktiv 70/156/EØF.<br />
Artikkel 4<br />
Innarbeiding<br />
1. Medlemsstatene skal innen 30. september 2004 sette i<br />
kraft de lover og forskrifter som er nødvendige for å etterkomme<br />
dette direktiv. De skal umiddelbart oversende Kommisjonen<br />
teksten til disse bestemmelsene og en sammenligningstabell<br />
som viser sammenhengen mellom disse bestemmelsene og<br />
bestemmelsene i dette direktiv.<br />
Disse bestemmelsene skal, når de vedtas av medlemsstatene,<br />
inneholde en henvisning til dette direktiv, eller det skal vises til<br />
direktivet når de kunngjøres. Nærmere regler for henvisningen<br />
fastsettes av medlemsstatene.<br />
2. Medlemsstatene skal oversende Kommisjonen teksten til<br />
de viktigste internrettslige bestemmelser som de vedtar på det<br />
området dette direktiv omhandler.<br />
Artikkel 5<br />
Ikrafttredelse<br />
Dette direktiv trer i kraft den 20. dag etter at det er kunngjort i<br />
Den europeiske unions tidende.<br />
Artikkel 6<br />
Adressater<br />
Dette direktiv er rettet til medlemsstatene.<br />
Utferdiget i Brussel, 29. april 2004.<br />
For Kommisjonen<br />
Erkki LIIKANEN<br />
Medlem av Kommisjonen
Nr. 10/30 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
DEL A<br />
1. I vedlegg I gjøres følgende endringer:<br />
VEDLEGG I<br />
ENDRINGER AV DIREKTIV 2001/56/EF<br />
a) I tillegg 1 skal nytt nr. 9.10.5.3 og 9.10.5.3.1 lyde:<br />
«9.10.5.3. Kort beskrivelse av kjøretøytypen med hensyn til forbrenningsvarmeanlegget og automatisk<br />
kontroll: ....................................<br />
9.10.5.3.1. oversiktsplan over forbrenningsvarmeanlegget, luftinnsugingssystemet, eksosanlegget,<br />
drivstofftanken, drivstoffanlegget (herunder ventilene) og de elektriske forbindelsene, som viser<br />
deres plassering i kjøretøyet.»<br />
Tidligere nr. 9.10.5.3 blir nytt nr. 9.10.5.4.<br />
b) I tilføyelsen til tillegg 2 skal nytt nr. 1.2.1 og 1.2.2 lyde:<br />
«1.2.1. Varemerke og type: ..........................................................<br />
1.2.2. Eventuelt dele- og typegodkjenningsnummer: ..................»<br />
c) I tillegg 3 skal nr. 1.2 lyde:<br />
«1.2. Detaljert beskrivelse, oversiktsplan og monteringsanvisning for forbrenningsvarmeanlegget og alle<br />
dets bestanddeler.»<br />
d) I nr. 1.1.2 i tillegg 5 til vedlegg I endres «direktiv 78/548/EØF» til «direktiv 2001/56/EF».<br />
2. I nr. 3.2.1 i vedlegg II gjøres følgende endringer:<br />
DEL B<br />
a) I raden «Gassfyrt varmeanlegg» i tabellen endres «Se merknad 2 og 3» til «Se merknad 3».<br />
b) Merknad 2 utgår.<br />
Vedlegg VIII skal lyde:<br />
«VEDLEGG VIII<br />
SIKKERHETSKRAV TIL LPG-FORBRENNINGSVARmEANLEGG OG LPG-VARmEANLEGG<br />
1. LPG-VARMEANLEGG SOM BRUKES UNDER KJØRING<br />
1.1. Dersom et LPG-varmeanlegg i en motorvogn også kan brukes når motorvognen er i bevegelse, skal<br />
LPG-forbrenningsvarmeanlegget og dets tilførselssystem oppfylle følgende krav:
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/31<br />
1.1.1. LPG-forbrenningsvarmeanlegget skal oppfylle kravene i den harmoniserte standarden «Spesifikasjon<br />
for gassapparater – Lukket LPG-utstyr for romoppvarming for installasjon i kjøretøyer og båter»<br />
(EN 624:2000)( * ).<br />
1.1.2. Dersom det dreier seg om en fastmontert LPG-tank, skal alle bestanddeler i systemet som kommer i kontakt<br />
med LPG i væskefasen (alle bestanddeler fra påfyllingsenhet til fordamper/trykkregulator), og den tilhørende<br />
monteringen i væskefase oppfylle de tekniske kravene i UN/ECE-reglement nr. 67, del I og II og vedlegg 3-10,<br />
vedlegg 13 og vedlegg 15-17( ** ).<br />
1.1.3. Montering i gassfase av et LPG-varmeanlegg i et kjøretøy, skal oppfylle kravene i den harmoniserte<br />
standarden «Spesifikasjon for installasjon av LPG-systemer i bobiler, campingvogner og andre kjøretøy»<br />
(EN 1949:2002)( *** ).<br />
1.1.4. LPG-tilførselssystemet skal være utformet slik at LPG tilføres med påkrevd trykk og i den fasen som er korrekt<br />
for det installerte LPG-forbrenningsvarmeanlegget. LPG kan tappes fra den fastmonterte LPG-tanken enten i<br />
gass- eller væskeform.<br />
1.1.5. Den fastmonterte LPG-tankens væskeutgang for tilførsel av LPG til varmeanlegget skal være utstyrt med en<br />
fjernstyrt serviceventil med overstrømningsventil, slik det kreves i nr. 17.6.1.1 i UN/ECE-reglement nr. 67.<br />
Den fjernkontrollerte serviceventilen med overstrømningsventil skal styres slik at den lukkes automatisk<br />
innen fem sekunder etter at kjøretøyets motor stanser, uavhengig av tenningsbryterens stilling. Dersom<br />
varmeanlegget eller LPG-tilførselssystemet slås på i løpet av disse fem sekundene, kan varmeanlegget fortsette<br />
å være i drift. Varmeanlegget kan alltid slås på igjen.<br />
1.1.6. Dersom LPG tilføres i gassfase fra den fastmonterte LPG-tanken eller en eller flere separate transportable<br />
LPG-flasker, skal det treffes hensiktsmessige tiltak for å sikre<br />
1.1.6.1. at LPG i væskefase ikke kan trenge inn i trykkregulatoren eller LPG-forbrenningsvarmeanlegget. En utskiller<br />
kan benyttes; og<br />
1.1.6.2. at ukontrollerte utslipp ikke kan forekomme som følge av en ulykke. Det skal finnes en mulighet til å stanse<br />
LPG-flyten ved at en innretning monteres direkte etter en regulator som er montert på en flaske eller tank,<br />
eller, dersom regulatoren ikke er montert direkte på flasken eller tanken, det skal monteres en innretning<br />
direkte foran slangen eller røret fra flasken eller tanken, og det skal monteres en ytterligere innretning etter<br />
regulatoren.<br />
1.1.7. Dersom LPG tilføres i væskefase skal fordamperen og trykkregulatoren oppvarmes på en hensiktsmessig måte<br />
ved hjelp av en passende varmekilde.<br />
1.1.8. I motorvogner som bruker LPG i sitt framdriftssystem, kan LPG-forbrenningsvarmeanlegget koples til<br />
den samme fastmonterte LPG-tanken som forsyner motoren med LPG, forutsatt at framdriftssystemets<br />
sikkerhetskrav oppfylles. Dersom det benyttes en separat LPG-tank til oppvarming, skal denne tanken være<br />
utstyrt med en egen påfyllingsenhet.<br />
2. LPG-VARMEANLEGG SOM BARE BRUKES VED STILLSTAND<br />
2.1. Dersom et LPG-varmeanlegg bare skal brukes når motorvognen står stille, skal LPG-forbrenningsanlegget og<br />
dets tilførselssystem oppfylle følgende krav:<br />
2.1.1. Det skal festes ikke-avtakbare etiketter på rommet der de transportable LPG-flaskene er lagret og i nærheten<br />
av kontrollinnretningen for varmeanlegget, med anvisning om at LPG-varmeanlegget ikke skal være i drift og<br />
at ventilen på den transportable LPG-flasken skal være lukket når motorvognen er i bevegelse.<br />
2.1.2. LPG-forbrenningsvarmeanlegget skal oppfylle kravene i nr. 1.1.1.
Nr. 10/32 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
2.1.3. Montering i gassfase av LPG-varmeanlegget skal oppfylle kravene i nr. 1.1.3.<br />
(*) Kommisjonsmelding innenfor rammen av iverksettingen av rådsdirektiv 90/396/EØF av 29. juni 1990 om tilnærming av<br />
medlemsstatenes lovgivning om gassapparater (EFT C 202 av 18.7.2001, s. 5).<br />
(**) UN/ECE-reglement nr. 67:<br />
Ensartede bestemmelser om<br />
I. Godkjenning av spesialutstyr for motorvogner som bruker flytende petroleumsgass i sine framdriftssystemer<br />
II. Godkjenning av et kjøretøy utstyrt med spesialutstyr for bruk av flytende petroleumsgass i sitt framdriftssystem,<br />
med hensyn til montering av slikt utstyr<br />
E/ECE/324<br />
E/ECE/TRANS/505 } Rev.1/Add.66/Rev.1<br />
E/ECE/324<br />
E/ECE/TRANS/505 } Rev.1/Add.66/Rev.1/Amend.1<br />
E/ECE/324<br />
E/ECE/TRANS/505 } Rev.1/Add.66/Rev.1/Corr.1<br />
E/ECE/324<br />
E/ECE/TRANS/505 } Rev.1/Add.66/Rev.1/Corr.2<br />
E/ECE/324<br />
E/ECE/TRANS/505 } Rev.1/Add.66/Rev.1/Amend.2<br />
(***) EN 1949:2002 utarbeides av Den europeiske standardiseringsorganisasjon (CEN). EN 624:2000 viser til EN 1949:2002<br />
(se nr. 1.1.1).»
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/33<br />
I direktiv 70/156/EØF gjøres følgende endringer:<br />
1. I vedlegg I skal nytt nr. 9.10.5.3 og 9.10.5.3.1 lyde:<br />
VEDLEGG II<br />
«9.10.5.3. Kort beskrivelse av kjøretøytypen med hensyn til forbrenningsvarmeanlegget og automatisk<br />
kontroll:<br />
9.10.5.3.1. oversiktsplan over forbrenningsvarmeanlegget, luftinnsugingssystemet, eksosanlegget, drivstofftanken,<br />
drivstoffanlegget (herunder ventilene) og de elektriske forbindelsene, som viser deres plassering i<br />
kjøretøyet.»<br />
Tidligere nr. 9.10.5.3 blir nytt nr. 9.10.5.4.<br />
2. I vedlegg XI gjøres følgende endringer:<br />
a) I tillegg 1 skal nr. 36 lyde:<br />
Nr. Emne Direktiv M1 ≤ 2 500 ( 1 ) kg M1 > 2 500 ( 1 ) kg M2 M3<br />
«36 Varmeanlegg 2001/56/EF X X X X»<br />
b) I tillegg 2 skal nr. 36 lyde:<br />
Nr. Emne Direktiv M1 M2 M3 N1 N2 N3 O1 O2 O3 O4<br />
«36 Varmeanlegg 2001/56/EF X X X X X X X X X X»<br />
c) I tillegg 3 skal nr. 36 lyde:<br />
Nr. Emne Direktiv M1 M2 M3 N1 N2 N3 O1 O2 O3 O4<br />
«36 Varmeanlegg 2001/56/EF X X X X X X X X X X»<br />
d) I tillegg 4 skal nr. 36 lyde:<br />
Nr. Emne Direktiv Mobil kran i gruppe N<br />
«36 Varmeanlegg 2001/56/EF X»<br />
e) I «Forklaring på bokstavene» utgår følgende bokstaver:<br />
«I Gjelder bare for varmeanlegg som ikke er særskilt konstruert for beboelsesformål.»<br />
«P Gjelder bare for varmeanlegg som ikke er særskilt konstruert for beboelsesformål. Kjøretøyet skal være<br />
utstyrt med et egnet anlegg foran.»
Nr. 10/34 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
EUROPAPARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN EUROPEISKE<br />
UNION HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det<br />
europeiske fellesskap, særlig artikkel 95,<br />
under henvisning til forslag fra Kommisjonen,<br />
under henvisning til uttalelse fra Den europeiske økonomiske<br />
og sosiale komité,<br />
etter framgangsmåten fastsatt i traktatens artikkel 251( 1 )<br />
og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1)<br />
Det bør vedtas tiltak for å sikre at det indre marked<br />
fungerer tilfredsstillende.<br />
2) Rådsdirektiv 92/24/EØF(<br />
2 ) er et av særdirektivene<br />
etter den framgangsmåte for EF-typegodkjenning<br />
som ble innført ved rådsdirektiv 70/156/EØF av<br />
6. februar 1970 om tilnærming av medlemsstatenes<br />
lovgivning om typegodkjenning av motorvogner og<br />
deres tilhengere( 3 ). De bestemmelser og definisjoner<br />
om kjøretøyer, kjøretøysystemer, deler og tekniske<br />
enheter som er fastsatt i direktiv 70/156/EØF, får<br />
derfor anvendelse på dette direktiv.<br />
3)<br />
4)<br />
5)<br />
Hastighetsbegrensere for kjøretøyer som benyttes til<br />
transport av passasjerer og gods, med en største tillatt<br />
masse på over 3,5 tonn, har hatt positiv innvirkning<br />
på trafikksikkerheten og redusert skadeomfanget<br />
ved ulykker, samtidig som luftforurensningen og<br />
drivstofforbruket er redusert.<br />
Rådsdirektiv 92/6/EØF av 10. februar 1992 om<br />
installering og bruk av hastighetsbegrensere på<br />
visse grupper motorvogner i Fellesskapet( 4 ) har<br />
blitt utvidet til å omfatte lette motorvogner i gruppe<br />
M2 og N2. Virkeområdet for direktiv 92/24/EØF må<br />
derfor utvides med hensyn til konstruksjonskravene<br />
for hastighetsbegrensere på tilsvarende måte, slik at<br />
de samme motorvogngruppene omfattes.<br />
Direktiv 92/24/EØF bør derfor endres.<br />
( 1 ) Europaparlamentsuttalelse av 9.10.2003 (ennå ikke offentliggjort i<br />
EUT), og rådsbeslutning av 20.1.2004.<br />
( 2 ) EFT L 129 av 14.5.1992, s. 154.<br />
( 3 ) EFT L 42 av 23.2.1970, s. 1. Direktivet sist endret ved forordning (EF)<br />
nr. 807/2003 (EUT L 122 av 16.5.2003, s. 36).<br />
( 4 (*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 44 av 14.2.2004, s. 19,<br />
er omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 4/2005 av 4. februar 2005<br />
om endring av EØS-avtalens vedlegg II (Tekniske forskrifter, standarder,<br />
prøving og sertifisering), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
nr. 32 av 23.6.2005, s. 5.<br />
) EFT L 57 av 2.3.1992, s. 27. Direktivet sist endret ved europaparlamentsog<br />
rådsdirektiv 2002/85/EF (EFT L 327 av 4.12.2002, s. 8).<br />
EUROPAPARLAmENTS- OG RÅDSDIREKTIV 2004/11/EF<br />
av 11. februar 2004<br />
om endring av rådsdirektiv 92/24/EØF om hastighetsbegrensere eller lignende<br />
hastighetsbegrensende systemer montert i visse motorvogngrupper(*)<br />
VEDTATT DETTE DIREKTIV:<br />
Artikkel 1<br />
I direktiv 92/24/EØF gjøres følgende endringer:<br />
1. Artikkel 1 skal lyde:<br />
«Artikkel 1<br />
I dette direktiv menes med:<br />
— «kjøretøy»: enhver motorvogn i gruppe M2, M3, N2<br />
eller N3 som definert i vedlegg II til direktiv 70/156/<br />
EØF, som er beregnet på å kjøres på vei, og som har<br />
minst fire hjul og en høyeste konstruksjonshastighet<br />
på over 25 km/t.<br />
— «hastighetsbegrenser»: en hastighetsbegrensende<br />
innretning som er beregnet på bruk på et kjøretøy som<br />
omfattes av dette direktiv, og som kan typegodkjennes<br />
som teknisk enhet, som definert i direktiv 70/156/<br />
EØF. Innebygde systemer for begrensning av<br />
kjøretøyers høyeste hastighet som er en del av<br />
kjøretøyets opprinnelige utforming, skal oppfylle de<br />
samme krav som hastighetsbegrensere.»<br />
2. I vedlegg I nr 1.1 skal første punktum i tredje ledd<br />
lyde:<br />
«Formålet med dette direktiv er å begrense til en bestemt<br />
verdi den høyeste hastighet på vei for kjøretøyer for<br />
godstransport i gruppe N2 og N3 og for kjøretøyer for<br />
persontransport i gruppe M2 og M3.»<br />
Artikkel 2<br />
2008/EØS/10/7<br />
1. Fra 17. november 2004 kan ikke medlemsstatene med<br />
begrunnelse i hastighetsbegrensere eller lignende systemer<br />
— nekte å gi EF-typegodkjenning eller nasjonal<br />
typegodkjenning for et kjøretøy, en hastighetsbegrenser<br />
eller et innebygd hastighetsbegrensende system,<br />
— forby registrering, salg eller ibruktaking av et kjøretøy,<br />
eller nekte salg eller ibruktaking av en hastighetsbegrenser<br />
eller et innebygd hastighetsbegrensende system,<br />
dersom kjøretøyene, hastighetsbegrenserne eller de<br />
innebygde hastighetsbegrensende systemene oppfyller<br />
kravene i direktiv 92/24/EØF.<br />
2. Fra 1. januar 2005 skal medlemsstatene med<br />
begrunnelse i hastighetsbegrensere og innebygde<br />
hastighetsbegrensende systemer forby salg, registrering<br />
og ibruktaking av kjøretøyer, hastighetsbegrensere og<br />
innebygde hastighetsbegrensende systemer som ikke<br />
oppfyller kravene i direktiv 92/24/EØF.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/35<br />
Artikkel 3<br />
1. Medlemsstatene skal innen 17. november 2004 vedta<br />
og kunngjøre de lover og forskrifter som er nødvendige<br />
for å etterkomme dette direktiv. De skal umiddelbart<br />
underrette Kommisjonen om dette. De skal anvende disse<br />
bestemmelsene fra 18. november 2004.<br />
2. Disse bestemmelsene skal, når de vedtas av<br />
medlemsstatene, inneholde en henvisning til dette direktiv,<br />
eller det skal vises til direktivet når de kunngjøres. Nærmere<br />
regler for henvisningen fastsettes av medlemsstatene.<br />
3. Medlemsstatene skal sørge for at teksten til de viktigste<br />
internrettslige bestemmelser som de vedtar på det området<br />
dette direktiv omhandler, blir oversendt Kommisjonen.<br />
Artikkel 4<br />
Dette direktiv trer i kraft den tredje dag etter at det er<br />
kunngjort i Den europeiske unions tidende.<br />
Artikkel 5<br />
Dette direktiv er rettet til medlemsstatene.<br />
Utferdiget i Strasbourg, 11. februar 2004.<br />
For Europaparlamentet For Rådet<br />
P. COX M. McDOWELL<br />
President Formann
Nr. 10/36 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
KOMMISJONEN FOR DE EUROPEISKE FELLESSKAP<br />
HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det<br />
europeiske fellesskap,<br />
under henvisning til rådsdirektiv 93/93/EØF av 29. oktober<br />
1993 om masser og dimensjoner for motorvogner med to<br />
elle tre hjul( 1 ), særlig artikkel 3,<br />
under henvisning til europaparlaments- og rådsdirektiv<br />
2002/24/EF av 18. mars 2002 om typegodkjenning av<br />
motorvogner med to eller tre hjul, og om oppheving av<br />
rådsdirektiv 92/61/EØF( 2 ), særlig artikkel 17, og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1)<br />
2)<br />
3)<br />
4)<br />
Direktiv 93/93/EØF er et av særdirektivene etter den<br />
framgangsmåte for EF-typegodkjenning som ble<br />
innført ved direktiv 2002/24/EF. Bestemmelsene i<br />
direktiv 2002/24/EF om systemer, deler og tekniske<br />
enheter for motorvogner får derfor anvendelse på<br />
direktiv 93/93/EØF.<br />
For at typegodkjenningsordningen som helhet skal<br />
kunne fungere godt, er det nødvendig å klargjøre og<br />
utfylle visse krav i direktiv 93/93/EØF.<br />
Det er derfor nødvendig å angi at massen av utskiftbare<br />
overbygninger for firehjuls motorsykler i gruppe L6e<br />
og L7e som er beregnet på godstransport, skal anses<br />
som en del av nyttelasten og ikke som en del av<br />
egenvekten.<br />
Direktiv 93/93/EØF bør derfor endres.<br />
( 1 ) EFT L 311 av 14.12.1993, s. 76. Direktivet sist endret ved kommisjonsdirektiv<br />
2001/78/EF (EFT L 285 av 29.10.2001, s. 1).<br />
( 2 (*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 236 av 7.7.2004, s. 12,<br />
er omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 5/2005 av 4. februar 2005<br />
om endring av EØS-avtalens vedlegg II (Tekniske forskrifter, standarder,<br />
prøving og sertifisering), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
nr. 32 av 23.6.2005, s. 6.<br />
) EFT L 124 av 9.5.2002, s. 1. Direktivet sist endret ved kommisjonsdirektiv<br />
2003/77/EF (EFT L 211 av 21.8.2003, s. 24).<br />
KOmmISJONSDIREKTIV 2004/86/EF<br />
av 5. juli 2004<br />
om endring av rådsdirektiv 93/93/EØF om masser og dimensjoner for motorvogner med<br />
to eller tre hjul, for å tilpasse det til den tekniske utvikling(*)<br />
5)<br />
Tiltakene fastsatt i dette direktiv er i samsvar med<br />
uttalelse fra komiteen for tilpasning til den tekniske<br />
utvikling nedsatt ved artikkel 13 i rådsdirektiv 70/156/<br />
EØF( 3 ) —<br />
VEDTATT DETTE DIREKTIV:<br />
Artikkel 1<br />
Vedlegget til direktiv 93/93/EØF endres i samsvar med<br />
vedlegget til dette direktiv.<br />
Artikkel 2<br />
1. Fra 1. januar 2005 kan medlemsstatene når det<br />
gjelder motorvogner med to eller tre hjul med masser og<br />
dimensjoner som oppfyller kravene i direktiv 93/93/EØF,<br />
endret ved dette direktiv, ikke med begrunnelse i masser og<br />
dimensjoner:<br />
a) nekte å gi EF-typegodkjenning eller nasjonal<br />
typegodkjenning for en slik kjøretøytype,<br />
b) forby registrering, salg eller ibruktaking av et slikt<br />
kjøretøy.<br />
2. Fra 1. juli 2005 skal medlemsstatene nekte å gi<br />
EF-typegodkjenning for nye motorvogntyper med to eller<br />
tre hjul dersom kravene i direktiv 93/93/EØF, endret ved<br />
dette direktiv, ikke er oppfylt på grunn av masse eller<br />
dimensjon.<br />
Artikkel 3<br />
2008/EØS/10/8<br />
1. Medlemsstatene skal innen 31. desember 2004 sette<br />
i kraft de lover og forskrifter som er nødvendige for å<br />
etterkomme dette direktiv. De skal umiddelbart oversende<br />
Kommisjonen teksten til disse bestemmelsene og en<br />
sammenligningstabell for disse bestemmelsene og dette<br />
direktiv.<br />
Disse bestemmelsene skal, når de vedtas av medlemsstatene,<br />
inneholde en henvisning til dette direktiv, eller det skal<br />
vises til direktivet når de kunngjøres. Nærmere regler for<br />
henvisningen fastsettes av medlemsstatene.<br />
( 3 ) EFT L 42 av 23.2.1970, s. 1. Direktivet sist endret ved europaparlaments-<br />
og rådsdirektiv 2004/3/EF (EUT L 49 av 19.2.2004, s. 36).
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/37<br />
2. Medlemsstatene skal oversende Kommisjonen teksten<br />
til de viktigste internrettslige bestemmelser som de vedtar<br />
på det området dette direktiv omhandler.<br />
Artikkel 4<br />
Dette direktiv trer i kraft den 20. dag etter at det er kunngjort<br />
i Den europeiske unions tidende.<br />
Artikkel 5<br />
Dette direktiv er rettet til medlemsstatene.<br />
Utferdiget i Brussel, 5. juli 2004.<br />
For Kommisjonen<br />
Erkki LIIKANEN<br />
Medlem av Kommisjonen
Nr. 10/38 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
I vedlegget til direktiv 93/93/EØF skal nr. 1.5 lyde:<br />
VEDLEGG<br />
«1.5. «egenvekt»: kjøretøyets masse når det er klart til normal bruk og har følgende utstyr:<br />
— tilleggsutstyr som utelukkende kreves til normal bruk,<br />
— komplett elektrisk utstyr, herunder lys- og lyssignalinnretninger levert av produsenten,<br />
— instrumenter og innretninger som kreves etter den lovgivning som er anvendt ved måling av kjøretøyets<br />
egenvekt,<br />
— tilstrekkelige mengder supplerende væsker til å sikre at alle deler av kjøretøyet fungerer som de skal.<br />
1.5.1. For kjøretøyer i gruppe L6e og L7e som er beregnet på godstransport og er utformet til å kunne utstyres<br />
med utskiftbare overbygninger, skal den samlede massen av disse overbygningene ikke tas med når<br />
egenvekten skal beregnes, men anses som en del av nyttelasten.<br />
I slike tilfeller skal følgende tilleggsvilkår oppfylles:<br />
a) den grunnleggende kjøretøytypen (understell med førerhus) som de nevnte overbygningene er<br />
utformet for å monteres på, skal oppfylle alle kravene fastsatt for firehjuls motorsykler beregnet på<br />
godstransport i gruppe L6e og L7e (herunder egenvektgrensen på 350 kg for kjøretøyer i gruppe L6e<br />
og egenvektgrensen på 550 kg for kjøretøyer i gruppe L7e),<br />
b) en overbygning anses å være utskiftbar hvis det er enkelt å fjerne den fra et understell med førerhus<br />
uten bruk av verktøy,<br />
c) når det gjelder overbygningen, skal kjøretøyprodusenten i opplysningsdokumentet, som det finnes et<br />
mønsteret for i vedlegg II til direktiv 2002/24/EF, angi største tillatte dimensjoner, massen, grensene<br />
for tyngdepunktets plassering og en tegning av plasseringen av festeinnretninger.<br />
NB: Drivstoff og oljeblandet drivstoff tas ikke med i denne beregningen, mens f.eks. batterisyre, hydraulisk<br />
væske, kjølevæske og motorolje skal medregnes.»
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/39<br />
KOmmISJONSDIREKTIV 2004/61/EF<br />
av 26. april 2004<br />
om endringer i vedleggene til rådsdirektiv 86/362/EØF, 86/363/EØF og 90/642/EØF med hensyn<br />
til grenseverdier for rester av plantevernmidler som det er forbudt å bruke i Det europeiske<br />
fellesskap(*)<br />
KOMMISJONEN FOR DE EUROPEISKE FELLESSKAP HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske fellesskap,<br />
under henvisning til rådsdirektiv 86/362/EØF av 24. juli 1986 om fastsettelse av maksimumsverdier for<br />
rester av plantevernmidler på og i korn( 1 ), særlig artikkel 10,<br />
under henvisning til rådsdirektiv 86/363/EØF av 24. juli 1986 om fastsettelse av maksimumsverdier for<br />
rester av plantevernmidler på og i næringsmidler av animalsk opprinnelse( 2 ), særlig artikkel 10,<br />
under henvisning til rådsdirektiv 90/642/EØF av 27. november 1990 om fastsettelse av maksimumsverdier<br />
for rester av plantevernmidler på eller i visse produkter av vegetabilsk opprinnelse, herunder frukt og<br />
grønnsaker( 3 ), særlig artikkel 7, og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1)<br />
2)<br />
3)<br />
4)<br />
5)<br />
4 5 I henhold til rådsdirektiv 79/117/EØF( ), sist endret ved rådsforordning (EF) nr. 807/2003( ),<br />
er kvikksølv(II)oksid, kvikksølvklorid (kalomel), andre uorganiske kvikksølvforbindelser,<br />
alkylkvikksølvforbindelser, alkoksyalkyl- og arylkvikksølvforbindelser, aldrin, klordan,<br />
dieldrin, HCH, heksaklorbenzen, kamfeklor, (toksafen), etylenoksid, nitrofen, 1,2-dibrometan,<br />
1,2-dikloretan, dinoseb og binapakryl plantevernmidler, og det er forbudt å selge og markedsføre<br />
dem i Det europeiske fellesskap. Da enkelte av disse plantevernmidlene er tilgjengelige på<br />
verdensmarkedet, er det hensiktsmessig å fastsette grenseverdien for restmengder av alle produkter<br />
til bestemmelsesgrensen. Enkelte kvikksølvforbindelser kan ikke skilles fra kvikksølvkomponenter<br />
som skyldes miljøforurensning.<br />
I tilfeller der lovlig bruk av plantevernmidler ikke er tillatt og ingen rester kan tolereres, bør<br />
grenseverdiene for restmengder som fastsettes til bestemmelsesgrensen for ferske produkter, også<br />
få anvendelse på sammensatte og bearbeidede produkter.<br />
Det er tatt hensyn til uttalelser fra Vitenskapskomiteen for planter, særlig råd og anbefalinger<br />
angående vern av forbrukere av landbruksprodukter som er behandlet med plantevernmidler.<br />
Vedleggene til direktiv 86/362/EØF, 86/363/EØF og 90/642/EØF bør derfor endres.<br />
Tiltakene fastsatt i dette direktiv er i samsvar med uttalelse fra Den faste komité for<br />
næringsmiddelkjeden og dyrehelsen —<br />
(*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 127 av 29.4.2004, s. 81, er omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 6/2005 av<br />
4. februar 2005 om endring av EØS-avtalens vedlegg II (Tekniske forskrifter, standarder, prøving og sertifisering), se EØS-<strong>tillegget</strong><br />
til Den europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005, s. 7.<br />
( 1 ) EFT L 221 av 7.8.1986, s. 37. Direktivet sist endret ved kommisjonsdirektiv 2004/2/EF (EUT L 14 av 21.1.2004, s. 10).<br />
( 2 ) EFT L 221 av 7.8.1986, s. 43. Direktivet sist endret ved kommisjonsdirektiv 2004/2/EF.<br />
( 3 ) EFT L 350 av 14.12.1990, s. 71. Direktivet sist endret ved kommisjonsdirektiv 2004/2/EF.<br />
( 4 ) EFT L 33 av 8.2.1979, s. 36.<br />
( 5 ) EUT L 122 av 16.5.2003, s. 36.<br />
2008/EØS/10/9
Nr. 10/40 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDTATT DETTE DIREKTIV:<br />
Artikkel 1<br />
Følgende rader skal tilføyes i del A i vedlegg II til direktiv 86/362/EØF:<br />
Rester av plantevernmidler Grenseverdier (mg/kg)<br />
«— Kvikksølvforbindelser 0,01 (*) korn<br />
— Kamfeklor (klorholdig kamfen med 67‑69 % klor) 0,1 (*) korn<br />
— 1,2-dibrometan 0,01 (*) korn<br />
— 1,2-dikloretan 0,01 (*) korn<br />
— Dinoseb 0,01 (*) korn<br />
— Binapakryl 0,01 (*) korn<br />
— Nitrofen 0,01 (*) korn<br />
— Etylenoksid (summen av etylenoksid og 2-kloretanol<br />
uttrykt som etylenoksid)<br />
(*) Angir bestemmelsesgrensen.»<br />
Artikkel 2<br />
Følgende rader skal tilføyes i del A i vedlegg II til direktiv 86/363/EØF:<br />
Rester av plantevernmidler<br />
For fettinnhold i<br />
kjøtt, kjøttprodukter,<br />
slakteavfall og<br />
animalsk fett oppført<br />
i vedlegg I under<br />
KN-kode 0201,<br />
0202, 0203, 0204,<br />
0205 00 00, 0206,<br />
0207, ex 0208,<br />
0209 00, 0210,<br />
1601 00 og 1602 ( i )( iv )<br />
0,02 (*) korn<br />
Grenseverdier (mg/kg)<br />
For kumelk og fløte<br />
av kumelk oppført<br />
i vedlegg I under<br />
KN-kode 0401; for<br />
andre næringsmidler<br />
under KN-kode 0401,<br />
0402, 0405 00 og 0406<br />
i samsvar med ( ii )( iv )<br />
For ferske egg uten<br />
skall, for fugleegg og<br />
eggeplommer oppført<br />
i vedlegg I under<br />
KN-kode 0407 00 og<br />
0408 ( iii )( iv )<br />
« — Nitrofen 0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * )<br />
— Summen av 0,01 kvikksølvkomponenter<br />
( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * )<br />
— Kamfeklor (summen av de tre<br />
indikatorforbindelsene Parlar nr. 26, 50<br />
og 62 ( ** 0,05 (<br />
))<br />
** ) unntatt<br />
fjørfe<br />
0,01 ( * )<br />
— 1,2-dikloretan 0,1 ( * ) 0,1 ( * ) 0,1 ( * )<br />
— Binapakryl 0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * )<br />
— Etylenoksid 0,02 (summen ( av etylenoksid<br />
og 2-kloretanol uttrykt som<br />
etylenoksid)<br />
* ) 0,02 ( * ) 0,02 ( * )<br />
— Captafol 0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * )<br />
(*) Angir bestemmelsesgrensen.<br />
(**) Parlar nr. 26 2-endo, 3-ekso, 5-endo, 6-ekso,8,8,10,10-oktaklorbornan<br />
Parlar nr. 50 2-endo, 3-ekso, 5-endo, 6-ekso,8,8,9,10,10-nonaklorbornan<br />
Parlar nr. 62 2,2,5,5,8,9,9,10,10-nonaklorbornan.»
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/41<br />
Artikkel 3<br />
Følgende rader skal tilføyes i del B i vedlegg II til direktiv 86/363/EØF:<br />
Rester av plantevernmidler<br />
For kjøtt, herunder fett,<br />
kjøttprodukter, slakteavfall<br />
og animalsk fett oppført i<br />
vedlegg I under KN-kode<br />
0201, 0202, 0203, 0204,<br />
0205 00 00, 0206, 0207, ex<br />
0208, 0209 00, 0210, 1601 00<br />
og 1602<br />
Grenseverdier (mg/kg)<br />
For kumelk og melkeprodukter<br />
oppført i vedlegg I under<br />
KN-kode 0401, 0402, 0405 00<br />
og 0406<br />
For ferske egg uten skall, for<br />
fugleegg og eggeplommer<br />
oppført i vedlegg I under<br />
KN-kode 0407 00 og 0408<br />
«— Dinoseb 0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * )<br />
(*) Angir laveste bestemmelsesgrense.»<br />
Artikkel 4<br />
Grenseverdiene for restmengder oppført i vedlegget til dette direktiv, tilføyes dem som er oppført i<br />
vedlegg II til direktiv 90/642/EØF for de aktuelle plantevernmidlene.<br />
Artikkel 5<br />
1. Medlemsstatene skal vedta og kunngjøre de lover og forskrifter som er nødvendige for å etterkomme<br />
dette direktiv, innen åtte måneder etter at det er vedtatt. De skal umiddelbart oversende Kommisjonen<br />
teksten til disse bestemmelsene og en sammenligningstabell for disse bestemmelsene og dette direktiv.<br />
De skal anvende disse bestemmelsene fra ni måneder etter vedtakelsen av dette direktiv.<br />
Disse bestemmelsene skal, når de vedtas av medlemsstatene, inneholde en henvisning til dette direktiv,<br />
eller det skal vises til direktivet når de kunngjøres. Nærmere regler for henvisningen fastsettes av<br />
medlemsstatene.<br />
2. Medlemsstatene skal oversende Kommisjonen teksten til de lover og forskrifter som de vedtar på det<br />
området dette direktiv omhandler.<br />
Artikkel 6<br />
Dette direktiv trer i kraft den sjuende dag etter at det er kunngjort i Den europeiske unions tidende.<br />
Dette direktiv er rettet til medlemsstatene.<br />
Utferdiget i Brussel, 26. april 2004.<br />
Artikkel 7<br />
For Kommisjonen<br />
David BYRNE<br />
Medlem av Kommisjonen
Nr. 10/42 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Grupper av og eksempler på<br />
individuelle produkter der<br />
grenseverdien for restmengder får<br />
anvendelse<br />
«1. Frukt, frisk, tørket eller rå,<br />
konservert ved frysing, uten<br />
tilsetning av sukker; nøtter<br />
i) SITRUSFRUKT<br />
Grapefrukt<br />
Sitroner<br />
Lime<br />
Mandariner (herunder<br />
klementiner og lignende<br />
krysninger)<br />
Appelsiner<br />
Pomeloer<br />
Andre<br />
ii) NØTTER (med<br />
eller uten skall)<br />
Mandler<br />
Paranøtter<br />
Kasjunøtter<br />
Kastanjer<br />
Kokosnøtter<br />
Hasselnøtter<br />
Macadamianøtter<br />
Pekannøtter<br />
Pinjekjerner<br />
Pistasienøtter<br />
Valnøtter<br />
Andre<br />
Summen av<br />
kvikksølvforbindelser<br />
uttrykt som<br />
kvikksølv<br />
VEDLEGG<br />
Rester av plantevernmidler og grenseverdier for restmengder (mg/kg)<br />
Kombinasjon<br />
av aldrin<br />
og dieldrin<br />
uttrykt som<br />
dieldrin<br />
Klordan<br />
(summen av<br />
cis- og transklordan)<br />
HCH,<br />
summen av<br />
isomerer,<br />
unntatt<br />
gammaisomeren<br />
Heksaklorbenzen<br />
Etylenoksid<br />
(summen av<br />
etylenoksid<br />
og<br />
2-kloretanol<br />
uttrykt som<br />
etylenoksid)<br />
Nitrofen<br />
1,2-dikloretan<br />
0,01 (*) 0,01 (*) 0,01 (*) 0,01 (*) 0,01 (*) 0,01 (*) 0,01 (*) 0,01 (*)
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/43<br />
Grupper av og eksempler på<br />
individuelle produkter der<br />
grenseverdien for restmengder får<br />
anvendelse<br />
iii) KJERNEFRUKT<br />
Epler<br />
Pærer<br />
Kveder<br />
Andre<br />
iv) STEINFRUKT<br />
Aprikoser<br />
Kirsebær<br />
Fersken (herunder<br />
nektariner og lignende<br />
krysninger)<br />
Plommer<br />
Andre<br />
v) BÆR OG SMÅ<br />
FRUKTER<br />
a) Borddruer og<br />
vindruer<br />
Borddruer<br />
Vindruer<br />
b) Jordbær (unntatt<br />
viltvoksende)<br />
c) Bær fra halvbusker<br />
(unntatt<br />
viltvoksende)<br />
Bjørnebær<br />
Blåbringebær<br />
Loganbær<br />
Bringebær<br />
Andre<br />
Summen av<br />
kvikksølvforbindelser<br />
uttrykt som<br />
kvikksølv<br />
Rester av plantevernmidler og grenseverdier for restmengder (mg/kg)<br />
Kombinasjon<br />
av aldrin<br />
og dieldrin<br />
uttrykt som<br />
dieldrin<br />
Klordan<br />
(summen av<br />
cis- og transklordan)<br />
HCH,<br />
summen av<br />
isomerer,<br />
unntatt<br />
gammaisomeren<br />
Heksaklorbenzen<br />
Etylenoksid<br />
(summen av<br />
etylenoksid<br />
og<br />
2-kloretanol<br />
uttrykt som<br />
etylenoksid)<br />
Nitrofen<br />
1,2-dikloretan
Nr. 10/44 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Grupper av og eksempler på<br />
individuelle produkter der<br />
grenseverdien for restmengder får<br />
anvendelse<br />
d) Andre små frukter<br />
og bær (unntatt<br />
viltvoksende)<br />
Blåbær<br />
Tranebær<br />
Rips (røde og hvite)<br />
og solbær<br />
Stikkelsbær<br />
Andre<br />
e) Viltvoksende bær og<br />
frukter<br />
vi) DIVERSE<br />
Avokadoer<br />
Bananer<br />
Dadler<br />
Fikener<br />
Kiwier<br />
Kumquat<br />
Litchi<br />
Mango<br />
Oliven<br />
Pasjonsfrukt<br />
Ananas<br />
Granatepler<br />
Andre<br />
Summen av<br />
kvikksølvforbindelser<br />
uttrykt som<br />
kvikksølv<br />
Rester av plantevernmidler og grenseverdier for restmengder (mg/kg)<br />
Kombinasjon<br />
av aldrin<br />
og dieldrin<br />
uttrykt som<br />
dieldrin<br />
Klordan<br />
(summen av<br />
cis- og transklordan)<br />
HCH,<br />
summen av<br />
isomerer,<br />
unntatt<br />
gammaisomeren<br />
Heksaklorbenzen<br />
Etylenoksid<br />
(summen av<br />
etylenoksid<br />
og<br />
2-kloretanol<br />
uttrykt som<br />
etylenoksid)<br />
Nitrofen<br />
1,2-dikloretan
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/45<br />
Grupper av og eksempler på<br />
individuelle produkter der<br />
grenseverdien for restmengder får<br />
anvendelse<br />
2. Grønnsaker, friske eller rå,<br />
fryst eller tørket<br />
i) ROT- OG<br />
KNOLLVEKSTER<br />
Rødbeter<br />
Gulrøtter<br />
Knollselleri<br />
Pepperrot<br />
Jordskokk<br />
Summen av<br />
kvikksølvforbindelser<br />
uttrykt som<br />
kvikksølv<br />
Rester av plantevernmidler og grenseverdier for restmengder (mg/kg)<br />
Kombinasjon<br />
av aldrin<br />
og dieldrin<br />
uttrykt som<br />
dieldrin<br />
Pastinakk 0,02 ( 1 )<br />
Rotpersille<br />
Reddiker<br />
Havrerot<br />
Søtpoteter<br />
Kålrot<br />
Nepe<br />
Jams<br />
Andre 0,01 ( * )<br />
ii) LØK 0,01 ( * )<br />
Hvitløk<br />
Løk<br />
Sjalottløk<br />
Vårløk<br />
Andre<br />
Klordan<br />
(summen av<br />
cis- og transklordan)<br />
HCH,<br />
summen av<br />
isomerer,<br />
unntatt<br />
gammaisomeren<br />
Heksaklorbenzen<br />
Etylenoksid<br />
(summen av<br />
etylenoksid<br />
og<br />
2-kloretanol<br />
uttrykt som<br />
etylenoksid)<br />
Nitrofen<br />
1,2-dikloretan<br />
0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,1 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * )
Nr. 10/46 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Grupper av og eksempler på<br />
individuelle produkter der<br />
grenseverdien for restmengder får<br />
anvendelse<br />
iii) FRUKTBÆRENDE<br />
GRØNNSAKER<br />
Summen av<br />
kvikksølvforbindelser<br />
uttrykt som<br />
kvikksølv<br />
Rester av plantevernmidler og grenseverdier for restmengder (mg/kg)<br />
Kombinasjon<br />
av aldrin<br />
og dieldrin<br />
uttrykt som<br />
dieldrin<br />
a) Søtvierfamilien 0,01 ( * )<br />
Tomater<br />
Paprika<br />
Auberginer<br />
Andre<br />
b) Gresskarfamilien –<br />
spiselig skall<br />
Slangeagurker<br />
Sylteagurker<br />
Mandelgresskar<br />
Andre<br />
c) Gresskarfamilien –<br />
uspiselig skall<br />
Meloner<br />
Gresskar<br />
Vannmeloner<br />
Andre<br />
0,02 ( 2 )<br />
0,03 ( 3 )<br />
d) Sukkermais 0,01 ( * )<br />
iv) KÅL 0,01 ( * )<br />
a) Blomsterkål<br />
Brokkoli (herunder<br />
calabrese)<br />
Blomkål<br />
Andre<br />
b) Hvitkål<br />
Rosenkål<br />
Hvitkål<br />
Andre<br />
Klordan<br />
(summen av<br />
cis- og transklordan)<br />
HCH,<br />
summen av<br />
isomerer,<br />
unntatt<br />
gammaisomeren<br />
Heksaklorbenzen<br />
Etylenoksid<br />
(summen av<br />
etylenoksid<br />
og<br />
2-kloretanol<br />
uttrykt som<br />
etylenoksid)<br />
Nitrofen<br />
1,2-dikloretan
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/47<br />
Grupper av og eksempler på<br />
individuelle produkter der<br />
grenseverdien for restmengder får<br />
anvendelse<br />
c) Bladkål<br />
Kinakål<br />
Grønnkål<br />
Andre<br />
d) Kålrabi<br />
v) BLADGRØNNSAKER<br />
OG FRISKE URTER<br />
a) Salater og lignende<br />
Karse<br />
Vanlig vårsalat<br />
Salat<br />
Bredbladet endiv<br />
Andre<br />
b) Spinat og lignende<br />
Spinat<br />
Bladbete<br />
Andre<br />
c) Brønnkarse<br />
d) Endiv<br />
e) Urter<br />
Kjørvel<br />
Gressløk<br />
Persille<br />
Snittselleri<br />
Andre<br />
Summen av<br />
kvikksølvforbindelser<br />
uttrykt som<br />
kvikksølv<br />
Rester av plantevernmidler og grenseverdier for restmengder (mg/kg)<br />
Kombinasjon<br />
av aldrin<br />
og dieldrin<br />
uttrykt som<br />
dieldrin<br />
0,01 ( * )<br />
Klordan<br />
(summen av<br />
cis- og transklordan)<br />
HCH,<br />
summen av<br />
isomerer,<br />
unntatt<br />
gammaisomeren<br />
Heksaklorbenzen<br />
Etylenoksid<br />
(summen av<br />
etylenoksid<br />
og<br />
2-kloretanol<br />
uttrykt som<br />
etylenoksid)<br />
Nitrofen<br />
1,2-dikloretan
Nr. 10/48 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Grupper av og eksempler på<br />
individuelle produkter der<br />
grenseverdien for restmengder får<br />
anvendelse<br />
vi) BELGFRUKTER<br />
(friske)<br />
Bønner (med belger)<br />
Bønner (uten belger)<br />
Erter (med belger)<br />
Erter (uten belger)<br />
Andre<br />
vii) STENGELGRØNNSA-<br />
KER (friske)<br />
Asparges<br />
Kardon<br />
Hageselleri<br />
Fennikel<br />
Artisjokker<br />
Purre<br />
Rabarbra<br />
Andre<br />
Summen av<br />
kvikksølvforbindelser<br />
uttrykt som<br />
kvikksølv<br />
Rester av plantevernmidler og grenseverdier for restmengder (mg/kg)<br />
Kombinasjon<br />
av aldrin<br />
og dieldrin<br />
uttrykt som<br />
dieldrin<br />
0,01 ( * )<br />
0,01 ( * )<br />
viii) SOPP 0,01 ( * )<br />
a) Dyrket sopp<br />
b) Viltvoksende sopp<br />
3. TØRKEDE<br />
BELGFRUKTER<br />
Bønner<br />
Linser<br />
Erter<br />
Andre<br />
Klordan<br />
(summen av<br />
cis- og transklordan)<br />
HCH,<br />
summen av<br />
isomerer,<br />
unntatt<br />
gammaisomeren<br />
Heksaklorbenzen<br />
Etylenoksid<br />
(summen av<br />
etylenoksid<br />
og<br />
2-kloretanol<br />
uttrykt som<br />
etylenoksid)<br />
Nitrofen<br />
1,2-dikloretan<br />
0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,1 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * )
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/49<br />
Grupper av og eksempler på<br />
individuelle produkter der<br />
grenseverdien for restmengder får<br />
anvendelse<br />
Summen av<br />
kvikksølvforbindelser<br />
uttrykt som<br />
kvikksølv<br />
Rester av plantevernmidler og grenseverdier for restmengder (mg/kg)<br />
Kombinasjon<br />
av aldrin<br />
og dieldrin<br />
uttrykt som<br />
dieldrin<br />
Klordan<br />
(summen av<br />
cis- og transklordan)<br />
HCH,<br />
summen av<br />
isomerer,<br />
unntatt<br />
gammaisomeren<br />
Heksaklorbenzen<br />
Etylenoksid<br />
(summen av<br />
etylenoksid<br />
og<br />
2-kloretanol<br />
uttrykt som<br />
etylenoksid)<br />
Nitrofen<br />
1,2-dikloretan<br />
4. OLJEHOLDIGE FRØ 0,02 ( * ) 0,02 ( 4 ) 0,02 ( * ) 0,02 ( * ) 0,02 ( * ) 0,2 ( * ) 0,02 ( * ) 0,02 ( * )<br />
Linfrø<br />
Jordnøtter<br />
Valmuefrø<br />
Sesamfrø<br />
Solsikkefrø<br />
Rapsfrø<br />
Soyabønner<br />
Sennepsfrø<br />
Bomullsfrø<br />
Andre<br />
5. POTETER 0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * ) 0,1 ( * ) 0,01 ( * ) 0,01 ( * )<br />
Tidligpoteter<br />
Matpoteter<br />
6. TE (tørkede blader og stilker,<br />
gjæret eller ikke, av Camellia<br />
sinensis)<br />
7. HUmLE (tørket), herunder<br />
humle i form av pelleter samt<br />
ikke-konsentrert pulver<br />
0,02 ( * ) 0,02 ( * ) 0,02 ( * ) 0,02 ( * ) 0,02 ( * ) 0,2 ( * ) 0,02 ( * ) 0,02 ( * )<br />
0,02 ( * ) 0,02 ( * ) 0,02 ( * ) 0,02 ( * ) 0,02 ( * ) 0,2 ( * ) 0,02 ( * ) 0,02 ( * )<br />
(*) Angir bestemmelsesgrensen.<br />
( 1 ) Basert på bakgrunnsnivåer som følge av tidligere bruk av dieldrin og aldrin.<br />
( 2 ) Basert på bakgrunnsnivåer som følge av tidligere bruk av dieldrin og aldrin.<br />
( 3 ) Basert på bakgrunnsnivåer som følge av tidligere bruk av dieldrin og aldrin.<br />
( 4 ) Overvåkingsdata viser dieldrinnivåer på opptil 0,02 mg/kg i gresskarfrø som brukes til ekstraksjon av olje.»
Nr. 10/50 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
EUROPAPARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN<br />
EUROPEISKE UNION HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap, særlig artikkel 95,<br />
under henvisning til forslag fra Kommisjonen( 1 ),<br />
under henvisning til uttalelse fra Den europeiske økonomiske<br />
og sosiale komité( 2 ),<br />
etter framgangsmåten fastsatt i traktatens artikkel 251( 3 ) og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1)<br />
2)<br />
3)<br />
4)<br />
Rådet traff 23. mars 1998 beslutning 1999/575/EF om<br />
tilslutning til Den europeiske konvensjon om vern av<br />
virveldyr som brukes til forsøk og andre vitenskapelige<br />
formål( 4 ) (heretter kalt «konvensjonen»).<br />
5 Rådsdirektiv 86/609/EØF( ) er gjennomføringsrettsakten<br />
for konvensjonen og har samme formål som den.<br />
Konvensjonens vedlegg A er innlemmet i vedlegg II til<br />
direktiv 86/609/EØF, som inneholder retningslinjer for<br />
plassering og stell av dyr. Bestemmelsene i konvensjonens<br />
vedlegg A og vedleggene til nevnte direktiv, er av teknisk<br />
art.<br />
Det er viktig å sikre at vedleggene til direktiv 86/609/EØF<br />
er i samsvar med den siste vitenskapelige og teknologiske<br />
utviklingen og resultatene av forskning på de berørte<br />
områdene. For tiden kan vedleggene endres bare etter en<br />
tidkrevende framgangsmåte for medbestemmelse, noe<br />
som har ført til at innholdet ikke er i samsvar med den<br />
seneste utviklingen på området.<br />
( 1 ) EFT C 25 E av 29.1.2002, s. 536.<br />
( 2 ) EFT C 94 av 18.4.2002, s. 5.<br />
( 3 ) Europaparlamentsuttalelse av 2. juli 2002 (ennå ikke offentliggjort i EUT),<br />
Rådets felles holdning av 17. mars 2003 (EUT C 113 E av 13.5.2003, s. 59)<br />
og europaparlamentsbeslutning av 19. juni 2003 (ennå ikke offentliggjort i<br />
EUT).<br />
( 4 ) EFT L 222 av 24.8.1999, s. 29.<br />
( 5 ) EFT L 358 av 18.12.1986, s. 1.<br />
EUROPAPARLAmENTS- OG RÅDSDIREKTIV 2003/65/EF<br />
av 22. juli 2003<br />
om endring av rådsdirektiv 86/609/EØF om tilnærming av medlemsstatenes lover og<br />
forskrifter om vern av forsøksdyr og dyr til andre vitenskapelige formål(*)<br />
(*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 230 av 16.9.2003, s. 32,<br />
er omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 7/2005 av 4. februar 2005<br />
om endring av EØS-avtalens vedlegg II (Tekniske forskrifter, standarder,<br />
prøving og sertifisering), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
nr. 32 av 23.6.2005, s. 8.<br />
5)<br />
6)<br />
De tiltak som er nødvendige for gjennomføringen av<br />
dette direktiv, bør vedtas i samsvar med rådsbeslutning<br />
1999/468/EF av 28. juni 1999 om fastsettelse av nærmere<br />
regler for utøvelsen av den gjennomføringsmyndighet<br />
som er tillagt Kommisjonen( 6 ).<br />
Direktiv 86/609/EØF bør derfor endres.<br />
VEDTATT DETTE DIREKTIV:<br />
Artikkel 1<br />
I direktiv 86/609/EØF innsettes følgende artikler:<br />
«Artikkel 24a<br />
De tiltak som er nødvendige for gjennomføringen av dette<br />
direktiv, og som gjelder emneområdene nevnt nedenfor,<br />
skal vedtas etter framgangsmåten med forskriftskomité<br />
fastsatt i artikkel 24b nr. 2:<br />
—<br />
Vedlegg til dette direktiv.<br />
Artikkel 24b<br />
1. Kommisjonen skal bistås av en komité.<br />
2. Når det vises til dette nummer, får artikkel 5 og 7<br />
i beslutning 1999/468/EF anvendelse, samtidig som det<br />
tas hensyn til bestemmelsene i beslutningens artikkel 8.<br />
Tidsrommet fastsatt i artikkel 5 nr. 6 i beslutning 1999/468/<br />
EF skal være tre måneder.<br />
3. Komiteen fastsetter sin forretningsorden.»<br />
Artikkel 2<br />
Medlemsstatene skal innen 16. september 2004 sette i kraft<br />
de lover og forskrifter som er nødvendige for å etterkomme<br />
dette direktiv. De skal umiddelbart underrette Kommisjonen<br />
om dette.<br />
Disse bestemmelsene skal, når de vedtas av medlemsstatene,<br />
inneholde en henvisning til dette direktiv, eller det skal vises til<br />
direktivet når de kunngjøres. Nærmere regler for henvisningen<br />
fastsettes av medlemsstatene.<br />
( 6 ) EFT L 184 av 17.7.1999, s. 23.<br />
2008/EØS/10/10
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/51<br />
Artikkel 3<br />
Dette direktiv trer i kraft den dag det kunngjøres i Den europeiske unions tidende.<br />
Dette direktiv er rettet til medlemsstatene.<br />
Utferdiget i Brussel, 22. juli 2003.<br />
Artikkel 4<br />
For Europaparlamentet For Rådet<br />
P. COX G. ALEMANNO<br />
President Formann
Nr. 10/52 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
EUROPAPARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN<br />
EUROPEISKE UNION HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap, særlig artikkel 95,<br />
under henvisning til forslag fra Kommisjonen( 1 ),<br />
under henvisning til uttalelse fra Den økonomiske og sosiale<br />
komité( 2 ),<br />
etter framgangsmåten fastsatt i traktatens artikkel 251( 3 ) og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1)<br />
EUROPAPARLAmENTS- OG RÅDSFORORDNING (EF) nr. 2003/2003<br />
Rådsdirektiv 76/116/EØF av 18. desember 1975 om<br />
gjensidig tilnærming av medlemsstatenes lovgivning om<br />
gjødsel( 4 ), rådsdirektiv 80/876/EØF av 15. juli 1980 om<br />
tilnærming av medlemsstatenes lovgivning om ensidig<br />
ammoniumnitratgjødsel med høyt nitrogeninnhold( 5 ),<br />
kommisjonsdirektiv 87/94/EØF av 8. desember 1986<br />
om tilnærming av medlemsstatenes lovgivning om<br />
metoder for kontroll av karakteristika, grenseverdier og<br />
detonerbarhet for ensidig ammoniumnitratgjødsel med<br />
høyt nitrogeninnhold( 6 ) og kommisjonsdirektiv 77/535/<br />
EØF av 22. juni 1977 om tilnærming av medlemsstatenes<br />
lovgivning om prøvetakings- og analysemetoder for<br />
gjødsel( 7 ) er blitt vesentlig endret flere ganger. I samsvar<br />
( 1 ) EFT C 51 E av 26.2.2002, s. 1, og EFT C 227 E av 24.9.2002, s. 503.<br />
( 2 ) EFT C 80 av 3.4.2002, s. 6.<br />
( 3 ) Europaparlamentsuttalelse av 10.4.2002 (EUT C 127 E av 29.5.2003,<br />
s. 160), Rådets felles holdning av 14.4.2003 (EUT C 153 E av 1.7.2003,<br />
s. 56) og europaparlamentsbeslutning av 2. september 2003 (ennå ikke<br />
kunngjort i EUT).<br />
( 4 ) EFT L 24 av 30.1.1976, s. 21. Direktivet sist endret ved europaparlamentsog<br />
rådsdirektiv 98/97/EF (EFT L 18 av 23.1.1999, s. 60).<br />
( 5 ) EFT L 250 av 23.9.1980, s. 7. Direktivet endret ved europaparlaments- og<br />
rådsdirektiv 97/63/EF (EFT L 335 av 6.12.1997, s. 15).<br />
( 6 ) EFT L 38 av 7.2.1987, s. 1. Direktivet endret ved direktiv 88/126/EØF (EFT<br />
L 63 av 9.3.1988, s. 12).<br />
( 7 (*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 304 av 21.11.2003, s. 1,<br />
er omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 8/2005 av 4. februar 2005<br />
om endring av EØS-avtalens vedlegg II (Tekniske forskrifter, standarder,<br />
prøving og sertifisering), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
nr. 32 av 23.6.2005, s. 9.<br />
) EFT L 213 av 22.8.1977, s. 1. Direktivet sist endret ved direktiv 95/8/EF<br />
(EFT L 86 av 20.4.1995, s. 41).<br />
av 13. oktober 2003<br />
om gjødsel(*)<br />
2)<br />
3)<br />
4)<br />
5)<br />
6)<br />
7)<br />
2008/EØS/10/11<br />
med Kommisjonens melding til Europaparlamentet og<br />
Rådet, «Enklere regelverk for det indre marked (SLIM)»,<br />
og handlingsplanen for det indre marked, bør disse<br />
direktivene av klarhetshensyn oppheves og erstattes med<br />
én enkelt rettsakt.<br />
Fellesskapets regelverk for gjødsel er innholdsmessig<br />
svært teknisk. En forordning er derfor den best egnede<br />
rettsakt, ettersom den pålegger direkte produsentene<br />
presise krav som får anvendelse på samme tidspunkt og<br />
på samme måte i hele Fellesskapet.<br />
Gjødsel må i alle medlemsstater framvise visse tekniske<br />
egenskaper fastsatt ved ufravikelige bestemmelser. Disse<br />
bestemmelsene, som særlig gjelder sammensetning og<br />
avgrensning av gjødseltyper, betegnelser for disse typene,<br />
identifikasjonsmerking og emballasje, er forskjellige fra<br />
medlemsstat til medlemsstat. Slike forskjeller hindrer<br />
samhandelen innen Fellesskapet, og bestemmelsene bør<br />
derfor harmoniseres.<br />
Ettersom målet med det foreslåtte tiltak, å sikre at det<br />
indre marked for gjødsel fungerer tilfredsstillende, ikke<br />
kan nås i tilstrekkelig grad av medlemsstatene dersom<br />
det ikke finnes felles tekniske kriterier og derfor på<br />
grunn av tiltakets omfang og virkninger bedre kan nås på<br />
fellesskapsplan, kan Fellesskapet treffe tiltak i samsvar<br />
med nærhetsprinsippet som fastsatt i traktatens artikkel 5.<br />
I samsvar med forholdsmessighetsprinsippet fastsatt i<br />
nevnte artikkel går denne forordning ikke lenger enn det<br />
som er nødvendig for å nå disse målene.<br />
Det er nødvendig å fastsette betegnelse, definisjon og<br />
sammensetning for visse typer gjødsel (EF-gjødsel) på<br />
fellesskapsplan.<br />
Det bør også fastsettes fellesskapsbestemmelser for<br />
EF-gjødsel med hensyn til identifikasjonsmerking,<br />
sporbarhet og merking samt lukking av emballasjen.<br />
Det bør innføres en framgangsmåte på fellesskapsplan<br />
som skal følges i tilfeller der en medlemsstat anser det for<br />
nødvendig å begrense omsetningen av EF-gjødsel.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/53<br />
8)<br />
9)<br />
Produksjon av gjødsel kan oppvise visse variasjoner<br />
som skyldes produksjonsteknikk eller råvarer.<br />
Framgangsmåtene for prøvetaking og analyse kan også<br />
variere. Det er derfor nødvendig å tillate toleranser for det<br />
angitte innholdet av næringsstoffer. Av hensyn til brukere<br />
innen landbruksnæringen er det ønskelig å holde disse<br />
toleransene innenfor snevre grenser.<br />
Offentlig kontroll av om EF-gjødsel oppfyller<br />
kravene i denne forordning med hensyn til kvalitet<br />
og sammensetning, bør utføres av laboratorier som er<br />
godkjent av medlemsstatene og meldt til Kommisjonen.<br />
10) Ammoniumnitrat er den viktigste bestanddelen i en rekke<br />
forskjellige produkter, hvorav noen brukes som gjødsel<br />
og andre som sprengstoff. Det må, i betraktning av de<br />
særlige egenskapene til ammoniumnitratgjødsel med høyt<br />
nitrogeninnhold og de derav følgende krav med hensyn<br />
til offentlig sikkerhet, helse og vern av arbeidstakere,<br />
fastsettes ytterligere fellesskapsbestemmelser for denne<br />
typen EF-gjødsel.<br />
11) Enkelte av disse produktene kan være farlige og vil<br />
i visse tilfeller kunne brukes til andre formål enn de<br />
tiltenkte. Dette kan utsette personer og eiendom for fare.<br />
Produsentene bør derfor pålegges å treffe egnede tiltak<br />
med sikte på å unngå slik bruk, særlig for å sikre at slik<br />
gjødsel kan spores.<br />
12) Av hensyn til den offentlige sikkerhet er det særlig<br />
viktig på fellesskapsplan å fastsette de karakteristiske<br />
egenskaper som skiller EF-ammoniumnitratgjødsel med<br />
høyt nitrogeninnhold fra de former for ammoniumnitrat<br />
som inngår i framstillingen av produkter som brukes som<br />
sprengstoff.<br />
13) For å sikre at ammoniumnitratgjødsel med høyt<br />
nitrogeninnhold ikke er skadelig, må gjødselen oppfylle<br />
visse krav til egenskaper. Produsentene bør sikre at all<br />
ammoniumnitratgjødsel med høyt nitrogeninnhold har<br />
gjennomgått en detonerbarhetsprøve før den bringes i<br />
omsetning.<br />
14) Det må fastsettes regler for metodene med lukkede<br />
varmesykluser, selv om disse metodene ikke nødvendigvis<br />
simulerer alle forhold som kan oppstå i forbindelse med<br />
transport og lagring.<br />
15) Gjødsel kan være forurenset av stoffer som kan utgjøre<br />
en risiko for menneskers eller dyrs helse samt miljøet.<br />
På bakgrunn av uttalelse fra Vitenskapskomiteen<br />
for toksisitet, økotoksisitet og miljø (CSTEE) har<br />
Kommisjonen til hensikt å behandle spørsmålet om<br />
utilsiktet innhold av kadmium i mineralgjødsel, og den<br />
vil om nødvendig utarbeide et forslag til en forordning<br />
og legge det fram for Europaparlamentet og Rådet.<br />
Om nødvendig vil andre forurensende stoffer senere bli<br />
vurdert på samme måte.<br />
16) Det bør fastsettes en framgangsmåte som skal følges av<br />
produsenten eller dennes representant dersom de ønsker<br />
en ny type gjødsel oppført i vedlegg I for å kunne merke<br />
den som «EF-gjødsel».<br />
17) De tiltak som er nødvendige for gjennomføringen av<br />
denne beslutning, bør vedtas i samsvar med rådsbeslutning<br />
1999/468/EF av 28. juni 1999 om fastsettelse av nærmere<br />
regler for utøvelsen av den gjennomføringsmyndighet<br />
som er tillagt Kommisjonen( 1 ).<br />
18) Medlemsstatene bør fastsette sanksjoner for overtredelse<br />
av bestemmelsene i denne forordning. De kan fastsette<br />
at en produsent som bryter artikkel 27, kan idømmes en<br />
bot tilsvarende ti ganger markedsverdien av forsendelsen<br />
som ikke oppfyller bestemmelsene.<br />
19)<br />
Direktiv 76/116/EØF, 77/535/EØF, 80/876/EØF og<br />
87/94/EØF bør oppheves —<br />
VEDTATT DENNE FORORDNING:<br />
AVDELING I<br />
ALmINNELIGE BESTEmmELSER<br />
KAPITTEL I<br />
VIRKEOmRÅDE OG DEFINISJONER<br />
Artikkel 1<br />
VIRKEOmRÅDE<br />
Denne forordning får anvendelse på produkter som bringes i<br />
omsetning som gjødsel under betegnelsen «EF-gjødsel».<br />
Artikkel 2<br />
DEFINISJONER<br />
I denne forordning menes med:<br />
a)<br />
b)<br />
c)<br />
«gjødsel» materiale som har som hovedfunksjon å tilføre<br />
planter næringsstoffer,<br />
«hovednæringsstoffer» grunnstoffene nitrogen, fosfor og<br />
kalium,<br />
«sekundære næringsstoffer» grunnstoffene kalsium,<br />
magnesium, natrium og svovel,<br />
d) «mikronæringsstoffer» grunnstoffene bor, kobolt, kobber,<br />
jern, mangan, molybden og sink, som er viktige for planters<br />
vekst i mengder som er små sammenlignet med mengdene<br />
av hovednæringsstoffer og sekundære næringsstoffer,<br />
( 1 ) EFT L 184 av 17.7.1999, s. 23.
Nr. 10/54 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
e) «uorganisk gjødsel» gjødsel hvis angitte næringsinnhold er i<br />
form av mineraler framstilt ved ekstraksjon eller ved fysiske<br />
og/eller kjemiske industriprosesser. Kalsiumcyanamid,<br />
urea og dets kondensasjons- og assosiasjonsprodukter samt<br />
gjødsel som inneholder kelaterte eller kompleksbundne<br />
mikronæringsstoffer, kan vanligvis klassifiseres som<br />
uorganisk gjødsel,<br />
f) «kelatert mikronæringsstoff» et mikronæringsstoff som er<br />
bundet av et av de organiske molekylene nevnt i avsnitt<br />
E.3.1 i vedlegg I,<br />
g) «kompleksbundet mikronæringsstoff» et mikronæringsstoff<br />
som er bundet av et av de organiske molekylene nevnt i<br />
avsnitt E.3.2 i vedlegg I,<br />
h)<br />
i)<br />
j)<br />
«gjødseltyper» gjødsel med felles typebetegnelse som<br />
angitt i vedlegg I,<br />
«ren gjødsel» en nitrogenholdig, fosfatholdig eller<br />
kaliumholdig gjødsel der bare ett hovednæringsstoff har et<br />
innhold som kan angis,<br />
«sammensatt gjødsel» gjødsel med et angitt innhold<br />
av minst to hovednæringsstoffer, framstilt kjemisk, ved<br />
blanding eller ved en kombinasjon av disse,<br />
k) «kompleksgjødsel» en sammensatt gjødsel framstilt<br />
ved kjemisk reaksjon, ved løsning eller i fast form<br />
ved granulering, med et angitt innhold av minst to<br />
hovednæringsstoffer. I fast form inneholder hvert korn alle<br />
næringsstoffene i sin angitte sammensetning,<br />
l)<br />
«blandingsgjødsel» gjødsel framstilt ved tørrblanding av<br />
flere gjødsler, uten kjemisk reaksjon,<br />
m) «bladgjødsel» gjødsel som egner seg til påføring på<br />
vekstenes blader og næringsopptak gjennom disse,<br />
n)<br />
o)<br />
p)<br />
«flytende gjødsel» gjødsel i suspensjon eller løsning,<br />
«gjødselløsning» flytende gjødsel som ikke inneholder<br />
faste partikler.<br />
«gjødselsuspensjon» tofasegjødsel der faste partikler<br />
holdes suspendert i væskefasen,<br />
q) «deklarasjon» opplysninger om mengden av næringsstoffer,<br />
herunder form og løselighet, garantert innen angitte<br />
toleranser,<br />
r) «angitt innhold» innholdet av et stoff, eller dets oksid, som<br />
i samsvar med Fellesskapets regelverk er angitt på etiketten<br />
til en EF-gjødsel eller i et relevant følgedokument,<br />
s)<br />
t)<br />
«toleranse» tillatt avvik mellom den målte verdien og den<br />
angitte verdien for innholdet av et næringsstoff,<br />
«europeisk standard» en standard fra Den europeiske<br />
standardiseringsorganisasjon (European Committee for<br />
Standardisation – CEN), som er offisielt anerkjent av<br />
Fellesskapet og kunngjort med henvisning i Den europeiske<br />
unions tidende,<br />
u) «emballasje» en forseglbar beholder som brukes til å<br />
oppbevare, beskytte, håndtere og distribuere gjødsel, og<br />
som inneholder høyst 1 000 kg,<br />
v)<br />
«gjødsel i bulk» gjødsel som ikke er pakket slik det kreves<br />
i denne forordning,<br />
w) «omsetning» det å levere gjødsel, mot vederlag eller<br />
vederlagsfritt, eller lagre gjødsel med sikte på levering.<br />
Import av gjødsel til Fellesskapets tollområde anses som<br />
omsetning,<br />
x) «produsent» fysisk eller juridisk person som er ansvarlig<br />
for omsetning av en gjødsel; særlig betraktes en produsent,<br />
en importør, en emballeringsbedrift som arbeider for<br />
egen regning, eller en person som endrer egenskapene<br />
til en gjødsel, som en produsent. En distributør som ikke<br />
endrer gjødselens egenskaper, betraktes derimot ikke som<br />
produsent.<br />
KAPITTEL II<br />
OmSETNING<br />
Artikkel 3<br />
EF-GJØDSEL<br />
En gjødsel som tilhører en gjødseltype oppført i vedlegg I<br />
og oppfyller vilkårene i denne forordning, kan betegnes som<br />
«EF-gjødsel».<br />
Betegnelsen «EF-gjødsel» skal ikke brukes om gjødsel som<br />
ikke er i samsvar med denne forordning.<br />
Artikkel 4<br />
ETABLERING I FELLESSKAPET<br />
Produsenten skal være etablert i Fellesskapet, og skal ha<br />
ansvaret for at «EF-gjødselen» samsvarer med bestemmelsene<br />
i denne forordning.<br />
Artikkel 5<br />
FRI OmSETNING<br />
1. Med forbehold for artikkel 15 og andre fellesskapsregler<br />
kan medlemsstatene ikke av grunner som knyttet til<br />
sammensetning, identifikasjonsmerking, merking eller<br />
emballasje samt andre bestemmelser i denne forordning, forby,<br />
begrense eller hindre omsetning av gjødsel merket «EF-gjødsel»<br />
som oppfyller bestemmelsene i denne forordning.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/55<br />
2. Gjødsel som er merket «EF-gjødsel» i samsvar med<br />
denne forordning, skal kunne omsettes fritt i Fellesskapet.<br />
Artikkel 6<br />
OBLIGATORISKE OPPLySNINGER<br />
1. For å oppfylle kravene i artikkel 9 kan medlemsstatene<br />
kreve at innholdet av nitrogen, fosfor og kalium i gjødsel som<br />
bringes i omsetning på deres marked, uttrykkes på følgende<br />
måte:<br />
a)<br />
b)<br />
nitrogen bare som grunnstoff (N), og enten<br />
fosfor og kalium bare som grunnstoff (P, K), eller<br />
c) fosfor og kalium bare i oksidform (P2O5,<br />
K2O), eller<br />
d)<br />
fosfor og kalium både som grunnstoff og i oksidform<br />
samtidig.<br />
Dersom muligheten for å kreve at fosfor- og kaliuminnholdet<br />
uttrykkes som grunnstoff benyttes, skal alle henvisninger<br />
til oksidformen i vedleggene leses som henvisninger til<br />
grunnstofformen og de numeriske verdiene omregnes med<br />
følgende faktorer:<br />
a)<br />
fosfor (P) = fosforpentoksid (P2O5) × 0,436,<br />
b) kalium (K) = kaliumoksid (K2O)<br />
× 0,830.<br />
2. Medlemsstatene kan kreve at innhold av kalsium,<br />
magnesium, natrium og svovel i gjødsel med sekundære<br />
næringsstoffer og, dersom vilkårene i artikkel 17 er oppfylt, i<br />
gjødsel med hovednæringsstoffer som bringes i omsetning på<br />
deres markeder, uttrykkes<br />
a) i oksidform (CaO, MgO, Na2O, SO3), eller<br />
b) som grunnstoff (Ca, Mg, Na, S), eller<br />
c) i begge disse formene.<br />
For å konvertere innhold av kalsiumoksid, magnesiumoksid,<br />
natriumoksid og svoveltrioksid til innhold av kalsium,<br />
magnesium, natrium og svovel, skal følgende faktorer<br />
benyttes:<br />
a)<br />
b)<br />
kalsium (Ca) = kalsiumoksid (CaO) × 0,715,<br />
magnesium (Mg) = magnesiumoksid (MgO) × 0,603,<br />
c) natrium (Na) = natriumoksid (Na2O)<br />
× 0,742,<br />
d) svovel (S) = svoveltrioksid (SO3)<br />
× 0,400.<br />
For det beregnede innholdet av oksid eller grunnstoff avrundes<br />
tallet som benyttes i deklarasjonen, til nærmeste desimal.<br />
3. Medlemsstatene kan ikke hindre at en «EF-gjødsel»<br />
som er merket i begge formene nevnt i nr. 1 og 2, bringes i<br />
omsetning<br />
4. Innhold av ett eller flere av mikronæringsstoffene bor,<br />
kobolt, kobber, jern, mangan, molybden eller sink i EF-gjødsel<br />
som tilhører en av gjødseltypene oppført i avsnitt A, B, C eller<br />
D i vedlegg I, skal angis dersom følgende vilkår er oppfylt:<br />
a) mikronæringsstoffene er tilsatt i mengder som minst<br />
tilsvarer minsteinnholdet angitt i avsnitt E.2.2 og E.2.3 i<br />
vedlegg I,<br />
b)<br />
EF-gjødselen oppfyller fortsatt kravene i avsnitt A, B, C<br />
og D i vedlegg I.<br />
5. Dersom mikronæringsstoffene er normale bestanddeler<br />
i råvarene som brukes som hovednæringsstoffer (N, P, K)<br />
og sekundære næringsstoffer (Ca, Mg, Na, S), kan de angis,<br />
forutsatt at disse mikronæringsstoffene minst er til stede i<br />
mengder som tilsvarer minstemengdene angitt i avsnitt E.2.2<br />
og E.2.3 i vedlegg I.<br />
6. Innholdet av mikronæringsstoffer skal angis som følger:<br />
a) for gjødsel som tilhører gjødseltypene oppført i avsnitt E.1<br />
i vedlegg I, i samsvar med kravene i kolonne 6 i nevnte<br />
avsnitt,<br />
b) for blandinger av gjødsel nevnt i bokstav a) som inneholder<br />
minst to forskjellige mikronæringsstoffer og oppfyller<br />
kravene i avsnitt E.2.1 i vedlegg I, og for gjødsel som<br />
tilhører gjødseltypene oppført i avsnitt A, B, C og D i<br />
vedlegg I, angis<br />
i)<br />
totalinnholdet uttrykt i masseprosent av gjødselen,<br />
ii) vannløselig innhold, uttrykt i masseprosent av<br />
gjødselen dersom det løselige innholdet er minst<br />
halvparten av totalinnholdet.<br />
Dersom et mikronæringsstoff er fullstendig vannløselig, angis<br />
bare det vannløselige innholdet.<br />
Dersom et mikronæringsstoff er kjemisk bundet til et organisk<br />
molekyl, angis innholdet av mikronæringsstoffet som<br />
forekommer i gjødselen, umiddelbart etter det vannløselige<br />
innholdet i masseprosent av gjødselen, etterfulgt av et av<br />
uttrykkene «kelatert med» eller «kompleksbundet med» og<br />
navnet på det organiske molekylet som angitt i avsnitt E.3<br />
i vedlegg I. Forkortelsen for det organiske molekylet kan<br />
benyttes istedenfor navnet.<br />
Artikkel 7<br />
IDENTIFIKASJONSmERKING<br />
1. Produsenten skal forsyne EF-gjødsel med<br />
identifikasjonsmerkingene oppført i artikkel 9.<br />
2. Dersom gjødselen er emballert, skal denne<br />
identifikasjonsmerkingen stå på emballasjen eller på<br />
tilhørende etiketter. For gjødsel i bulk skal merkingen stå i<br />
følgedokumentene.
Nr. 10/56 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Artikkel 8<br />
SPORBARHET<br />
Med forbehold for artikkel 26 nr. 3 skal produsenten for å<br />
sikre sporbarheten til EF-gjødsel føre registre over gjødselens<br />
opprinnelse. Slike registre skal være tilgjengelige for inspeksjon<br />
fra medlemsstatene så lenge gjødselen omsettes, og deretter i<br />
ytterligere to år etter at produsenten har sluttet å levere den.<br />
Artikkel 9<br />
mERKING<br />
1. Med forbehold for andre fellesskapsregler skal<br />
emballasjen, etikettene og følgedokumentene nevnt i artikkel 7<br />
være påført følgende merkinger:<br />
a)<br />
Obligatorisk identifikasjonsmerking<br />
⎯<br />
Uttrykket «EF-GJØDSEL» med store bokstaver.<br />
⎯ Gjødseltypebetegnelse i samsvar med vedlegg I,<br />
dersom slik betegnelse finnes.<br />
⎯ For blandet gjødsel tilføyes «blanding» etter<br />
typebetegnelsen.<br />
⎯ Tilleggsmerkingene spesifisert i artikkel 19, 21 eller<br />
23.<br />
⎯ Næringsstoffer skal angis både med navn og<br />
med kjemisk tegn, f.eks. nitrogen (N), fosfor (P),<br />
fosforpentoksid (P2O5), kalium (K), kaliumoksid (K2O),<br />
kalsium (Ca), kalsiumoksid (CaO), magnesium (Mg),<br />
magnesiumoksid (MgO), natrium (Na), natriumoksid<br />
(Na2O), svovel (S), svoveltrioksid (SO3), bor (B),<br />
kobber (Cu), kobolt (Co), jern (Fe), mangan (Mn),<br />
molybden (Mo), sink (Zn).<br />
⎯ Dersom gjødselen inneholder mikronæringsstoffer<br />
som helt eller delvis er kjemisk bundet til et organisk<br />
molekyl, skal navnet på mikronæringsstoffet etterfølges<br />
av en av følgende opplysninger:<br />
i)<br />
«kelatert med...» (navn på kelatdanner eller<br />
forkortelse som angitt i avsnitt E.3.1 i vedlegg I),<br />
ii) «kompleksbundet med...» (navn på kompleksdanner<br />
som oppført i avsnitt E.3.2 i vedlegg I).<br />
⎯ Mikronæringsstoffene som finnes i gjødselen, oppført<br />
i alfabetisk rekkefølge etter kjemisk tegn: B, Co, Cu,<br />
Fe, Mn, Mo, Zn.<br />
⎯ Særskilte bruksanvisninger for produkter som er<br />
oppført i avsnitt E.1 og E.2 i vedlegg I.<br />
⎯ Mengden av flytende gjødsel, uttrykt som masse.<br />
Mengden av flytende gjødsel kan eventuelt også<br />
utrykkes i volum eller i masse per volumenhet<br />
(kilogram per hektoliter eller gram per liter).<br />
⎯ Netto- eller bruttomasse og, for flytende gjødsel,<br />
eventuelt volum . Dersom bruttomassen oppgis, må<br />
taramassen oppgis ved siden av.<br />
⎯<br />
Produsentens navn eller firma samt adresse.<br />
b) Valgfri identifikasjonsmerking<br />
⎯<br />
Som oppført i vedlegg I.<br />
⎯ Anvisninger for lagring og håndtering, og for gjødsel<br />
som ikke er oppført i vedlegg I avsnitt E.1 og E.2,<br />
særskilte bruksanvisninger for gjødselen.<br />
⎯ Angivelse av doser og bruksvilkår for jord- og<br />
dyrkingsforholdene der gjødselen benyttes.<br />
⎯<br />
Produsentens merke og produktets handelsbetegnelse.<br />
Angivelsene nevnt i bokstav b) skal ikke stride mot dem som er<br />
nevnt i bokstav a), og skal være tydelig skilt fra dem.<br />
2. Alle angivelser nevnt i nr. 1 skal være klart skilt fra andre<br />
opplysninger på emballasje og etiketter og i følgedokumenter.<br />
3. Flytende gjødsel kan omsettes bare dersom produsenten<br />
gir relevante tilleggsopplysninger om lagringstemperatur og<br />
forebygging av ulykker under lagring.<br />
4. Nærmere regler for anvendelsen av denne artikkel skal<br />
vedtas etter framgangsmåten nevnt i artikkel 32 nr. 2.<br />
Artikkel 10<br />
mERKING<br />
1. Etiketter eller merking som er trykt på emballasjen og<br />
inneholder opplysningene omhandlet i artikkel 9, skal være<br />
plassert på et iøynefallende sted. Etiketter skal være festet på<br />
emballasjen eller på det system som brukes for å lukke denne.<br />
Dersom systemet består av et segl, skal seglet være påført<br />
emballeringsbedriftens navn eller merke.<br />
2. Merkingen nevnt i nr. 1 skal være uutslettelig og lett å<br />
lese.<br />
3. For gjødsel i bulk som nevnt i artikkel 7 nr. 2 annet<br />
punktum skal et eksemplar av følgedokumentene med<br />
identifikasjonsmerking ledsage varene og være tilgjengelige<br />
for inspeksjon.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/57<br />
Artikkel 11<br />
SPRÅK<br />
Etiketten, merkingen på etiketten og følgedokumentene<br />
skal minst være avfattet på det eller de nasjonale språk i<br />
medlemsstaten der EF-gjødselen omsettes.<br />
Artikkel 12<br />
EmBALLASJE<br />
For emballert EF-gjødsel skal emballasjen være lukket på en<br />
slik måte eller med en slik innretning at festesegl eller selve<br />
emballasjen skades uopprettelig ved åpning. Ventilsekker kan<br />
brukes.<br />
Artikkel 13<br />
TOLERANSER<br />
1. EF-gjødselens innhold av næringsstoffer skal være<br />
innenfor toleransegrensene fastsatt i vedlegg II, som er ment å<br />
ta hensyn til avvik i forbindelse med produksjon, prøvetaking<br />
og analyse.<br />
2. Produsenten skal ikke systematisk utnytte toleransene<br />
gitt i vedlegg II.<br />
3. Ingen toleranser tillates med hensyn til minsteinnhold og<br />
høyeste tillatte innhold som angitt i vedlegg I.<br />
Artikkel 14<br />
KRAV TIL GJØDSELEN<br />
En gjødseltype kan oppføres i vedlegg I bare dersom<br />
a)<br />
b)<br />
c)<br />
den tilfører næringsstoffer på en effektiv måte,<br />
det foreligger relevante prøvetakings-, analyse- og, om<br />
nødvendig, prøvemetoder,<br />
den ved normal bruk ikke har skadelige virkninger på<br />
menneskers, dyrs eller planters helse eller på miljøet.<br />
Artikkel 15<br />
BESKyTTELSESKLAUSUL<br />
1. Dersom en medlemsstat har skjellig grunn til å anta at<br />
en bestemt EF-gjødsel, selv om den oppfyller kravene i denne<br />
forordning, innebærer en sikkerhets- eller helserisiko for<br />
mennesker, dyr eller planter eller en risiko for miljøet, kan den<br />
midlertidig forby omsetning av gjødselen på sitt territorium<br />
eller underkaste den særlige vilkår. Den skal umiddelbart<br />
underrette Kommisjonen og de andre medlemsstatene om slike<br />
tiltak, og skal begrunne sin beslutning.<br />
2. Kommisjonen skal treffe beslutning i saken innen 90<br />
dager etter at den er underrettet, etter framgangsmåten i<br />
artikkel 32 nr. 2.<br />
3. Bestemmelsene i denne forordning skal ikke være til<br />
hinder for at Kommisjonen eller en medlemsstat treffer tiltak<br />
som er berettiget ut fra hensynet til den offentlige sikkerhet<br />
med sikte på å forby, begrense eller hindre omsetning av<br />
EF-gjødsel.<br />
AVDELING II<br />
BESTEmmELSER FOR DE ENKELTE<br />
GJØDSELTyPENE<br />
KAPITTEL I<br />
Uorganisk gjødsel med<br />
hovednæringsstoffer<br />
Artikkel 16<br />
VIRKEOmRÅDE<br />
Dette kapittel får anvendelse på uorganisk gjødsel som<br />
inneholder hovednæringsstoffer og som er fast eller flytende,<br />
ren eller sammensatt, herunder gjødsel som inneholder<br />
sekundære næringsstoffer og/eller mikronæringsstoffer, med<br />
det minsteinnhold av næringsstoffer som er fastsatt i avsnitt A,<br />
B, C, E.2.2 eller E.2.3 i vedlegg I.<br />
Artikkel 17<br />
ANGIVELSE AV SEKUNDÆRE NÆRINGSSTOFFER<br />
I GJØDSEL SOm INNEHOLDER<br />
HOVEDNÆRINGSSTOFFER<br />
Innholdet av kalsium, magnesium, natrium og svovel kan angis<br />
som innhold av sekundære næringsstoffer i EF-gjødsel av de<br />
typer som er oppført i avsnitt A, B og C i vedlegg I, forutsatt at<br />
disse stoffene er til stede i minst følgende minstemengder:<br />
a) 2 % kalsiumoksid (CaO), dvs. 1,4 % Ca,<br />
b) 2 % magnesiumoksid (MgO), dvs. 1,2 % Mg,<br />
c) 3 % natriumoksid (Na 2O), dvs. 2,2 % Na,<br />
d) 5 % svoveltrioksid (SO3), dvs. 2 % S.<br />
I så fall suppleres typebetegnelsen med tilleggsmerkingen<br />
fastsatt i artikkel 19 nr. 2 ii).
Nr. 10/58 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Artikkel 18<br />
KALSIUm, mAGNESIUm, NATRIUm OG SVOVEL<br />
1. Innholdet av magnesium, natrium og svovel i<br />
gjødseltypene omhandlet i avsnitt A, B og C i vedlegg I skal<br />
angis på en av følgende måter:<br />
a)<br />
totalinnholdet uttrykt i masseprosent av gjødselen,<br />
b) totalinnholdet og det vannløselige innholdet uttrykt i<br />
masseprosent av gjødselen, dersom det løselige innholdet<br />
er minst en firedel av totalinnholdet,<br />
c)<br />
dersom et grunnstoff er fullstendig vannløselig, angis bare<br />
det vannløselige innholdet i masseprosent.<br />
2. Med mindre annet er fastsatt i vedlegg I, skal<br />
kalsiuminnholdet angis bare dersom det er løselig i vann, og<br />
det skal uttrykkes i masseprosent av gjødselen.<br />
Artikkel 19<br />
IDENTIFIKASJONSmERKING<br />
1. I tillegg til de obligatoriske identifikasjonsmerkingene<br />
nevnt i artikkel 9 nr. 1 bokstav a) skal merkingene fastsatt i nr.<br />
2, 3, 4, 5 og 6 i denne artikkel påføres.<br />
2. For sammensatt gjødsel skal følgende stå etter<br />
typebetegnelsen:<br />
i)<br />
De kjemiske symbolene for de angitte sekundære<br />
næringsstoffene, i parentes og etter symbolene for<br />
hovednæringsstoffene.<br />
ii) Tall som viser innholdet av hovednæringsstoffer. Det<br />
angitte innholdet av sekundære næringsstoffer skal stå i<br />
parentes etter innholdet av hovednæringsstoffer.<br />
3. Etter gjødselens typebetegnelse skal det bare stå tall<br />
som viser innholdet av hovednæringsstoffer og sekundære<br />
næringsstoffer.<br />
4. Dersom mikronæringsstoffer angis, skal ordene «med<br />
mikronæringsstoffer» eller ordet «med», etterfulgt av<br />
mikronæringsstoffenes navn og kjemiske symbol(er), stå.<br />
5. Det angitte innholdet av hovednæringsstoffer og<br />
sekundære næringsstoffer skal stå i masseprosent i hele<br />
tall eller, om nødvendig og dersom det foreligger en egnet<br />
analysemetode, med én desimal.<br />
For gjødsel som inneholder mer enn ett angitt næringsstoff,<br />
skal hovednæringsstoffene stå i rekkefølgen N, P2O5 og/eller<br />
P, K2O og/eller K, og sekundære næringsstoffer i rekkefølgen<br />
CaO og/eller Ca, MgO og/eller Mg, Na2O og/eller Na, SO3 og/<br />
eller S.<br />
I forbindelse med det angitte innholdet av mikronæringsstoffer<br />
skal det oppgis navn og symbol for hvert mikronæringsstoff,<br />
idet masseprosenten uttrykkes som fastsatt i avsnitt E.2.2 og<br />
E.2.3 i vedlegg I, samt løselighet.<br />
6. Næringsstoffenes form og løselighet skal også uttrykkes i<br />
masseprosent av gjødsel, med mindre det i vedlegg I til denne<br />
forordning uttrykkelig kreves at dette innholdet skal uttrykkes<br />
på en annen måte.<br />
Tallene skal stå med én desimal, unntatt for mikronæringsstoffer,<br />
der de skal angis som fastsatt i avsnittE.2.2 og E.2.3 i<br />
vedlegg I.<br />
KAPITTEL II<br />
Uorganisk gjødsel med sekUndære<br />
næringsstoffer<br />
Artikkel 20<br />
VIRKEOmRÅDE<br />
Dette kapittel får anvendelse på uorganisk gjødsel som<br />
inneholder sekundære næringsstoffer og som er fast eller<br />
flytende, ren eller sammensatt, herunder gjødsel som innholder<br />
sekundære mikronæringsstoffer, med det minsteinnhold av<br />
næringsstoffer som er fastsatt i avsnitt D, E.2.2 og E.2.3 i<br />
vedlegg I.<br />
Artikkel 21<br />
IDENTIFIKASJONSmERKING<br />
1. I tillegg til de obligatoriske identifikasjonsmerkingene<br />
nevnt i artikkel 9 nr. 1 bokstav a) skal merkingene fastsatt i nr.<br />
2, 3, 4 og 5 påføres.<br />
2. Dersom mikronæringsstoffer angis, skal ordene «med<br />
mikronæringsstoffer» eller ordet «med», etterfulgt av<br />
mikronæringsstoffenes navn og kjemiske symbol(er), stå.<br />
3. Det angitte innholdet av sekundære næringsstoffer skal<br />
uttrykkes i masseprosent i hele tall eller, om nødvendig<br />
og dersom det foreligger en egnet analysemetode, med én<br />
desimal.<br />
Dersom mer enn ett sekundært næringsstoff er til stede, skal<br />
stoffene stå i følgende rekkefølge:<br />
CaO og/eller Ca, MgO og/eller Mg, Na2O og/eller Na, SO3<br />
og/eller S.<br />
I forbindelse med det angitte innholdet av mikronæringsstoffer<br />
skal det oppgis navn og symbol for hvert mikronæringsstoff,<br />
idet masseprosenten uttrykkes som fastsatt i avsnitt E.2.2 og<br />
E.2.3 i vedlegg I, samt løselighet.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/59<br />
4. Næringsstoffenes former og løselighet skal også uttrykkes<br />
i masseprosent av gjødsel, med mindre det i vedlegg I til denne<br />
forordning uttrykkelig kreves at dette innholdet uttrykkes på en<br />
annen måte..<br />
Tallene skal stå med én desimal, unntatt for mikronæringsstoffer,<br />
der de skal angis som fastsatt i avsnitt E.2.2 og E.2.3 i<br />
vedlegg I.<br />
5. Med mindre annet er fastsatt i vedlegg I, skal<br />
kalsiuminnholdet angis bare dersom det er løselig i vann, og<br />
det skal uttrykkes i masseprosent av gjødselen.<br />
KAPITTEL III<br />
Uorganisk gjødsel med<br />
mikronæringsstoffer<br />
Artikkel 22<br />
VIRKEOmRÅDE<br />
Dette kapittel får anvendelse på uorganisk gjødsel som<br />
inneholder mikronæringsstoffer og som er fast eller flytende,<br />
ren eller sammensatt, med det minsteinnhold av næringsstoffer<br />
som er fastsatt i avsnitt E.1 og E.2.1 i vedlegg I.<br />
Artikkel 23<br />
IDENTIFIKASJONSmERKING<br />
1. I tillegg til de obligatoriske identifikasjonsmerkingene<br />
nevnt i artikkel 9 nr. 1 bokstav a) skal merkingene fastsatt i nr.<br />
2, 3, 4 og 5 påføres.<br />
2. Dersom gjødselen inneholder mer enn ett<br />
mikronæringsstoff, skal ordene «blanding av<br />
mikronæringsstoffer», etterfulgt av mikronæringsstoffenes<br />
navn og kjemiske symbol(er)stå.<br />
3. For gjødsel som inneholder bare ett mikronæringsstoff<br />
(avsnitt E.1 i vedlegg I), skal det angitte innholdet av<br />
mikronæringsstoff i masseprosent uttrykkes i hele tall eller, om<br />
nødvendig og dersom det foreligger en egnet analysemetode,<br />
med én desimal.<br />
4. Mikronæringsstoffenes former og løselighet skal uttrykkes<br />
i masseprosent av gjødsel, med mindre det i vedlegg I til denne<br />
forordning uttrykkelig kreves at dette innholdet uttrykkes på<br />
annen måte.<br />
For mikronæringsstoffer skal tall stå med det antall desimaler<br />
som er fastsatt i avsnitt E.2.1 i vedlegg I.<br />
5. For produkter som er oppført i avsnitt E.1 og E.2.1 i<br />
vedlegg I, skal følgende stå nedenfor de obligatoriske eller<br />
valgfrie angivelsene på etiketten og i følgedokumentene:<br />
«Bare til bruk ved konstatert behov. Anbefalte doser må ikke<br />
overskrides.»<br />
Artikkel 24<br />
EmBALLASJE<br />
EF-gjødsel som omfattes av bestemmelsene i dette kapittel,<br />
skal være emballert.<br />
KAPITTEL IV<br />
ammoniUmnitratgjødsel med høyt<br />
nitrogeninnhold<br />
Artikkel 25<br />
VIRKEOmRÅDE<br />
I dette kapittel menes med ammoniumnitratgjødsel med høyt<br />
nitrogeninnhold, ren eller sammensatt, ammoniumnitratbaserte<br />
produkter framstilt til bruk som gjødsel og med et<br />
innehold på mer enn 28 masseprosent nitrogen i forhold til<br />
ammoniumnitrat.<br />
Denne typen gjødsel kan inneholde uorganiske eller<br />
uvirksomme stoffer.<br />
Stoffer som inngår i framstillingen av denne gjødseltypen, må<br />
ikke øke dens varmefølsomhet eller detonerbarhet.<br />
Artikkel 26<br />
SIKKERHETSTILTAK OG KONTROLLER<br />
1. Produsenten skal sørge for at ren ammoniumnitratgjødsel<br />
med høyt nitrogeninnhold er i samsvar med bestemmelsene i<br />
avsnitt 1 i vedlegg III.<br />
2. Kontroll, analyse og forsøk i forbindelse med<br />
offentlig kontroll av ren ammoniumnitratgjødsel med høyt<br />
nitrogeninnhold som fastsatt i dette kapittel skal utføres i<br />
samsvar med metodene beskrevet i avsnitt 3 i vedlegg III.<br />
3. For å sikre sporbarhet for ammoniumnitratbasert EF-gjødsel<br />
med høyt nitrogeninnhold skal produsenten føre registre<br />
med navn og adresser for anleggene, og de driftsansvarlige<br />
for anleggene, der gjødselen og dens hovedbestanddeler er<br />
produsert. Slike registre skal være tilgjengelige for inspeksjon<br />
fra medlemsstatene så lenge gjødselen leveres til markedet,<br />
og deretter i ytterligere to år etter at produsenten har sluttet å<br />
levere den.<br />
Artikkel 27<br />
DETONERBARHETSPRØVE<br />
Med forbehold for tiltakene omhandlet i artikkel 26 skal<br />
produsenten sørge for at hver type EF-ammoniumnitratgjødsel<br />
med høyt nitrogeninnhold som bringes i omsetning har<br />
gjennomgått detonerbarhetsprøven beskrevet i nr. 2, 3 (metode<br />
1 nr. 3) og 4 i vedlegg III til denne forordning. Denne prøven<br />
skal utføres av et av de godkjente laboratoriene nevnt i<br />
artikkel 30 nr. 1 eller artikkel 33 nr. 1. Produsentene skal legge<br />
fram forsøksresultatene for vedkommende myndighet i den<br />
berørte medlemsstat minst fem dager før gjødselen bringes i<br />
omsetning, eller minst fem dager før gjødselen kommer til Det<br />
europeiske fellesskaps grense i tilfelle import. Deretter skal<br />
produsenten fortsatt garantere at alle leveranser av gjødselen<br />
som bringes i omsetning, er i stand til å bestå nevnte prøve.
Nr. 10/60 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Artikkel 28<br />
EmBALLASJE<br />
Ammoniumnitratgjødsel med høyt nitrogeninnhold skal gjøres<br />
tilgjengelig for sluttbrukeren bare i emballert form.<br />
AVDELING III<br />
SAmSVARSVURDERING AV GJØDSEL<br />
Artikkel 29<br />
KONTROLLTILTAK<br />
1. Medlemsstatene kan kreve at gjødsel som er merket som<br />
«EF-gjødsel», underkastes offentlige kontrolltiltak for å sikre<br />
at de er i samsvar med denne forordning.<br />
Medlemsstatene kan ilegge gebyrer som ikke overstiger<br />
kostnadene ved de forsøkene som er nødvendige ved slike<br />
kontrolltiltak, men dette forplikter ikke produsentene til å gjenta<br />
forsøk eller betale for gjentatte forsøk dersom første forsøk ble<br />
utført i et laboratorium som oppfylte vilkårene i artikkel 30 og<br />
forsøket viste samsvar for den aktuelle gjødselen.<br />
2. Medlemsstatene skal sikre at prøvetaking og analyse ved<br />
offentlig kontroll av EF-gjødsel som tilhører gjødseltypene<br />
oppført i vedlegg I, utføres i samsvar med metodene beskrevet<br />
i vedlegg III og IV.<br />
3. Overholdelse av bestemmelsene i denne forordning<br />
med hensyn til samsvar med gjødseltype og overholdelse<br />
av angitt næringsinnhold og/eller angitt innhold uttrykt som<br />
næringsstoffenes former og løselighet, kan kontrolleres ved<br />
offentlige inspeksjoner bare ved hjelp av prøvetakings- og<br />
analysemetoder som er fastsatt i samsvar med vedlegg III og<br />
IV og tar hensyn til toleransene angitt i vedlegg II.<br />
4. Tilpasning og modernisering av måle-, prøvetakings-<br />
og analysemetoder skal skje etter framgangsmåten nevnt i<br />
artikkel 32 nr. 2, og skal så langt det er mulig følge europeiske<br />
standarder. Samme framgangsmåte skal følges ved vedtakelse<br />
av de gjennomføringsbestemmelser som er nødvendige for<br />
å fastsette kontrolltiltak i henhold til denne artikkel og til<br />
artikkel 8, 26 og 27 i denne forordning. Slike regler skal<br />
særlig behandle spørsmålet om hvor ofte forsøk skal gjentas,<br />
samt tiltak for å sikre at gjødselen som bringes i omsetning, er<br />
identisk med gjødselen som det er utført forsøk på.<br />
Artikkel 30<br />
LABORATORIER<br />
1. Medlemsstatene skal underrette Kommisjonen om listen<br />
over godkjente laboratorier på deres territorium som har<br />
kompetanse til å yte de nødvendige tjenester med hensyn til å<br />
kontrollere at EF-gjødsel oppfyller kravene i denne forordning.<br />
Slike laboratorier skal overholde standardene nevnt i avsnitt B<br />
i vedlegg V. Denne underretningen skal gis innen 11. juni 2004<br />
og ved hver etterfølgende endring.<br />
2. Kommisjonen skal offentliggjøre listen over godkjente<br />
laboratorier i Den europeiske unions tidende.<br />
3. Dersom en medlemsstat har skjellig grunn til å anta at<br />
et godkjent laboratorium ikke overholder standardene nevnt i<br />
nr. 1, skal den forelegge saken for komiteen nevnt i artikkel 32.<br />
Dersom komiteen er enig i at laboratoriet ikke overholder<br />
standardene, skal Kommisjonen fjerne navnet fra listen nevnt i<br />
nr. 2.<br />
4. Kommisjonen skal treffe beslutning i saken innen 90<br />
dager etter at den har mottatt opplysningene, i samsvar med<br />
framgangsmåten nevnt i artikkel 32 nr. 2.<br />
5. Kommisjonen skal offentliggjøre den endrede listen i<br />
Den europeiske unions tidende.<br />
AVDELING IV<br />
SLUTTBESTEmmELSER<br />
KAPITTEL 1<br />
tilpasning av vedleggene<br />
Artikkel 31<br />
NyE TyPER EF-GJØDSEL<br />
1. Oppføring av en ny gjødseltype i vedlegg I i denne<br />
forordning skal vedtas etter framgangsmåten nevnt i artikkel 32<br />
nr. 2.<br />
2. En produsent eller dennes representant som ønsker å<br />
foreslå at en ny gjødseltype oppføres i vedlegg I og derfor skal<br />
utarbeide tekniske data for dette formål, skal i den forbindelse<br />
ta hensyn til de tekniske dokumentene nevnt i avsnitt A i<br />
vedlegg V.<br />
3. De endringer som er nødvendige for å tilpasse vedleggene<br />
til den tekniske utvikling, skal vedtas etter framgangsmåten<br />
nevnt i artikkel 32 nr. 2.<br />
Artikkel 32<br />
KOmITé<br />
1. Kommisjonen skal bistås av en komité.<br />
2. Når det vises til dette nummer, får artikkel 5 og 7 i<br />
beslutning 1999/468/EF anvendelse, samtidig som det tas<br />
hensyn til bestemmelsene i beslutningens artikkel 8.<br />
Tidsrommet fastsatt i artikkel 4 nr. 3 i beslutning 1999/468/EF<br />
skal være to måneder.<br />
3. Komiteen fastsetter sin forretningsorden.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/61<br />
KAPITTEL II<br />
overgangsbestemmelser<br />
Artikkel 33<br />
KVALIFISERTE LABORATORIER<br />
1. Med forbehold for bestemmelsene i artikkel 30 nr. 1 kan<br />
medlemsstatene i en overgangsperiode fram til 11. desember<br />
2007 fortsette å anvende sine nasjonale bestemmelser for<br />
godkjenning av kvalifiserte laboratorier for yting av de<br />
tjenester som er nødvendige for å kontrollere at EF-gjødsel<br />
oppfyller kravene i denne forordning.<br />
2. Medlemsstatene skal underrette Kommisjonen om listen<br />
over disse laboratoriene og gi nærmere opplysninger om sin<br />
godkjenningsordning. Denne underretningen skal gis innen<br />
11. juni 2004 og ved hver etterfølgende endring.<br />
Artikkel 34<br />
EmBALLASJE OG mERKING<br />
Uten hensyn til artikkel 35 nr. 1 kan merkinger, emballasje,<br />
etiketter og følgedokumenter for EF-gjødsel fastsatt i tidligere<br />
direktiver fortsatt brukes fram til 11. juni 2005.<br />
KAPITTEL III<br />
SLUTTBESTEmmELSER<br />
Artikkel 35<br />
OPPHEVING AV DIREKTIVER<br />
1. Direktiv 76/116/EØF, 77/535/EØF, 80/876/EØF og<br />
87/94/EØF oppheves.<br />
TEXT MISSING????<br />
Utferdiget i Luxembourg, 13. oktober 2003.<br />
For Europaparlamentet For Rådet<br />
2. Henvisninger til de opphevede direktivene skal leses<br />
som henvisninger til denne forordning. Særlig skal unntak<br />
fra artikkel 7 i direktiv 76/116/EØF som Kommisjonen har<br />
gitt i henhold til traktatens artikkel 95 nr. 6, leses som unntak<br />
fra artikkel 5 i denne forordning og fortsatt ha virkning uten<br />
hensyn til at denne forordning er trådt i kraft. I påvente av at det<br />
vedtas sanksjoner i henhold til artikkel 36, kan medlemsstatene<br />
fortsette å anvende sanksjoner ved overtredelser av nasjonale<br />
regler for gjennomføring av direktivene nevnt i nr. 1.<br />
Artikkel 36<br />
SANKSJONER<br />
Medlemsstatene skal fastsette regler for sanksjoner som<br />
får anvendelse ved overtredelse av bestemmelsene i denne<br />
forordning, og skal treffe alle nødvendige tiltak for å sikre at de<br />
iverksettes. Sanksjonene skal være virkningsfulle, stå i forhold<br />
til overtredelsen og virke avskrekkende.<br />
Artikkel 37<br />
INTERNRETTSLIGE BESTEmmELSER<br />
Medlemsstatene skal innen 11. juni 2005 underrette<br />
Kommisjonen om de internrettslige bestemmelser som de<br />
vedtar i henhold til artikkel 6 nr. 1, artikkel 6 nr. 2 og<br />
artikkel 36 i denne forordning, og skal straks underrette den<br />
om alle senere endringer av disse.<br />
Artikkel 38<br />
IKRAFTTREDELSE<br />
Denne forordning er bindende i alle deler og kommer direkte<br />
til anvendelse i alle medlemsstater.<br />
P. COX G. ALEMANNO<br />
President Formann
Nr. 10/62 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDLEGG I — Liste over EF-gjødseltyper<br />
INNHOLD<br />
A. Uorganisk ren gjødsel med hovednæringsstoffer .............................................<br />
A.1. Nitrogengjødsel .......................................................................<br />
A.2. Fosfatgjødsel .........................................................................<br />
A.3. Kaliumgjødsel ........................................................................<br />
B. Uorganisk sammensatt gjødsel med hovednæringsstoffer ......................................<br />
B.1. NPK-gjødsel . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
B.2. NP-gjødsel. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
B.3. NK-gjødsel . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
B.4. PK-gjødsel. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
C. Uorganisk flytende gjødsel ..............................................................<br />
C.1. Ren flytende gjødsel ...................................................................<br />
C.2. Sammensatt flytende gjødsel . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
D. Uorganisk gjødsel med sekundære næringsstoffer ............................................<br />
E. Uorganisk gjødsel med mikronæringsstoffer . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
E.1. Gjødsel som inneholder bare ett mikronæringsstoff . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
E.1.1. Bor. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
E.1.2. Kobolt ..............................................................................<br />
E.1.3. Kobber ..............................................................................<br />
E.1.4. Jern . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
E.1.5. Mangan .............................................................................<br />
E.1.6. Molybden . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
E.1.7. Sink ................................................................................<br />
E.2. Minsteinnhold av mikronæringsstoffer i vektprosent av gjødsel .................................<br />
E.3. Liste over tillatte organiske kelat- og kompleksdannere for mikronæringsstoffer . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
VEDLEGG II — Toleranser ..................................................................<br />
1. Uorganisk ren gjødsel med hovednæringsstoffer — absoluttverdi i masseprosent uttrykt som N, P2O5,<br />
K2O, MgO, Cl . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2. Uorganisk sammensatt gjødsel med hovednæringsstoffer . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3. Sekundære næringsstoffer i gjødsel ..........................................................<br />
4. Mikronæringsstoffer i gjødsel . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
VEDLEGG III — Tekniske bestemmelser for ammoniumnitratgjødsel med høyt nitrogeninnhold ........<br />
1. Egenskaper og grenseverdier for ren ammoniumnitratgjødsel med høyt nitrogeninnhold ................
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/63<br />
2. Beskrivelse av detonerbarhetsprøven for ammoniumnitratgjødsel med høyt nitrogeninnhold . . . . . . . . . . . .<br />
3. Metoder for å kontrollere at grenseverdiene i vedlegg III-1 og III-2 overholdes .......................<br />
4. Bestemmelse av detonerbarhet . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
VEDLEGG IV — metoder for prøvetaking og analyse ............................................<br />
A. Prøvetakingsmetode for kontroll av gjødsel . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
1. Formål og anvendelsesområde . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2. Prøvetakere . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3. Definisjoner . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
4. Utstyr . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
5. Kvantitative krav . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
6. Framgangsmåte for prøvetaking og tilberedning og emballering av prøvene . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
7. Emballering av sluttprøver . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
8. Prøvetakingsjournal ......................................................................<br />
9. Prøvenes bestemmelsessted ................................................................<br />
B. Metoder for analyse av gjødsel . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Generelle merknader . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Generelle bestemmelser om analysemetoder for gjødsel . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 1 — Tilberedning av analyseprøve . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 2 — Nitrogen ................................................................<br />
Metode 2.1 — Bestemmelse av ammoniumnitrogen ..........................................<br />
Metode 2.2 — Bestemmelse av nitrat- og ammoniumnitrogen ..................................<br />
Metode 2.2.1 — Bestemmelse av nitrat- og ammoniumnitrogen ifølge Ulsch . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 2.2.2 — Bestemmelse av nitrat- og ammoniumnitrogen ifølge Arnd ........................<br />
Metode 2.2.3 — Bestemmelse av nitrat- og ammoniumnitrogen ifølge Devarda . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 2.3 — Bestemmelse av totalt nitrogen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 2.3.1 — Bestemmelse av totalt nitrogen i nitratfritt kalsiumcyanamid .......................<br />
Metode 2.3.2 — Bestemmelse av totalt nitrogen i nitratholdig kalsiumcyanamid . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 2.3.3 — Bestemmelse av totalt nitrogen i urea . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 2.4 — Bestemmelse av cyanamidnitrogen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 2.5 — Spektrofotometrisk bestemmelse av biuret i urea . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 2.6 — Bestemmelse av forskjellige samtidig tilstedeværende nitrogenforbindelser ...........<br />
Metode 2.6.1 — Bestemmelse av nitrogeninnholdet i forskjellige samtidig tilstedeværende nitrogenforbindelser<br />
i gjødsel som inneholder nitrogen i form av nitrat-, ammonium-,<br />
urea- og cyanamidnitrogen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Nr. 10/64 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Metode 2.6.2 — Bestemmelse av nitrogeninnholdet i forskjellige samtidig tilstedeværende nitrogenforbindelser<br />
i gjødsel som inneholder nitrogen bare i form av nitrat-,<br />
ammonium- og ureanitrogen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 3 — Fosfor ..................................................................<br />
Metode 3.1 — Ekstraksjoner . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 3.1.1 — Ekstraksjon av mineralsyreløselig fosfor .......................................<br />
Metode 3.1.2 — Ekstraksjon av fosfor som er løselig i 2 % maursyre (20 g/liter) ....................<br />
Metode 3.1.3 — Ekstraksjon av fosfor som er løselig i 2 % sitronsyre (20 g/liter). . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 3.1.4 — Ekstraksjon av fosfor som er løselig i nøytralt ammoniumsitrat . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 3.1.5 — Ekstraksjon med basisk ammoniumsitrat . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 3.1.5.1 — Ekstraksjon av løselig fosfor ifølge Petermann ved 65 °C . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 3.1.5.2 — Ekstraksjon av løselig fosfor ifølge Petermann ved romtemperatur ..................<br />
Metode 3.1.5.3 — Ekstraksjon av fosfor som er løselig i Joulies basiske ammoniumsitrat ...............<br />
Metode 3.1. — Ekstraksjon av vannløselig fosfor . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 3.2 — Bestemmelse av ekstrahert fosfor . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 4 — Kalium . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 4.1 — Bestemmelse av innholdet av vannløselig kalium ................................<br />
Metode 5 — . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 6 — Klor . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 6.1 — Bestemmelse av klorider når det ikke er organisk materiale til stede .................<br />
Metode 7 — Findelingsgrad . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 7.1 — Bestemmelse av findelingsgrad (ved tørrsikting) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 7.2 — Bestemmelse av findelingsgraden for bløte råfosfater . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 8 — Sekundære næringsstoffer . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 8.1 — Ekstraksjon av totalt kalsium, totalt magnesium, totalt natrium og totalt svovel<br />
i form av sulfater . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 8.2 — Ekstraksjon av totalt svovel som er til stede i forskjellige former . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 8.3 — Ekstraksjon av vannløselig kalsium, magnesium, natrium og svovel (i form av sulfater) .<br />
Metode 8.4 — Ekstraksjon av vannløselig svovel når svovelet er til stede i forskjellige former ........<br />
Metode 8.5 — Ekstraksjon og bestemmelse av svovel som grunnstoff . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 8.6 — Manganometrisk bestemmelse av ekstrahert kalsium etter utfelling som oksalat . . . . . . .<br />
Metode 8.7 — Bestemmelse av magnesium ved atomabsorpsjonsspektrofotometri . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 8.8 — Bestemmelse av magnesium ved kompleksometri . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 8.9 — Bestemmelse av sulfater . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 8.10 — Bestemmelse av ekstrahert natrium ...........................................
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/65<br />
Metode 9 — Mikronæringsstoffer i konsentrasjoner på høyst 10 % . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 9.1 — Ekstraksjon for bestemmelse av totalinnholdet av mikronæringsstoffer. . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 9.2 — Ekstraksjon av vannløselige mikronæringsstoffer ................................<br />
Metode 9.3 — Fjerning av organiske forbindelser i gjødselekstrakter . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 9.4 — Bestemmelse av mikronæringsstoffer i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri<br />
(generell framgangsmåte) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 9.5 — Bestemmelse av bor i gjødselekstrakter ved azometin-H-spektrofotometrimetoden . . . . .<br />
Metode 9.6 — Bestemmelse av kobolt i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri . . . . . .<br />
Metode 9.7 — Bestemmelse av kobber i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri ......<br />
Metode 9.8 — Bestemmelse av jern i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri . . . . . . . .<br />
Metode 9.9 — Bestemmelse av mangan i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri . . . . .<br />
Metode 9.10 — Bestemmelse av molybden i gjødselekstrakter ved spektrofotometri av et kompleks med<br />
ammoniumtiocyanat .......................................................<br />
Metode 9.11 — Bestemmelse av sink i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri . . . . . . . .<br />
Metode 10 — Mikronæringsstoffer i konsentrasjoner over 10 % . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 10.1 — Ekstraksjon for bestemmelse av totalinnholdet av mikronæringsstoffer. . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 10.2 — Ekstraksjon av vannløselige mikronæringsstoffer ................................<br />
Metode 10.3 — Fjerning av organiske forbindelser i gjødselekstrakter . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 10.4 — Bestemmelse av mikronæringsstoffer i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektro-<br />
fotometri (generell framgangsmåte) ..........................................<br />
Metode 10.5 — Bestemmelse av bor i gjødselekstrakter ved syretitrering ..........................<br />
Metode 10.6 — Bestemmelse av kobolt i gjødselekstrakter ved gravimetrisk metode med 1-nitroso-<br />
2-naftol .................................................................<br />
Metode 10.7 — Bestemmelse av kobber i gjødselekstrakter ved titrimetrisk metode . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
Metode 10.8 — Bestemmelse av jern i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri . . . . . . . .<br />
Metode 10.9 — Bestemmelse av mangan i gjødselekstrakter ved titrering med permanganat . . . . . . . . . .<br />
Metode 10.10 — Gravimetrisk bestemmelse av molybden i gjødselekstrakter med 8-hydroksykinolin . . . .<br />
Metode 10.11 — Bestemmelse av sink i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri . . . . . . . .<br />
VEDLEGG V . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
A. Liste over dokumenter som produsenter eller deres representanter skal konsultere ved utarbeiding av<br />
tekniske data for en ny gjødseltype som ønskes oppført i vedlegg I til denne forordning ................<br />
B. Standarder for akkreditering av laboratorier som har kompetanse til å yte de nødvendige tjenester for<br />
å kontrollere at EF-gjødsel samsvarer med denne forordning og dens vedlegg ........................
Nr. 10/66 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDLEGG I<br />
LISTE OVER EF-GJØDSELTyPER<br />
A. Uorganisk ren gjødsel med hovednæringsstoffer<br />
A.1. Nitrogengjødsel<br />
Næringsinnhold som skal angis<br />
Næringsstoffenes form og løselighet<br />
Andre kriterier<br />
Andre opplysninger om typebetegnelsen<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent)<br />
Opplysninger om angivelsen av<br />
næringsinnholdet<br />
Andre krav<br />
Opplysninger om produksjonsmåte og<br />
hovedbestanddeler<br />
Nr. Typebetegnelse<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Totalt nitrogen<br />
Andre valgfrie opplysninger:<br />
Nitratnitrogen<br />
Ammoniumnitrogen<br />
15 % N<br />
Nitrogen uttrykt som totalt nitrogen eller<br />
som nitratnitrogen og ammoniumnitrogen.<br />
Høyeste tillatte innhold av<br />
ammoniumnitrogen: 1,5 % N<br />
1 a) Kalsiumnitrat (kalksalpeter) Kjemisk framstilt produkt med<br />
kalsiumnitrat som hovedbestanddel samt<br />
eventuelt ammoniumnitrat<br />
Nitratnitrogen<br />
Vannløselig magnesiumoksid<br />
13 % N<br />
Nitrogen uttrykt som nitratnitrogen<br />
Minste innhold av magnesium i form<br />
av vannløselige salter uttrykt som<br />
magnesiumoksid: 5 % MgO<br />
Kjemisk framstilt produkt med<br />
kalsiumnitrat og magnesiumnitrat som<br />
hovedbestanddeler<br />
1 b) Kalsiummagnesiumnitrat (nitrat<br />
av kalk og magnesium)<br />
Nitratnitrogen<br />
Vannløselig magnesiumoksid<br />
Ved markedsføring i form av krystaller<br />
kan betegnelsen «krystallisert form»<br />
tilføyes<br />
10 % N<br />
Nitrogen uttrykt som nitratnitrogen<br />
1 c) Magnesiumnitrat Kjemisk framstilt produkt med<br />
magnesiumnitrat heksahydrat som<br />
hovedbestanddel<br />
14 % MgO<br />
Magnesium uttrykt som vannløselig<br />
magnesiumoksid<br />
Nitratnitrogen<br />
15 % N<br />
Nitrogen uttrykt som nitratnitrogen<br />
2 a) Natriumnitrat (natronsalpeter) Kjemisk framstilt produkt med<br />
natriumnitrat som hovedbestanddel<br />
Nitratnitrogen<br />
15 % N<br />
Nitrogen uttrykt som nitratnitrogen<br />
2 b) Chilesalpeter Produkt framstilt av caliche og med<br />
natriumnitrat som hovedbestanddel<br />
Totalt nitrogen<br />
18 % N<br />
Nitrogen uttrykt som totalt nitrogen, med<br />
minst 75 % av nitrogenet angitt som<br />
bundet i form av cyanamid<br />
3 a) Kalsiumcyanamid Kjemisk framstilt produkt med<br />
kalsiumcyanamid som hovedbestanddel<br />
samt kalsiumoksid og eventuelt små<br />
mengder ammoniumsalter og urea
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/67<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Totalt nitrogen<br />
Nitratnitrogen<br />
18 % N<br />
Nitrogen uttrykt som totalt nitrogen,<br />
med minst 75 % av ikke‑nitratnitrogenet<br />
angitt som bundet i form av<br />
cyanamid. Innhold av nitratnitrogen:<br />
— minst 1 % N<br />
— høyst 3 % N<br />
3 b) Nitratholdig kalsiumcyanamid Kjemisk framstilt produkt med<br />
kalsiumcyanamid som hovedbestanddel<br />
samt kalsiumoksid og eventuelt små<br />
mengder ammoniumsalter og urea, tilsatt<br />
nitrat<br />
Ammoniumnitrogen<br />
20 % N<br />
Nitrogen uttrykt som ammoniumnitrogen<br />
4 Ammoniumsulfat Kjemisk framstilt produkt med<br />
ammoniumsulfat som hovedbestanddel<br />
Totalt nitrogen<br />
Nitratnitrogen<br />
Ammoniumnitrogen<br />
Betegnelsen «kalsiumammoniumnitrat»<br />
er utelukkende forbeholdt en gjødsel som<br />
bare inneholder kalsiumkarbonat (f.eks.<br />
kalkstein) og/eller magnesiumkarbonat og<br />
kalsiumkarbonat (f.eks. dolomitt) i tillegg<br />
til ammoniumnitrat. Minsteinnholdet av<br />
disse karbonatene skal være minst 20 %<br />
og renhetsgraden minst 90 %<br />
20 % N<br />
Nitrogen uttrykt som nitratnitrogen<br />
og ammoniumnitrogen, der hver<br />
av de to nitrogenformene står for<br />
halvparten av nitrogeninnholdet<br />
Se om nødvendig vedlegg III.1 og III.2 til<br />
denne forordning<br />
Kjemisk framstilt produkt med<br />
ammoniumnitrat som hovedbestanddel,<br />
som kan inneholde fyllstoffer som<br />
kalksteinsmel, kalsiumsulfat, dolomittmel,<br />
magnesiumsulfat og kiseritt<br />
5 Ammoniumnitrat eller<br />
kalsiumammoniumnitrat<br />
Totalt nitrogen<br />
Ammoniumnitrogen<br />
Nitratnitrogen<br />
25 % N<br />
Nitrogen uttrykt som ammoniumog<br />
nitratnitrogen. Minsteinnhold av<br />
nitratnitrogen: 5 %<br />
6 Ammoniumsulfatnitrat Kjemisk framstilt produkt med<br />
ammoniumnitrat og ammoniumsulfat som<br />
hovedbestanddeler<br />
Totalt nitrogen<br />
Ammoniumnitrogen<br />
19 % N<br />
Nitrogen uttrykt som ammoniumog<br />
nitratnitrogen. Minsteinnhold av<br />
nitratnitrogen: 6 %N<br />
Kjemisk framstilt produkt med<br />
ammoniumnitrat, ammoniumsulfat og<br />
magnesiumsulfat som hovedbestanddeler<br />
7 Magnesium ammoniumsulfatnitrat<br />
Nitratnitrogen<br />
Vannløselig nitrogen<br />
5 % MgO<br />
Magnesium i form av vannløselige salter<br />
uttrykt som magnesiumoksid<br />
Totalt nitrogen<br />
Ammoniumnitrogen<br />
Nitratnitrogen<br />
Totalt magnesiumoksid og ev. vannløselig<br />
magnesiumoksid<br />
19 % N<br />
Nitrogen uttrykt som ammoniumnitrogen<br />
og nitratnitrogen. Minsteinnhold av<br />
nitratnitrogen: 6 % N<br />
8 Magnesium ammonium nitrat Kjemisk framstilt produkt med<br />
ammoniumnitrat og magnesiumsalter<br />
(dolomitt, magnesiumkarbonat og/eller<br />
magnesiumsulfat) som hovedbestanddeler<br />
5 % MgO<br />
Magnesium uttrykt som totalt magnesium
Nr. 10/68 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Totalt nitrogen, uttrykt som ureanitrogen<br />
44 % N<br />
Totalt ureanitrogen (herunder biuret)<br />
Høyst 1,2 % biuret<br />
9 Urea Kjemisk framstilt produkt med karbamid<br />
som hovedbestanddel<br />
Totalt nitrogen<br />
28 % N<br />
Nitrogen uttrykt som totalt nitrogen<br />
Ureanitrogen dersom innholdet er på<br />
minst 1 vektprosent<br />
10 Krotonylidendiurea Produkt framstilt ved reaksjon mellom<br />
urea og krotonaldehyd<br />
Monomer<br />
Minst 25 % N fra krotonylidendiurea<br />
Nitrogen fra krotonylidendiurea<br />
Høyst 3 % ureanitrogen<br />
Totalt nitrogen<br />
28 % N<br />
Nitrogen uttrykt som totalt nitrogen<br />
Ureanitrogen dersom innholdet er på<br />
minst 1 vektprosent<br />
11 Isobutylidendiurea Produkt framstilt ved reaksjon mellom<br />
urea og isobutyraldehyd<br />
Monomer<br />
Minst 25 % N fra isobutylidendiurea<br />
Nitrogen fra isobutylidendiurea<br />
Høyst 3 % ureanitrogen<br />
Totalt nitrogen<br />
36 % N totalt nitrogen<br />
Nitrogen uttrykt som totalt nitrogen<br />
Ureanitrogen dersom innholdet er på<br />
minst 1 vektprosent<br />
Minst 3/5 av det angitte totalnitrogeninnholdet<br />
skal være løselig i varmt vann<br />
12 Ureaformaldehyd Produkt framstilt ved reaksjon mellom<br />
urea og formaldehyd som hovedsakelig<br />
består av ureaformaldehydmolekyler<br />
Polymer<br />
Nitrogen fra ureaformaldehyd som er<br />
løselig i kaldt vann<br />
Minst 31 % N fra ureaformaldehyd<br />
Nitrogen fra ureaformaldehyd som<br />
utelukkende er løselig i varmt vann<br />
Høyst 5 % ureanitrogen<br />
Totalt nitrogen<br />
18 % N uttrykt som totalt nitrogen<br />
Kjemisk framstilt produkt som<br />
inneholder krotonylidendiurea og en ren<br />
nitrogengjødsel [liste A-1, unntatt produkt<br />
3 a), 3 b) og 5]<br />
13 Nitrogengjødsel som inneholder<br />
krotonylidendiurea<br />
For hver form som inneholder minst 1 %:<br />
— nitratnitrogen<br />
Minst 3 % av nitrogenet i form av<br />
ammonium-, nitrat- eller ureanitrogen<br />
— ammoniumnitrogen<br />
Minst 1/3 av det angitte totalnitrogenet<br />
skal stamme fra krotonylidendiurea<br />
— ureanitrogen<br />
Nitrogen fra krotonylidendiurea<br />
Største innhold av biuret:<br />
(ureanitrogen + krotonylidendiureanitrogen)<br />
× 0,026
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/69<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Totalt nitrogen<br />
18 % N uttrykt som totalt nitrogen<br />
Kjemisk framstilt produkt som inneholder<br />
isobutylidendiurea og en ren nitrogengjødsel<br />
[liste A-1, unntatt produkt 3 a),<br />
3 b) og 5]<br />
14 Nitrogengjødsel med isobutylidendiurea<br />
For hver form som inneholder minst 1 %:<br />
— nitratnitrogen<br />
Minst 3 % nitrogen i form av ammonium‑,<br />
nitrat- eller ureanitrogen<br />
— ammoniumnitrogen<br />
Minst 1/3 av det angitte totalnitrogenet<br />
skal stamme fra isobutylidendiurea<br />
— ureanitrogen<br />
Nitrogen fra isobutylidendiurea<br />
Høyeste tillatte innhold av biuret:<br />
(ureanitrogen + isobuty li den diureanitrogen)<br />
× 0,026<br />
Totalt nitrogen<br />
18 % N uttrykt som totalt nitrogen<br />
Kjemisk framstilt produkt som inneholder<br />
ureaformaldehyd og en ren nitrogengjødsel<br />
[liste A-1, unntatt produkt 3 a), 3 b)<br />
og 5]<br />
15 Nitrogengjødsel som inneholder<br />
ureaformaldehyd<br />
For hver form som inneholder minst 1 %:<br />
— nitratnitrogen<br />
Minst 3 % nitrogen i form av ammoniakk<br />
og/eller nitrat og/eller urea<br />
— ammoniumnitrogen<br />
Minst 1/3 av det angitte totalnitrogenet<br />
skal stamme fra ureaformaldehyd<br />
— ureanitrogen<br />
Nitrogen fra ureaformaldehyd<br />
Nitrogenet fra ureaformaldehyd skal inneholde<br />
minst 3/5 nitrogen som er løselig i<br />
varmt vann<br />
Nitrogen fra ureaformaldehyd som er<br />
løselig i kaldt vann<br />
Nitrogen fra ureaformaldehyd som er<br />
løselig bare i varmt vann<br />
Høyeste tillatte innhold av biuret:<br />
(ureanitrogen + ureaformaldehyd) ×<br />
0,026<br />
Totalt nitrogen<br />
20 % N<br />
Nitrogen uttrykt som totalt nitrogen<br />
Kjemisk framstilt produkt som inneholder<br />
ammoniumsulfat og dicyandiamid<br />
16 Ammoniumsulfat med nitrifikasjonshemmer<br />
(dicyandiamid)<br />
Ammoniumnitrogen<br />
Nitrogen fra dicyandiamid<br />
Minsteinnhold av ammoniumnitrogen:<br />
18 %<br />
Tekniske opplysninger (a)<br />
Minsteinnhold av dicyandiamidnitrogen:<br />
1,5 %<br />
Totalt nitrogen<br />
24 % N<br />
Nitrogen uttrykt som totalt nitrogen<br />
Kjemisk framstilt produkt som inneholder<br />
ammoniumsulfatnitrat og dicyandiamid<br />
17 Ammoniumsulfatnitrat med nitrifikasjonshemmer<br />
(dicyandiamid)<br />
Nitratnitrogen<br />
Minsteinnhold av nitratnitrogen: 3 %<br />
Ammoniumnitrogen<br />
Nitrogen fra dicyandiamid<br />
Minsteinnhold av nitrogen fra dicyandiamid:<br />
1,5 %<br />
Tekniske opplysninger (a)
Nr. 10/70 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Totalt nitrogen<br />
Ammoniumnitrogen<br />
Ureanitrogen<br />
Vannløselig svoveltrioksid<br />
Tekniske opplysninger (a)<br />
30 % N<br />
Nitrogen uttrykt som ammonium- og<br />
ureanitrogen<br />
Minsteinnhold av ammoniumnitrogen:<br />
4 %<br />
Minsteinnhold av svovel uttrykt som<br />
svoveltrioksid: 12 %<br />
Høyeste tillatte innhold av biuret: 0,9 %<br />
18 Ureaammoniumsulfat Produkt framstilt kjemisk av urea og<br />
ammoniumsulfat<br />
(a) Den ansvarlige for markedsføringen skal framlegge så utførlige tekniske opplysninger som mulig sammen med hver emballasje eller sammen med følgedokumentene ved levering i bulk. Opplysningene skal særlig gjelde bruksperiode og<br />
anvendelsesmengde for avlingen den skal benyttes på.<br />
A.2. Fosfatgjødsel<br />
For gjødsel som selges i granulert form og med foreskrevet findelingsgrad for hovedbestanddelene (gjødsel nr. 1, 3, 4, 5, 6 og 7), skal findelingsgraden fastsettes på grunnlag av en egnet analysemetode.<br />
Næringsinnhold som skal angis<br />
Næringsstoffenes form og løselighet<br />
Andre kriterier<br />
Andre opplysninger om typebetegnelsen<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent)<br />
Opplysninger om angivelse av<br />
næringsinnholdet<br />
Andre krav<br />
Opplysninger om produksjonsmåte og<br />
hovedbestanddeler<br />
Nr. Typebetegnelse<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Totalt mineralsyreløselig fosforpentoksid,<br />
hvorav 75 % (skal angis i vektprosent) er<br />
løselig i 2 % sitronsyre (for markedsføring<br />
i Frankrike, Italia, Spania, Portugal<br />
og Hellas)<br />
12 % P2O5<br />
Produkt som utvinnes i smelteverk<br />
ved behandling av fosforholdig råjern,<br />
med kalsiumsilisiumfosfat som<br />
hovedbestanddel.<br />
1 Slagg fra thomasprosessen<br />
Fosfor uttrykt som mineralsyreløselig<br />
fosforpentoksid, med minst 75 % av det<br />
angitte innholdet løselig i 2 % sitronsyre,<br />
— thomasfosfat<br />
— thomasslagg<br />
Totalt mineralsyreløselig fosforpentoksid<br />
og fosforpentoksid løselig i 2 % sitronsyre<br />
(for markedsføring i Det forente<br />
kongerike)<br />
eller 10 % P2O5<br />
Fosfor uttrykt som fosforpentoksid løselig<br />
i 2 % sitronsyre<br />
Fosforpentoksid løselig i 2 % sitronsyre<br />
(for markedsføring i Tyskland, Belgia,<br />
Danmark, Irland, Luxembourg, Nederland<br />
og Østerrike)<br />
Findelingsgrad:<br />
— minst 75 % passerer gjennom en<br />
0,160 mm sikt<br />
— minst 96 % passerer gjennom en<br />
0,630 mm sikt
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/71<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Fosforpentoksid løselig i nøytralt ammoniumsitrat<br />
Vannløselig fosforpentoksid<br />
16 % P2O5<br />
Fosfor uttrykt som P2O5 løselig i nøytralt<br />
ammoniumsitrat, der minst 93 % av det<br />
angitte innholdet av P2O5 er vannløselig.<br />
2 a) Superfosfat Produkt framstilt ved reaksjon mellom<br />
malt råfosfat med svovelsyre, og med<br />
monokalsiumfosfat og kalsiumsulfat som<br />
hovedbestanddeler<br />
Prøvemengde: 1 g<br />
Fosforpentoksid løselig i nøytralt ammoniumsitrat<br />
Vannløselig fosforpentoksid<br />
25 % P2O5<br />
Fosfor uttrykt som P2O5 løselig i nøytralt<br />
ammoniumsitrat, der minst 93 % av det<br />
angitte innholdet er vannløselig<br />
2 b) Dobbel superfosfat Produkt framstilt ved reaksjon mellom malt<br />
råfosfat med svovelsyre og fosforsyre, og<br />
med monokalsiumfosfat og kalsiumsulfat<br />
som hovedbestanddel<br />
Prøvemengde: 1 gram<br />
Fosforpentoksid løselig i nøytralt ammoniumsitrat<br />
38 % P2O5<br />
Fosfor uttrykt som P2O5 løselig i nøytralt<br />
ammoniumsitrat, der minst 93 % av det<br />
angitte innholdet er vannløselig<br />
2 c) Trippel superfosfat Produkt framstilt ved reaksjon mellom<br />
malt råfosfat med fosforsyre, og med<br />
monokalsiumfosfat som hovedbestanddel<br />
Vannløselig fosforpentoksid<br />
Prøvemengde: 3 gram<br />
Totalt mineralsyreløselig fosforpentoksid<br />
Vannløselig fosforpentoksid<br />
20 % P2O5<br />
Fosfor uttrykt som mineralsyreløselig<br />
P2O5. Minst 40 % av det angitt P2O5 skal<br />
være vannløselig<br />
3 Delvis oppløst råfosfat Produkt framstilt ved delvis oppløsning<br />
av malt råfosfat med svovelsyre eller<br />
fosforsyre, og med monokalsiumfosfat,<br />
trikalsiumfosfat og kalsiumsulfat som<br />
hovedbestanddeler<br />
Findelingsgrad:<br />
— minst 90 % passerer gjennom en<br />
0,160 mm sikt<br />
— minst 98 % passerer gjennom en<br />
0,630 mm sikt<br />
Fosforpentoksid løselig i basisk ammoniumsitrat<br />
38 % P2O5<br />
Fosfor uttrykt som P2O5 løselig i basisk<br />
ammoniumsitrat (Petermann)<br />
4 Dikalsiumfosfat Produkt framstilt ved utfelling av oppløst<br />
fosforsyre fra mineralske fosfater eller<br />
knokler, og med dikalsiumfosfatdihydrat<br />
som hovedbestanddel<br />
Findelingsgrad:<br />
— minst 90 % passerer gjennom en<br />
0,160 mm sikt<br />
— minst 98 % passerer gjennom en<br />
0,630 mm sikt
Nr. 10/72 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Fosforpentoksid løselig i basisk ammoniumsitrat<br />
25 % P2O5<br />
Fosfor uttrykt som P2O5 løselig i basisk<br />
ammoniumsitrat (Petermann)<br />
Findelingsgrad:<br />
5 Pyrofosfat Produkt framstilt ved varmebehandling av<br />
malt råfosfat under påvirkning av alkaliske<br />
forbindelser og kiselsyre, og med basiske<br />
kalsiumfosfater og kalsiumsilikat som<br />
hovedbestanddeler<br />
— minst 75 % passerer gjennom en<br />
0,160 mm sikt<br />
— minst 96 % passerer gjennom en<br />
0,630 mm sikt<br />
Totalt fosforpentoksid (mineralsyreløselig)<br />
Fosforpentoksid løselig i basisk ammoniumsitrat<br />
30 % P2O5<br />
Fosfor uttrykt som mineralsyreløselig<br />
P2O5. Minst 75 % av det angitte innholdet<br />
av P2O5 skal være løselig i basisk<br />
ammoniumsitrat (Joulie)<br />
6 Aluminiumkalsiumfosfat Produkt framstilt i amorf form ved<br />
varmebehandling og maling, og med<br />
aluminium- og kalsiumfosfater som<br />
hovedbestanddeler<br />
Findelingsgrad:<br />
— minst 90 % passerer gjennom en<br />
0,160 mm sikt<br />
— minst 98 % passerer gjennom en<br />
0,630 mm sikt<br />
Totalt fosforpentoksid (mineralsyreløselig)<br />
25 % P2O5<br />
7 Bløtt råfosfat Produkt framstilt ved maling av bløtt<br />
råfosfat, og med trikalsiumfosfat og<br />
kalsiumkarbonat som hovedbestanddeler<br />
Fosforpentoksid løselig i 2 % maursyre<br />
Fosfor uttrykt som mineralsyreløselig<br />
P2O5. Minst 55 % av angitt innhold av<br />
P2O5 skal være løselig i 2 % maursyre<br />
Prosent av produktet som passerer gjennom<br />
en 0,063 mm sikt, angitt i vektprosent<br />
Findelingsgrad:<br />
— minst 90 % passerer gjennom en<br />
0,063 mm sikt<br />
— minst 99 % passerer gjennom en<br />
0,125 mm sikt
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/73<br />
A.3. Kaliumgjødsel<br />
Næringsinnhold som skal angis<br />
Næringsstoffenes form og løselighet<br />
Andre kriterier<br />
Andre opplysninger om typebetegnelsen<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent)<br />
Opplysninger om angivelse av<br />
næringsinnholdet<br />
Andre krav<br />
Opplysninger om produksjonsmåte og<br />
hovedbestanddeler<br />
Nr. Typebetegnelse<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Vanlige handelsnavn kan tilføyes Vannløselig kaliumoksid<br />
1 Kainitt Produkt framstilt av kaliumråsalter 10 % K2O<br />
Kalium uttrykt som vannløselig K2O<br />
Vannløselig magnesiumoksid<br />
5 % MgO<br />
Magnesium i form av vannløselige magnesiumsalter<br />
og uttrykt som MgO<br />
Vanlige handelsnavn kan tilføyes Vannløselig kaliumoksid<br />
18 % K2O<br />
Kalium uttrykt som vannløselig K2O<br />
2 Anriket kainittsalt Produkt framstilt av kaliumråsalter anriket<br />
ved blanding med kaliumklorid<br />
Valgfri angivelse av vannløselig<br />
magnesiumoksid dersom det er over 5 %<br />
MgO<br />
Vanlige handelsnavn kan tilføyes Vannløselig kaliumoksid<br />
37 % K2O<br />
Kalium uttrykt som vannløselig K2O<br />
3 Kaliumklorid Produkt framstilt av kaliumråsalter, og<br />
med kaliumklorid som hovedbestanddel<br />
Vannløselig kaliumoksid<br />
37 % K2O<br />
Kalium uttrykt som vannløselig K2O<br />
Produkt framstilt av kaliumråsalter med<br />
tilsetning av magnesiumsalter, og med<br />
kaliumklorid og magnesiumsalter som<br />
hovedbestanddeler<br />
4 Kaliumklorid med<br />
magnesiumsalter<br />
Vannløselig magnesiumoksid<br />
5 % MgO<br />
Magnesium i form av vannløselige magnesiumsalter,<br />
uttrykt som magnesiumoksid<br />
Vannløselig kaliumoksid<br />
Valgfri angivelse av kloridinnhold<br />
47 % K2O<br />
Kalium uttrykt som vannløselig K2O<br />
Største klorinnhold: 3 % Cl<br />
5 Kaliumsulfat Produkt framstilt kjemisk av kaliumsalter,<br />
og med kaliumsulfat som hovedbestanddel
Nr. 10/74 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Næringsinnhold som skal angis<br />
Næringsstoffenes form og løselighet<br />
Andre kriterier<br />
Andre opplysninger om typebetegnelsen<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent)<br />
Opplysninger om angivelse av<br />
næringsinnholdet<br />
Andre krav<br />
Opplysninger om produksjonsmåte og<br />
hovedbestanddeler<br />
Nr. Typebetegnelse<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Vanlige handelsnavn kan tilføyes Vannløselig kaliumoksid<br />
22 % K2O<br />
Kalium uttrykt som vannløselig K2O<br />
Produkt framstilt kjemisk av kaliumsalter,<br />
ev. med tilsetning av magnesiumsalter,<br />
og med kaliumsulfat og magnesiumsulfat<br />
som hovedbestanddeler<br />
6 Kaliumsulfat med<br />
magnesiumsalter<br />
Vannløselig magnesiumoksid<br />
Valgfri angivelse av kloridinnhold<br />
8 % MgO<br />
Magnesium i form av vannløselige salter,<br />
uttrykt som magnesiumoksid.<br />
Høyeste tillatte klorinnhold: 3 % Cl<br />
Vanlige handelsnavn kan tilføyes Vannløselig kaliumoksid<br />
8 % MgO<br />
Magnesium uttrykt som vannløselig MgO<br />
7 Kiseritt med kaliumsulfat Produkt framstilt av kiseritt med tilsatt<br />
kaliumsulfat<br />
Vannløselig magnesiumoksid<br />
Valgfri angivelse av kloridinnhold<br />
6 % K2O<br />
Kalium uttrykt som vannløselig K2O<br />
Totalt MgO + K2O: 20 %<br />
Høyeste tillatte klorinnhold: 3 % Cl<br />
B. Uorganisk sammensatt gjødsel med hovednæringsstoffer<br />
B.1. NPK-gjødsel<br />
Typebetegnelse: NPK-gjødsel<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Produkt framstilt kjemisk eller ved blanding, uten tilsetning av organiske næringsstoffer av animalsk eller vegetabilsk<br />
opprinnelse<br />
B.1.1<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent): — Totalt: 20 % (N + P2O5 + K2O)<br />
— For hvert næringsstoff: 3 % N, 5 % P2O5, 5 % K2O
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/75<br />
Opplysninger til identifikasjon av gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og 6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
(1) Vannløselig kaliumoksid<br />
(2) Angivelsen «klorfattig»<br />
kan benyttes<br />
bare dersom klorinnholdet<br />
er høyst<br />
2 %<br />
(3) Klorinnholdet kan<br />
deklareres<br />
1. En NPK-gjødsel som verken inneholder thomasslagg,<br />
pyrofosfat, aluminiumkalsiumfosfat, delvis<br />
oppløst råfosfat eller bløtt råfosfat, skal angis etter<br />
løselighet (1), (2) eller (3):<br />
Vannløselig K2O (1) Totalt nitrogen<br />
(1) Vannløselig P2O5<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(2) Dersom en av nitrogenformene<br />
(2)-(5)<br />
utgjør minst 1 vektprosent,<br />
skal den<br />
angis<br />
(2) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat<br />
(2) Nitratnitrogen<br />
(3) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat og i vann<br />
(3) Ammoniumnitrogen<br />
— utgjør vannløselig P2O5 mindre enn 2 %,<br />
angis bare løselighet (2),<br />
— utgjør vannløselig P2O5 minst 2 %, angis løselighet<br />
(3) med samtidig angivelse av det vannløselige<br />
innholdet av P2O5 [løselighet (1)].<br />
(4) P2O5 løselig bare i mineralsyrer<br />
(4) Ureanitrogen<br />
(3) Hvis over 28 %: Se<br />
vedlegg III-2<br />
(5) P2O5 løselig i basisk ammoniumsitrat<br />
(Petermann)<br />
(5) Cyanamidnitrogen<br />
Innholdet av P2O5 som er løselig bare i mineralsyrer, må<br />
ikke overstige 2 %<br />
(6a) P2O5 løselig i mineralsyrer, hvorav minst 75 % av<br />
angitt P2O5‑innhold er løselig i 2 % sitronsyre<br />
For denne type 1 skal prøvemengden for bestemmelse<br />
av løselighet (2) og (3) være 1 g<br />
(6b) P2O5 løselig i 2 % sitronsyre<br />
2 (a) En NPK-gjødsel som inneholder bløtt råfosfat<br />
eller delvis oppløst råfosfat, skal være fri for thomasslagg,<br />
pyrofosfat og aluminiumkalsiumfosfat.<br />
Det skal angis etter løselighet (1), (3) og (4).<br />
(7) P2O5 løselig i mineralsyrer, hvorav minst 75 % av<br />
angitt P2O5-innhold er løselig i basisk ammoniumsitrat<br />
(Joulie)<br />
(8) P2O5 løselig i mineralsyrer, hvorav minst 55 % av<br />
angitt P2O5‑innhold er løselig i 2 % maursyre<br />
Denne gjødseltypen skal inneholde<br />
— minst 2 % P2O5 løselig bare i mineralsyrer<br />
[løselighet (4)],<br />
— minst 5 %<br />
P2O5 løselig i vann og nøytralt amm niumsitrat<br />
[løselighet (3)],<br />
— minst 2,5 % vannløselig P2O5 [løselighet<br />
(1)].<br />
Denne gjødseltypen skal markedsføres under betegnelsen<br />
«NPK-gjødsel med bløtt råfosfat» eller «NPKgjødsel<br />
med delvis oppløst råfosfat». For denne type<br />
2 (a) skal prøvemengden for bestemmelse av løselighet<br />
(3) være 3 g
Nr. 10/76 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1 2 3 4 5 6<br />
2 (b) En NPK-gjødsel som inneholder aluminiumkalsiumfosfat,<br />
må være fri for thomasslagg,<br />
pyrofosfat, bløtt råfosfat og delvis<br />
oppløst råfosfat.<br />
Findelingsgrad for grunnleggende fosfatbestanddeler:<br />
Thomasslagg: Minst 75 % passerer gjennom en 0,160 mm sikt<br />
Aluminiumkalsiumfosfat: Minst 90 % passerer gjennom en 0,160 mm sikt<br />
Den skal angis etter løselighet (1) og (7),<br />
idet det ved bruk av sistnevnte ses bort fra<br />
vannløselighet.<br />
Pyrofosfat: Minst 75 % passerer gjennom en 0,160 mm sikt<br />
Bløtt råfosfat: Minst 90 % passerer gjennom en 0,063 mm sikt<br />
Denne gjødseltypen må inneholde<br />
— minst 2 % vannløselig P2O5 [løselighet (1)],<br />
— minst 5 % P2O5 [(løselighet (7)].<br />
Delvis oppløst råfosfat: Minst 90 % passerer gjennom en 0,160 mm sikt<br />
Denne gjødseltypen skal markedsføres<br />
under betegnelsen «NPK-gjødsel med<br />
aluminiumkalsiumfosfat».<br />
3. For NPK-gjødsel som inneholder bare én<br />
av følgende fosfatgjødseltyper: thomasslagg,<br />
pyrofosfat, aluminiumkalsiumfosfat, bløtt<br />
råfosfat, skal typebetegnelsen etterfølges av<br />
en angivelse av fosfatbestanddelen.<br />
Deklarasjonen av løseligheten for innholdet av<br />
P2O5 skal angis etter følgende løseligheter:<br />
— for gjødsel basert på thomasslagg: løselighet<br />
(6a) (Frankrike, Italia, Spania, Portugal,<br />
Hellas), (6b) (Tyskland, Belgia, Danmark,<br />
Irland, Luxembourg, Nederland, Det forente<br />
kongerike og Østerrike),<br />
— for gjødsel basert på pyrofosfat: løselighet<br />
(5),<br />
— for gjødsel basert på aluminiumkalsiumfosfat:<br />
løselighet (7),<br />
— for gjødsel basert på bløtt råfosfat: løselighet<br />
(8).
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/77<br />
B.1. NPK-gjødsel (cont’d)TRANLATE<br />
Typebetegnelse: NPK-gjødsel med krotonylidendiurea eller isobutylidendiurea eller ureaformaldehyd (alt etter omstendighetene)<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Kjemisk framstilt produkt som inneholder krotonylidendiurea eller isobutylidendiurea eller ureaformaldehyd, uten tilsetning av organiske næringsstoffer<br />
av animalsk eller vegetabilsk opprinnelse<br />
B.1.2<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent): — Totalt: 20 % (N + P2O5 + K2O)<br />
— For hvert enkelt næringsstoff:<br />
— 5 % N. Minst ¼ av det angitte nitrogeninnholdet må stamme fra nitrogenforbindelsene (5) eller (6) eller (7). Minst 3/5 av det angitte innholdet<br />
av nitrogenforbindelsen (7) må være løselig i varmt vann<br />
— 5 % P2O5<br />
— 5 % K2O<br />
Opplysninger som tjener til å identifisere gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og 6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
(1) Vannløselig kaliumoksid<br />
En NPK-gjødsel som verken inneholder thomasslagg,<br />
pyrofosfat, aluminiumkalsiumfosfat, delvis oppløst<br />
råfosfat eller bløtt råfosfat, må angis etter løselighet (1),<br />
(2) eller (3):<br />
Vannløselig K2O (1) Totalt nitrogen<br />
(1) Vannløselig P2O5<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(2) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat<br />
(2) Nitratnitrogen<br />
(2) Angivelsen «klorfattig»<br />
kan benyttes<br />
bare dersom klorinnholdet<br />
er høyst<br />
2 %<br />
(2) Dersom en av nitrogenformene<br />
(2)-(4)<br />
utgjør minst 1 vektprosent,<br />
må den<br />
angis<br />
(3) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat og i vann<br />
(3) Ammoniumnitrogen<br />
(4) Ureanitrogen<br />
(5) Krotonylidendiureanitrogen<br />
(3) Klorinnholdet kan<br />
angis<br />
— utgjør vannløselig P2O5 mindre enn 2 %, angis bare<br />
løselighet (2),<br />
— utgjør vannløselig P2O5 minst 2 %, angis løselighet<br />
(3) med samtidig angivelse av det vannløselige<br />
innholdet av P2O5 [løselighet (1)].<br />
(3) En av nitrogenformene<br />
(5)-(7)<br />
(etter relevans).<br />
Nitrogenform (7)<br />
skal angis i form av<br />
nitrogen (8) og (9).<br />
(6) Isobutylidendiureanitrogen<br />
Innholdet av P2O5 som er løselig bare i mineralsyrer, må<br />
ikke overstige 2 %.<br />
Prøvemengden for bestemmelse av løselighet (2) og (3)<br />
skal være 1 g.<br />
(7) Ureaformaldehydnitrogen<br />
(8) Ureaformaldehydnitrogen<br />
løselig bare<br />
i varmt vann<br />
(9) Ureaformaldehydnitrogen<br />
løselig i<br />
kaldt vann
Nr. 10/78 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
B.2. NP-gjødsel<br />
Typebetegnelse: NP-gjødsel<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Produkt framstilt kjemisk eller ved blanding, uten tilsetning av organiske næringsstoffer av animalsk eller vegetabilsk opprinnelse<br />
B.2.1<br />
— Totalt: 18 % (N + P2O5)<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent):<br />
— For hvert næringsstoff: 3 % N, 5 % P2O5<br />
Opplysninger som tjener til å identifisere gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og 6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
1. En NP-gjødsel som verken inneholder thomasslagg,<br />
pyrofosfat, aluminiumkalsiumfosfat, delvis oppløst<br />
råfosfat eller bløtt råfosfat, skal angis etter løselighet<br />
(1), (2) eller (3):<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(1) Vannløselig P2O5<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(2) Dersom en av nitrogenformene<br />
(2)-(5)<br />
utgjør minst 1 vektprosent,<br />
må den<br />
angis<br />
(2) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat<br />
(2) Nitratnitrogen<br />
(3) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat og i vann<br />
(3) Ammoniumnitrogen<br />
— utgjør vannløselig P2O5 mindre enn 2 %, angis<br />
bare løselighet (2),<br />
— utgjør vannløselig P2O5 minst 2 %, angis løselighet<br />
(3) med samtidig angivelse av det vannløselige<br />
innholdet av P2O5 [løselighet (1)].<br />
(4) P2O5 løselig bare i mineralsyrer<br />
(4) Ureanitrogen<br />
(5) P2O5 løselig i basisk ammoniumsitrat (Petermann)<br />
(5) Cyanamidnitrogen<br />
(6a) P2O5 løselig i mineralsyrer, hvorav minst 75 % av<br />
angitt P2O5‑innhold er løselig i 2 % sitronsyre<br />
Innholdet av P2O5 som er løselig bare i mineralsyrer, må<br />
ikke overstige 2 %<br />
(6b) P2O5 løselig i 2 % sitronsyre<br />
For denne type 1 skal prøvemengden for bestemmelse<br />
av løselighet (2) og (3) være 1 g<br />
(7) P2O5 løselig i mineralsyrer, hvorav minst<br />
75 % av angitt P2O5-innhold er løselig i basisk<br />
ammoniumsitrat (Joulie)<br />
2 (a) En NP-gjødsel som inneholder bløtt råfosfat eller<br />
delvis oppløst råfosfat, skal være fri for thomasslagg,<br />
pyrofosfat og aluminiumkalsiumfosfat.<br />
(8) P2O5 løselig i mineralsyrer, hvorav minst 55 % av<br />
angitt P2O5‑innhold er løselig i 2 % maursyre<br />
Det skal angis etter løselighet (1), (3) og (4).<br />
Denne gjødseltypen må inneholde<br />
— minst 2 % P2O5 løselig bare i mineralsyrer [løselighet<br />
(4)],<br />
— minst 5 % P2O5 løselig i vann og i nøytralt ammoniumsitrat<br />
[løselighet (3)],
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/79<br />
1 2 3 4 5 6<br />
— minst 2,5 % vannløselig P2O5 [løselighet (1)].<br />
Denne gjødseltypen må markedsføres under betegnelsen<br />
«NP-gjødsel med bløtt råfosfat» eller «NP-gjødsel med<br />
delvis oppløst råfosfat».<br />
For denne type 2 (a) skal prøvemengden for bestemmelse<br />
av løselighet (3) være 3 g.<br />
Findelingsgrad for grunnleggende fosfatbestanddeler:<br />
2 (b) En NP-gjødsel som inneholder aluminiumkalsiumfosfat,<br />
skal være fri for thomasslagg, pyrofosfat,<br />
bløtt råfosfat og delvis oppløst råfosfat.<br />
Thomasslagg: Minst 75 % passerer gjennom en 0,160 mm sikt<br />
Aluminiumkalsiumfosfat: Minst 90 % passerer gjennom en 0,160 mm sikt<br />
Den skal angis etter løselighet (1) og (7), idet det ved<br />
bruk av sistnevnte ses bort fra vannløselighet.<br />
Pyrofosfat: Minst 75 % passerer gjennom en 0,160 mm sikt<br />
Bløtt råfosfat: Minst 90 % passerer gjennom en 0,063 mm sikt<br />
Denne gjødseltypen må inneholde<br />
Delvis oppløst råfosfat: Minst 90 % passerer gjennom en 0,160 mm sikt<br />
— minst 2 % vannløselig P2O5 [løselighet (1)],<br />
— minst 5 % P2O5 [(løselighet (7)].<br />
Denne gjødseltypen må markedsføres under betegnelsen<br />
«NP-gjødsel med aluminiumkalsiumfosfat».<br />
3. For NP-gjødsel som bare inneholder én av følgende<br />
fosfatgjødseltyper: thomasslagg, pyrofosfat, aluminiumkalsiumfosfat,<br />
bløtt råfosfat, skal typebetegnelsen<br />
etterfølges av en angivelse av fosfatbestanddelen.<br />
Deklarasjonen av løseligheten til P2O5 skal angis etter<br />
følgende løseligheter:<br />
— for gjødsel basert på thomasslagg: løselighet (6a)<br />
(Frankrike, Italia, Spania, Portugal, Hellas), (6b)<br />
(Tyskland, Belgia, Danmark, Irland, Luxembourg,<br />
Nederland, Det forente kongerike og Østerrike),
Nr. 10/80 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1 2 3 4 5 6<br />
— for gjødsel basert på pyrofosfat: løselighet (5),<br />
— for gjødsel basert på aluminiumkalsiumfosfat: løselighet<br />
(7),<br />
— for gjødsel basert på bløtt råfosfat: løselighet (8).<br />
B.2. NP-gjødsel (forts.)<br />
Typebetegnelse: NP-gjødsel som inneholder krotonylidendiurea eller isobutylidendiurea eller ureaformaldehyd (alt etter omstendighetene)<br />
B.2.2<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Kjemisk framstilt produkt som inneholder krotonylidendiurea eller isobutylidendiurea eller ureaformaldehyd, uten tilsetning av organiske næringsstoffer<br />
av animalsk eller vegetabilsk opprinnelse<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent): — Totalt: 18 % (N + P2O5)<br />
— For hvert næringsstoff:<br />
— 5 % N<br />
Minst ¼ av det angitte totalnitrogeninnholdet må stamme fra nitrogenform (5) eller (6) eller (7),<br />
Minst 3/5 av det angitte nitrogeninnhold (7) må være løselig i varmt vann<br />
— 5 % P2O5<br />
Opplysninger som tjener til å identifisere gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og 6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
En NP-gjødsel som verken inneholder thomasslagg,<br />
pyrofosfat, aluminiumkalsiumfosfat, delvis oppløst<br />
råfosfat eller råfosfat, må angis etter løselighet som<br />
angitt under (1), (2) eller (3):<br />
— utgjør vannløselig P2O5 mindre enn 2 %, angis bare<br />
løselighet (2),<br />
— utgjør vannløselig P2O5 minst 2 %, angis løselighet<br />
(3) med samtidig angivelse av det vannløselige innholdet<br />
av P2O5 [løselighet (1)].<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(2) Dersom en av nitrogenformene<br />
(2)-(5)<br />
utgjør minst 1 vektprosent,<br />
må den<br />
angis<br />
(3) En av nitrogenformene<br />
(5)-(7) (alt<br />
etter omstendighetene).<br />
Nitrogenform<br />
(7) skal angis som<br />
nitrogenform (8) og<br />
(9)<br />
(1) Vannløselig P2O5<br />
(2) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat<br />
(3) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat og i vann<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(2) Nitratnitrogen<br />
(3) Ammoniumnitrogen<br />
(4) Ureanitrogen<br />
(5) Krotonylidendiurea<br />
nitrogen<br />
(6) Isobutylidendiureanitrogen<br />
(7) Ureaformaldehydnitrogen<br />
(8) Ureaformaldehydnitrogen<br />
løselig bare<br />
i varmt vann<br />
(9) Ureaformaldehydnitrogen<br />
løselig i<br />
kaldt vann
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/81<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Innholdet av P2O5 som er løselig bare i mineralsyrer, må<br />
ikke overstige 2 %<br />
Prøvemengden for bestemmelse av løselighet (2) og (3)<br />
skal være 1 g<br />
B.3. NK-gjødsel<br />
Typebetegnelse: NK-gjødsel<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Produkt framstilt kjemisk eller ved blanding, uten tilsetning av organiske næringsstoffer av animalsk eller vegetabilsk opprinnelse<br />
B.3.1<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent): — Totalt: 18 % (N + K2O)<br />
— For hvert næringsstoff: 3 % N, 5 % K2O<br />
Opplysninger som tjener til å identifisere gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og 6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
(1) Vannløselig kaliumoksid<br />
(2) Angivelsen «klorfattig»<br />
kan benyttes<br />
bare dersom klorinnholdet<br />
er høyst<br />
2 %<br />
(3) Klorinnholdet kan<br />
angis<br />
Vannløselig K2O (1) Totalt nitrogen<br />
(2) Dersom en av<br />
nitrogenformene<br />
(2)-(5) utgjør minst<br />
1 vektprosent, skal<br />
den angis<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(2) Nitratnitrogen<br />
(3) Ammoniumnitrogen<br />
(4) Ureanitrogen<br />
(5) Cyanamidnitrogen
Nr. 10/82 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
B.3. NK-gjødsel (forts.)<br />
Typebetegnelse: NK-gjødsel som inneholder krotonylidendiurea eller isobutylidendiurea eller ureaformaldehyd (alt etter omstendighetene)<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Kjemisk framstilt produkt som inneholder krotonylidendiurea eller isobutylidendiurea eller ureaformaldehyd, uten tilsetning av organiske næringsstoffer<br />
av animalsk eller vegetabilsk opprinnelse<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent): — Totalt: 18 % (N + K2O)<br />
— For hvert næringsstoff:<br />
B.3.2<br />
— 5 % N<br />
Minst ¼ av det angitte totalnitrogeninnholdet må stamme fra nitrogenform (5) eller (6) eller (7),<br />
Minst 3/5 av det angitte nitrogeninnhold (7) må være løselig i varmt vann<br />
— 5 % K2O<br />
Opplysninger som tjener til å identifisere gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og 6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
(1) Vannløselig kaliumoksid<br />
Vannløselig K2O (1) Totalt nitrogen<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(2) Nitratnitrogen<br />
(2) Angivelsen «klorfattig»<br />
kan benyttes<br />
bare dersom klorinnholdet<br />
er høyst<br />
2 %<br />
(2) Dersom en av nitrogenformene<br />
(2)-(5)<br />
utgjør minst 1 vektprosent,<br />
må den<br />
angis<br />
(3) Ammoniumnitrogen<br />
(4) Ureanitrogen<br />
(5) Krotonylidendiurea<br />
nitrogen<br />
(3) Klorinnholdet kan<br />
angis<br />
(3) En av nitrogenformene<br />
(5)-(7) (alt<br />
etter omstendighetene).<br />
Nitrogenform<br />
(7) skal angis som<br />
nitrogenform (8) og<br />
(9)<br />
(6) Isobutylidendiureanitrogen<br />
(7) Ureaformaldehydnitrogen<br />
(8) Ureaformaldehydnitrogen<br />
løselig bare<br />
i varmt vann<br />
(9) Ureaformaldehydnitrogen<br />
løselig i<br />
kaldt vann
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/83<br />
B.4. PK-gjødsel<br />
Typebetegnelse: PK-gjødsel<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Produkt framstilt kjemisk eller ved blanding, uten tilsetning av organiske næringsstoffer av animalsk eller vegetabilsk opprinnelse<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent): — Totalt: 18 % (P2O5 + K2O)<br />
— For hvert næringsstoff: 5 % P2O5, 5 % K2O<br />
Opplysninger som tjener til å identifisere gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og<br />
6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
(1) Vannløselig kaliumoksid<br />
(2) Angivelsen «klorfattig»<br />
kan benyttes<br />
bare dersom klorinnholdet<br />
er høyst<br />
2 %<br />
(3) Klorinnholdet kan<br />
angis<br />
Vannløselig K2O 1. En PK-gjødsel som verken inneholder thomasslagg,<br />
pyrofosfat, aluminiumkalsiumfosfat, delvis oppløst<br />
råfosfat eller bløtt råfosfat, må angis etter løselighet<br />
som angitt under (1), (2) eller (3):<br />
— utgjør vannløselig P2O5 mindre enn 2 %, angis<br />
bare løselighet (2),<br />
— utgjør vannløselig P2O5 minst 2 %, angis<br />
løselighet (3) med samtidig angivelse av det<br />
vannløselige innholdet av P2O5 [løselighet<br />
(1)].<br />
Innholdet av P2O5 som er løselig bare i mineralsyrer, må<br />
ikke overstige 2 %<br />
For denne type 1 skal prøvemengden for bestemmelse<br />
av løselighet (2) og (3) være 1 g<br />
2 (a) En PK-gjødsel som inneholder bløtt råfosfat eller<br />
delvis oppløst råfosfat, må være fri for thomasslagg,<br />
pyrofosfat og aluminiumkalsiumfosfat.<br />
Den skal angis etter løselighet (1), (3) og (4).<br />
Denne gjødseltypen må inneholde<br />
— minst 2 % P2O5 løselig bare i mineralsyrer [løselighet<br />
(4)],<br />
— minst 5 % P2O5 løselig i vann og i nøytralt<br />
ammoniumsitrat [løselighet (3)],<br />
— minst 2,5 % vannløselig P2O5 [løselighet (1)].<br />
(1) Vannløselig P2O5<br />
(2) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat<br />
(3) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat og i vann<br />
(4) P2O5 løselig bare i mineralsyrer<br />
(5) P2O5 løselig i basisk ammoniumsitrat<br />
(Petermann)<br />
(6a) P2O5 løselig i mineralsyrer, hvorav minst 75 % av<br />
angitt P2O5‑innhold er løselig i 2 % sitronsyre<br />
(6b) P2O5 løselig i 2 % sitronsyre<br />
(7) P2O5 løselig i mineralsyrer, hvorav minst 75 %<br />
av angitt P2O5-innhold er løselig i basisk<br />
ammoniumsitrat (Joulie)<br />
(8) P2O5 løselig i mineralsyrer, hvorav minst 75 % av<br />
angitt P2O5‑innhold er løselig i 2 % maursyre
Nr. 10/84 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Denne gjødseltypen må markedsføres under betegnelsen<br />
«PK-gjødsel med bløtt råfosfat» eller «PK-gjødsel med<br />
delvis oppløst råfosfat».<br />
For denne type 2 (a) skal prøvemengden for bestemmelse<br />
av løselighet (3) være 3 g<br />
2 (b) En PK-gjødsel som inneholder aluminiumkalsiumfosfat,<br />
må være fri for thomasslagg, pyrofosfat<br />
og delvis oppløst råfosfat.<br />
Findelingsgrad for grunnleggende fosfatbestanddeler:<br />
Thomasslagg: Minst 75 % passerer gjennom en 0,160 mm sikt<br />
Den skal angis etter løselighet (1) og (7), idet det ved<br />
bruk av sistnevnte ses bort fra vannløselighet.<br />
Aluminiumkalsiumfosfat: Minst 90 % passerer gjennom en 0,160 mm sikt<br />
Pyrofosfat: Minst 75 % passerer gjennom en 0,160 mm sikt<br />
Denne gjødseltypen må inneholde<br />
Bløtt råfosfat: Minst 90 % passerer gjennom en 0,063 mm sikt<br />
— minst 2 % vannløselig P2O5 [løselighet (1)],<br />
— minst 5 % P2O5 svarende til løselighet (7).<br />
Delvis oppløst råfosfat: Minst 90 % passerer gjennom en 0,160 mm sikt<br />
Denne gjødseltypen må markedsføres under betegnelsen<br />
«PK-gjødsel med aluminiumkalsiumfosfat».<br />
3. For PK-gjødsel som bare inneholder én av følgende<br />
fosfatgjødseltyper: thomasslagg, pyrofosfat,<br />
aluminiumkalsiumfosfat, bløtt råfosfat, må<br />
typebetegnelsen etterfølges av en angivelse av<br />
fosfatbestanddelen.<br />
Deklarasjonen av løseligheten til P2O5 må angis etter<br />
følgende løseligheter:<br />
— for gjødsel basert på thomasslagg: løselighet (6a)<br />
(Frankrike, Italia, Spania, Portugal, Hellas), (6b)<br />
(Tyskland, Belgia, Danmark, Irland, Luxembourg,<br />
Nederland, Det forente kongerike og Østerrike),<br />
— for gjødsel basert på pyrofosfat: løselighet (5),<br />
— for gjødsel basert på aluminiumkalsiumfosfat:<br />
løselighet (7),<br />
— for gjødsel basert på bløtt råfosfat: løselighet (8).
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/85<br />
C. Uorganisk flytende gjødsel<br />
C.1. Ren flytende gjødsel<br />
Næringsinnhold som skal angis<br />
Næringsstoffenes form og løselighet<br />
Andre kriterier<br />
Andre opplysninger om typebetegnelsen<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent)<br />
Opplysninger om angivelse av<br />
næringsinnholdet<br />
Andre krav<br />
Opplysninger om produksjonsmåte og<br />
hovedbestanddeler<br />
Nr. Typebetegnelse<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Totalt nitrogen, og for former i mengder<br />
på minst 1 %, nitrat‑, ammonium‑ og/eller<br />
ureanitrogen.<br />
Dersom biuretinnholdet er mindre enn<br />
0,2 %, kan «lavt biuretinnhold» tilføyes<br />
15 % N<br />
Nitrogen uttrykt som totalt nitrogen eller<br />
dersom det bare foreligger én form, som<br />
nitrat-, ammonium- eller ureanitrogen.<br />
1 Løsning av nitrogengjødsel Produkt framstilt kjemisk og ved oppløsning<br />
i vann, stabilt ved atmosfærisk trykk, uten<br />
tilsetning av organiske næringsstoffer av<br />
animalsk eller vegetabilsk opprinnelse<br />
Største innhold av biuret:<br />
urea-N × 0,026<br />
Totalt nitrogen<br />
26 % N<br />
Nitrogen uttrykt som totalt nitrogen, der<br />
ureanitrogen utgjør ca. halvparten av<br />
nitrogeninnholdet.<br />
Produkt framstilt kjemisk og ved<br />
oppløsning i vann, med innhold av<br />
ammoniumnitrat og urea.<br />
2 Løsning av urea ammoniumnitratgjødsel<br />
Nitrat-, ammonium- og ureanitrogen.<br />
Dersom biuretinnholdet er mindre enn<br />
0,2 %, kan «lavt biuretinnhold» tilføyes.<br />
Høyst 0,5 % biuret<br />
Totalt nitrogen<br />
Typebetegnelsen kan eventuelt etterfølges<br />
av:<br />
— til bladgjødsling<br />
— til framstilling av næringsløsninger<br />
— til gjødslingsvanning<br />
8 % N<br />
Nitrogen uttrykt som nitratnitrogen med<br />
høyst 1 % ammoniumnitrogen<br />
3 Kalsiumnitratløsning Produkt framstilt ved oppløsning av<br />
kalsiumnitrat i vann<br />
Vannløselig kalsiumoksid for bruksområdene<br />
angitt i kolonne 5<br />
Kalsium uttrykt som vannløselig CaO<br />
Valgfritt:<br />
— Nitratnitrogen<br />
— Ammoniumnitrogen<br />
Nitratnitrogen<br />
6 % N<br />
Nitrogen uttrykt som nitratnitrogen<br />
4 Magnesiumnitratløsning Produkt framstilt kjemisk og ved<br />
oppløsning av magnesiumnitrat i vann<br />
Vannløselig magnesiumoksid<br />
9 % MgO<br />
Magnesium uttrykt som vannløselig magnesiumoksid<br />
Minste pH: 4
Nr. 10/86 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Totalt nitrogen<br />
Nitratnitrogen<br />
Vannløselig kalsiumoksid<br />
Typebetegnelsen kan følges av en av følgende<br />
angivelser:<br />
— til bladgjødsling<br />
— til framstilling av næringsløsninger<br />
og -suspensjoner<br />
— til gjødslingsvanning<br />
8 % N<br />
Nitrogen uttrykt som totalt nitrogen eller<br />
som nitratnitrogen og ammoniumnitrogen<br />
Høyeste tillatte innhold av ammoniumnitrogen:<br />
1,0 %<br />
5 Suspensjon av kalsiumnitrat Produkt framstilt ved suspensjon av kalsiumnitrat<br />
i vann<br />
14 % CaO Kalsium uttrykt som vannløselig<br />
CaO<br />
Totalt nitrogen<br />
For hver form som utgjør minst 1 %:<br />
18 % N uttrykt som totalt nitrogen<br />
Produkt framstilt kjemisk eller ved oppløsning<br />
i vann av ureaformaldehyd og<br />
en nitrogenholdig gjødsel fra liste A-1 i<br />
denne forordning, unntatt produkt 3 (a),<br />
3 (b) og 5<br />
6 Løsning av nitrogengjødsel med<br />
ureaformaldehyd<br />
— Nitratnitrogen<br />
— Ammoniumnitrogen<br />
— Ureanitrogen<br />
Nitrogen fra ureaformaldehyd<br />
Minst en tredel av det angitte totalnitrogeninnholdet<br />
skal stamme fra ureaformaldehyd<br />
Høyeste tillatte innhold av biuret: (urea-N<br />
+ ureaformaldehyd-N) × 0,026<br />
Totalt nitrogen<br />
For hver form som utgjør minst 1 %:<br />
18 % N uttrykt som totalt nitrogen<br />
Produkt framstilt kjemisk eller ved suspensjon<br />
i vann av ureaformaldehyd og<br />
en nitrogenholdig gjødsel fra liste A-1 i<br />
denne forordning, unntatt produkt 3 (a),<br />
3 (b) og 5<br />
7 Suspensjon av nitrogengjødsel<br />
med ureaformaldehyd<br />
— Nitratnitrogen<br />
— Ammoniumnitrogen<br />
Minst en tredel av det angitte totalnitrogeninnholdet<br />
må stamme fra ureaformaldehyd,<br />
hvorav minst tre femdeler må være<br />
løselig i varmt vann<br />
— Ureanitrogen<br />
Nitrogen fra ureaformaldehydNitrogen fra<br />
ureaformaldehyd, løselig i kaldt vann<br />
Høyeste tillatte innhold av biuret: (urea-N<br />
+ ureaformaldehyd-N) × 0,026<br />
Nitrogen fra ureaformaldehyd, løselig<br />
bare i varmt vann
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/87<br />
C.2. Sammensatt flytende gjødsel<br />
Typebetegnelse: NPK-gjødselløsning<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Produkt framstilt kjemisk og ved oppløsning i vann, stabilt ved atmosfærisk trykk, uten tilsetning av organiske næringsstoffer av animalsk eller<br />
vegetabilsk opprinnelse<br />
C.2.1<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent) og andre krav: — Totalt: 15 % (N + P2O5 + K2O)<br />
— For hvert næringsstoff: 2 % N, 3 % P2O5, 3 % K2O<br />
— Høyeste tillatte innhold av biuret: urea-N × 0,026<br />
Opplysninger som tjener til å identifisere gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og 6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
(1) Vannløselig kaliumoksid<br />
Vannløselig P2O5<br />
Vannløselig P2O5 Vannløselig K2O (1) Totalt nitrogen<br />
(2) Angivelsen «klorfattig»<br />
kan benyttes bare<br />
dersom klorinnholdet er<br />
høyst 2 %<br />
(2) Dersom en av nitrogenformene<br />
(2)-(5)<br />
utgjør minst 1 vektprosent,<br />
må den angis<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(2) Nitratnitrogen<br />
(3) Ammoniumnitrogen<br />
(4) Ureanitrogen<br />
(3) Klorinnholdet kan angis<br />
(3) Dersom biuretinnholdet<br />
er mindre enn<br />
0,2 %, kan «lavt biuretinnhold»<br />
tilføyes<br />
C.2. Sammensatt flytende gjødsel (forts.)<br />
Typebetegnelse: NPK-gjødselsuspensjon<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Produkt i væskeform der næringsstoffene stammer fra stoffer i suspensjon i vannet og i løsning, uten tilsetning av organiske næringsstoffer av<br />
animalsk eller vegetabilsk opprinnelse<br />
C.2.2<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent) og andre krav: — Totalt: 20 % (N + P2O5 + K2O)<br />
— For hvert næringsstoff: 3 % N, 4 % P2O5, 4 % K2O<br />
— Høyeste tillatte innhold av biuret: urea-N × 0,026
Nr. 10/88 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Opplysninger som tjener til å identifisere gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og 6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
(1) Vannløselig kaliumoksid<br />
Gjødselen må ikke inneholde thomasslagg, aluminiumkalsiumfosfat,<br />
pyrofosfat, delvis oppløst råfosfat<br />
eller råfosfat<br />
Vannløselig K2O (1) Totalt nitrogen<br />
(1) Vannløselig P2O5<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(2) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat<br />
(2) Nitratnitrogen<br />
(2) Angivelsen «klorfattig»<br />
kan benyttes bare<br />
dersom klorinnholdet er<br />
høyst 2 %<br />
(1) Dersom innholdet av vannløselig P2O5 er mindre<br />
enn 2 %, angis bare løselighet (2)<br />
(2) Dersom en av nitrogenformene<br />
(2)-(4)<br />
utgjør minst 1 vektprosent,<br />
må den angis<br />
(3) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat og i<br />
vann<br />
(3) Ammoniumnitrogen<br />
(4) Ureanitrogen<br />
(3) Klorinnholdet kan angis<br />
(2) Dersom innholdet av vannløselig P2O5 er minst<br />
2 %, angis løselighet (3) og innholdet av vannløselig<br />
P2O5<br />
(3) Dersom biuretinnholdet<br />
er mindre enn<br />
0,2 %, kan «lavt biuretinnhold»<br />
tilføyes<br />
C.2. Sammensatt flytende gjødsel (forts.)<br />
Typebetegnelse: NP-gjødselløsning<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Produkt framstilt kjemisk og ved oppløsning i vann, stabilt ved atmosfærisk trykk, uten tilsetning av organiske næringsstoffer av animalsk eller<br />
vegetabilsk opprinnelse<br />
C.2.3<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent): — Totalt: 18 % (N + P2O5)<br />
— For hvert næringsstoff: 3 % N, 5 % P2O5<br />
— Høyeste tillatte innhold av biuret: urea-N × 0,026<br />
Opplysninger som tjener til å identifisere gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og 6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Vannløselig P2O5<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
Vannløselig P2O5<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(2) Dersom en av nitrogenformene<br />
(2)-(4)<br />
utgjør minst 1 vektprosent,<br />
må den angis<br />
(2) Nitratnitrogen<br />
(3) Ammoniumnitrogen<br />
(4) Ureanitrogen
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/89<br />
1 2 3 4 5 6<br />
(3) Dersom biuretinnholdet<br />
er mindre enn<br />
0,2 %, kan «lavt biuretinnhold»<br />
tilføyes<br />
C.2. Sammensatt flytende gjødsel (forts.)<br />
Typebetegnelse: NP-gjødselsuspensjon<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Produkt i væskeform der næringsstoffene stammer fra stoffer i suspensjon i vannet og i løsning, uten tilsetning av organiske næringsstoffer av<br />
animalsk eller vegetabilsk opprinnelse<br />
C.2.4<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent): — Totalt: 18 % (N + P2O5)<br />
— For hvert næringsstoff: 3 % N, 5 % P2O5<br />
— Høyeste tillatte innhold av biuret: urea-N × 0,026<br />
Opplysninger som tjener til å identifisere gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og 6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
(1) Dersom innholdet av vannløselig P2O5 er mindre<br />
enn 2 %, skal bare løselighet (2) angis<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(1) Vannløselig P2O5<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(2) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat<br />
(2) Nitratnitrogen<br />
(2) Dersom innholdet av vannløselig P2O5 er minst<br />
2 %, skal løselighet (3) angis og innholdet av<br />
vannløselig P2O5 angis<br />
(2) Dersom en av nitrogenformene<br />
(2)-(4)<br />
utgjør minst 1 vektprosent,<br />
må den angis<br />
(3) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat og i<br />
vann<br />
(3) Ammoniumnitrogen<br />
(4) Ureanitrogen<br />
Gjødselen skal ikke inneholde thomasslagg, aluminiumkalsiumfosfat,<br />
pyrofosfat, delvis oppløst<br />
råfosfat eller råfosfat<br />
(3) Dersom biuretinnholdet<br />
er mindre enn<br />
0,2 %, kan «lavt biuretinnhold»<br />
tilføyes
Nr. 10/90 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
C.2. Sammensatt flytende gjødsel (forts.)<br />
Typebetegnelse: NK-gjødselløsning<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Produkt framstilt kjemisk og ved oppløsning i vann, stabilt ved atmosfærisk trykk, uten tilsetning av organiske næringsstoffer av animalsk eller<br />
vegetabilsk opprinnelse<br />
C.2.5<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent): — Totalt: 15 % (N + K2O)<br />
— For hvert næringsstoff: 3 % N, 5 % K2O<br />
— Største innhold av biuret: urea-N × 0,026<br />
Opplysninger som tjener til å identifisere gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og 6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
(1) Vannløselig kaliumoksid<br />
Vannløselig K2O (1) Totalt nitrogen<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(2) Nitratnitrogen<br />
(2) Angivelsen «klorfattig»<br />
kan benyttes bare<br />
dersom klorinnholdet er<br />
høyst 2 %<br />
(2) Dersom en av nitrogenformene<br />
(2)-(4)<br />
utgjør minst 1 vektprosent,<br />
må den angis<br />
(3) Ammoniumnitrogen<br />
(4) Ureanitrogen<br />
(3) Klorinnholdet kan angis<br />
(3) Dersom biuretinnholdet<br />
er mindre enn<br />
0,2 %, kan «lavt biuretinnhold»<br />
tilføyes<br />
C.2. Sammensatt flytende gjødsel (forts.)<br />
Typebetegnelse: NK-gjødselsuspensjon<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Produkt i væskeform der næringsstoffene stammer fra stoffer i suspensjon i vannet og i løsning, uten tilsetning av organiske næringsstoffer av<br />
animalsk eller vegetabilsk opprinnelse<br />
C.2.6<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent): — Totalt: 18 % (N + K2O)<br />
— For hvert næringsstoff: 3 % N, 5 % K2O<br />
— Høyeste tillatte innhold av biuret: urea-N × 0,026
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/91<br />
Opplysninger som tjener til å identifisere gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og 6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
(1) Vannløselig kaliumoksid<br />
(2) Angivelsen «klorfattig»<br />
kan benyttes bare<br />
dersom klorinnholdet er<br />
høyst 2 %<br />
(3) Klorinnholdet kan angis<br />
Vannløselig K2O (1) Totalt nitrogen<br />
(2) Dersom en av nitrogenformene<br />
(2)-(4)<br />
utgjør minst 1 vektprosent,<br />
må den angis<br />
(3) Dersom biuretinnholdet<br />
er mindre enn<br />
0,2 %, kan «lavt biuretinnhold»<br />
tilføyes<br />
(1) Totalt nitrogen<br />
(2) Nitratnitrogen<br />
(3) Ammoniumnitrogen<br />
(4) Ureanitrogen<br />
C.2. Sammensatt flytende gjødsel (forts.)<br />
Typebetegnelse: PK-gjødselløsning<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Produkt framstilt kjemisk og ved oppløsning i vann, uten tilsetning av organiske næringsstoffer av animalsk eller vegetabilsk opprinnelse<br />
C.2.7<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent): — Totalt: 18 % (P2O5 + K2O)<br />
— For hvert næringsstoff: 5 % P2O5, 5 % K2O<br />
Opplysninger som tjener til å identifisere gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og 6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Vannløselig P2O5 Vannløselig K2O Vannløselig P2O5 (1) Vannløselig kaliumoksid<br />
(2) Angivelsen «klorfattig»<br />
kan benyttes bare<br />
dersom klorinnholdet er<br />
høyst 2 %<br />
(3) Klorinnholdet kan angis
Nr. 10/92 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
C.2. Sammensatt flytende gjødsel (forts.)<br />
Typebetegnelse: PK-gjødselsuspensjon<br />
Opplysninger om produksjonsmåte: Produkt i væskeform der næringsstoffene stammer fra stoffer i suspensjon i vannet og i løsning, uten tilsetning av organiske næringsstoffer av<br />
animalsk eller vegetabilsk opprinnelse<br />
C.2.8<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent): — Totalt: 18 % (P2O5 + K2O)<br />
— For hvert næringsstoff: 5 % P2O5, 5 % K2O<br />
Opplysninger som tjener til å identifisere gjødselen<br />
Andre krav<br />
Form, løselighet og innhold av næringsstoffer som skal angis i henhold til spesifikasjoner i kolonne 4, 5 og 6<br />
Findelingsgrad<br />
N P2O5 K2O N P2O5 K2O<br />
1 2 3 4 5 6<br />
(1) Vannløselig kaliumoksid<br />
Vannløselig K2O (1) Dersom innholdet av vannløselig P2O5 er mindre<br />
enn 2 %, angis bare løselighet (2)<br />
(1) Vannløselig P2O5<br />
(2) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat<br />
(2) Angivelsen «klorfattig»<br />
kan benyttes bare<br />
dersom klorinnholdet er<br />
høyst 2 %<br />
(2) Dersom innholdet av vannløselig P2O5 er minst<br />
2 %, angis løselighet (3) og innholdet av vannløselig<br />
P2O5<br />
(3) P2O5 løselig i nøytralt ammoniumsitrat og i<br />
vann<br />
(3) Klorinnholdet kan angis<br />
Gjødselen skal ikke inneholde thomasslagg,<br />
aluminiumkalsiumfosfat, pyrofosfat, delvis<br />
oppløst råfosfat eller råfosfat
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/93<br />
D. Uorganisk gjødsel med sekundære næringsstoffer<br />
Andre opplysninger om typebetegnelsen Næringsinnhold som skal angis<br />
Næringsstoffenes form og løselighet<br />
Andre kriterier<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent)<br />
Opplysninger om angivelse av næringsinnhold<br />
Andre krav<br />
Nr. Typebetegnelse Opplysninger om produksjonsmåte og<br />
hovedbestanddel<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Vanlige handelsnavn kan tilføyes Totalt svoveltrioksid<br />
Valgfritt: Totalt CaO<br />
25 % CaO<br />
35 % SO3<br />
Kalsium og svovel uttrykt som totalt CaO<br />
+ SO3<br />
Findelingsgrad:<br />
1 Kalsiumsulfat Natur- eller industriprodukt som<br />
inneholder kalsiumsulfat med varierende<br />
vanninnhold<br />
— minst 80 % passerer gjennom en 2<br />
mm sikt<br />
— minst 99 % passerer gjennom en 10<br />
mm sikt<br />
Kalsiumoksid<br />
Valgfritt: Til plantesprøyting<br />
12 % CaO<br />
Kalsium uttrykt som vannløselig CaO<br />
2 Kalsiumkloridløsning Kalsiumkloridløsning av industriell<br />
opprinnelse<br />
Totalt svoveltrioksid<br />
98 % S (245 %: SO3)<br />
Svovel uttrykt som totalt SO3<br />
Mer eller mindre renset natur- eller<br />
industriprodukt<br />
3 Rent svovel/Svovel som<br />
grunnstoff/Svovel<br />
Vanlige handelsnavn kan tilføyes Vannløselig magnesiumoksid<br />
Valgfritt: Vannløselig svoveltrioksid<br />
24 % MgO<br />
45 % SO3<br />
Magnesium og svovel uttrykt som<br />
vannløselig magnesiumoksid og<br />
svoveltrioksid<br />
4 Kiseritt Naturlig forekommende mineral med<br />
magnesiumsulfat-monohydrat som<br />
hovedbestanddel<br />
Vanlige handelsnavn kan tilføyes Vannløselig magnesiumoksid<br />
Valgfritt: Vannløselig svoveltrioksid<br />
15 % MgO<br />
28 % SO3<br />
Magnesium og svovel uttrykt som<br />
vannløselig magnesiumoksid og<br />
svoveltrioksid<br />
5 Magnesiumsulfat Produkt med magnesiumsulfat-heptahydrat<br />
som hovedbestanddel<br />
Vanlige handelsnavn kan tilføyes Vannløselig magnesiumoksid<br />
Valgfritt: Vannløselig svovelanhydrid<br />
5 % MgO<br />
10 % SO3<br />
Magnesium og svovel uttrykt som<br />
vannløselig magnesiumoksid og<br />
svovelanhydrid<br />
5.1 Magnesiumsulfatløsning Produkt framstilt ved oppløsing av<br />
magnesiumsulfat av industriell opprinnelse<br />
i vann<br />
Totalt magnesiumoksid<br />
60 % MgO<br />
Findelingsgrad: Minst 99 % passerer<br />
gjennom en 0,063 mm sikt<br />
5.2 Magnesiumhydroksid Kjemisk framstilt produkt med<br />
magnesiumhydroksid som<br />
hovedbestanddel
Nr. 10/94 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Produkt framstilt av type 5.2 i suspensjon 24 % MgO Totalt magnesiumoksid<br />
5.3 S u s p e n s j o n a v<br />
magnesiumhydroksid<br />
Magnesiumoksid<br />
13% MgO<br />
Magnesium uttrykt som magnesiumoksid.<br />
Høyeste tillatte kalsiuminnhold: 3 % CaO<br />
6 Magnesiumkloridløsning Produkt framstilt ved oppløsing<br />
av magnesiumklorid av industriell<br />
opprinnelse<br />
E. Uorganisk gjødsel med mikronæringsstoffer<br />
Forklarende merknad: Følgende merknader gjelder for hele del E:<br />
Merknad 1: En kelatkelatdanner kan betegnes ved forkortelsen som er angitt i E.3.<br />
Merknad 2: Dersom produktet ikke etterlater noen fast rest etter løsning i vann, kan den beskrives som «til oppløsing».<br />
Merknad 3: Dersom et mikronæringsstoff er til stede i kelatert form, angis det pH-området som sikrer akseptabel stabilitet for den kelaterte fraksjonen.<br />
E.1. Gjødsel som inneholder bare ett mikronæringsstoff<br />
E.1.1. Bor<br />
Næringsinnhold som skal angis<br />
Næringsstoffenes løselighet<br />
Andre kriterier<br />
Andre opplysninger om typebetegnelsen<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent)<br />
Opplysninger om angivelse av næringsinnhold<br />
Andre krav<br />
Opplysninger om produksjonsmåte og<br />
hovedbestanddel<br />
Nr. Typebetegnelse<br />
1 2 3 4 5 6<br />
14 % vannløselig B Vanlige handelsnavn kan tilføyes Vannløselig bor (B)<br />
1 a) Borsyre Produkt framstilt ved at en syre får virke<br />
på et borat<br />
10 % vannløselig B Vanlige handelsnavn kan tilføyes Vannløselig bor (B)<br />
1 b) Natriumborat Kjemisk framstilt produkt med et<br />
natriumborat som hovedbestanddel<br />
Vanlige handelsnavn kan tilføyes Totalt bor (B)<br />
7 % totalt B<br />
Findelingsgrad: Minst 98 % passerer<br />
gjennom en 0,063 mm sikt<br />
1 c) Kalsiumborat Produkt framstilt av colemanitt eller<br />
pandermitt, og med kalsiumborater som<br />
hovedbestanddeler<br />
8 % vannløselig B Vannløselig bor (B)<br />
1 d) Boretanolamin Produkt framstilt ved at borsyre reagerer<br />
med et etanolamin
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/95<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Vannløselig bor (B)<br />
2 % vannløselig B Betegnelsen skal omfatte navnet på<br />
tilstedeværende bestanddeler<br />
1 e) Borholdig gjødselløsning Produkt framstilt ved oppløsning av<br />
typene 1a) og/eller 1b) og/eller 1d) i vann<br />
Vannløselig bor (B)<br />
2 % vannløselig B Betegnelsen skal omfatte navnet på<br />
tilstedeværende bestanddeler<br />
1 f) Borholdig gjødselsuspensjon Produkt framstilt ved suspensjon av typene<br />
1a) og/eller 1b) og/eller 1d) i vann<br />
E.1.2. Kobolt<br />
Næringsinnhold som skal angis<br />
Næringsstoffenes løselighet<br />
Andre kriterier<br />
Andre opplysninger om typebetegnelsen<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent)<br />
Opplysninger om angivelse av næringsinnhold<br />
Andre krav<br />
Opplysninger om produksjonsmåte og<br />
hovedbestanddel<br />
Nr. Typebetegnelse<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Vannløselig kobolt (Co)<br />
19 % vannløselig Co Typebetegnelsen skal inneholde navnet på<br />
det uorganiske anionet<br />
2 a) Koboltsalt Kjemisk framstilt produkt med et uorganisk<br />
koboltsalt som hovedbestanddel<br />
Navnet på kelatdanneren Vannløselig kobolt (Co)<br />
2 % vannløselig Co, der minst 8/10 av det<br />
angitte innholdet er kelatert<br />
2 b) Koboltkelat Vannløselig produkt framstilt ved kjemisk<br />
binding av kobolt til en kelatdanner<br />
Kelatert kobolt (Co)<br />
Vannløselig kobolt (Co)<br />
2 % vannløselig Co Typebetegnelsen skal inneholde<br />
2 c) Koboltgjødselløsning Produkt framstilt ved oppløsing av type<br />
2a) og/eller en enkelt type 2b) i vann<br />
Eventuelt kelatert kobolt (Co)<br />
1) navn på uorganisk(e) anion(er)<br />
2) navnet på eventuell kelatdanner
Nr. 10/96 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
E.1.3. Kobber<br />
Næringsinnhold som skal angis<br />
Næringsstoffenes løselighet<br />
Andre kriterier<br />
Andre opplysninger om typebetegnelsen<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent)<br />
Opplysninger om angivelse av næringsinnhold<br />
Andre krav<br />
Opplysninger om produksjonsmåte og<br />
hovedbestanddel<br />
Nr. Typebetegnelse<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Vannløselig kobber (Cu)<br />
20 % vannløselig Cu Typebetegnelsen må inneholde navnet på<br />
det uorganiske anionet<br />
3 a) Kobbersalt Kjemisk framstilt produkt med et uorganisk<br />
kobbersalt som hovedbestanddel<br />
Totalt kobber (Cu)<br />
70 % totalt Cu<br />
Findelingsgrad: Minst 98 % passerer gjennom<br />
en 0,063 mm sikt<br />
3 b) Kobberoksid Kjemisk framstilt produkt med kobberoksid<br />
som hovedbestanddel<br />
Totalt kobber (Cu)<br />
45 % totalt Cu<br />
Findelingsgrad: Minst 98 % passerer<br />
gjennom en 0,063 mm sikt<br />
3 c) Kobberhydroksid Kjemisk framstilt produkt med<br />
kobberhydroksid som hovedbestanddel<br />
Navnet på kelatdanneren Vannløselig kobber (Cu)<br />
9 % vannløselig Cu, der minst 8/10 av det<br />
angitte innholdet er kelatert<br />
3 d) Kobberkelat Vannløselig produkt framstilt ved kjemisk<br />
binding av kobber til en kelatdanner<br />
Kelatert kobber (Cu)<br />
Totalt kobber (Cu)<br />
5 % totalt Cu Typebetegnelsen skal inneholde<br />
Vannløselig kobber (Cu), dersom dette<br />
utgjør minst ¼ av kobberet<br />
(1) navn på kobberkomponenter<br />
(2) navn på ev. kelatdanner<br />
Eventuelt kelatert kobber (Cu)<br />
3 e) Kobberbasert gjødsel Produkt framstilt ved blanding av typene<br />
3 a) og/eller 3 b) og/eller 3 c) og/eller en<br />
enkelt type 3 d) og eventuelt et fyllstoff<br />
som verken er giftig eller inneholder<br />
næringsstoffer<br />
Vannløselig kobber (Cu)<br />
3 % vannløselig Cu Typebetegnelsen skal inneholde<br />
3 f) Kobbergjødselløsning Produkt framstilt ved oppløsing av type<br />
3 a) og/eller en enkelt type 3 d) i vann<br />
Eventuelt kelatert kobber (Cu)<br />
(1) navn uorganisk(e) anion(er)<br />
(2) navnet på ev. kelatdanner<br />
Totalt kobber (Cu)<br />
50 % totalt Cu<br />
Findelingsgrad: Minst 98 % passerer<br />
gjennom en 0,063 mm sikt<br />
3 g) Kobberoksyklorid Kjemisk framstilt produkt med<br />
kobberoksyklorid [Cu2Cl(OH)3] som<br />
hovedbestanddel<br />
17 % totalt Cu Totalt kobber (Cu)<br />
3 h) Kobberoksyklorid i suspensjon Produkt framstilt ved suspensjon av type<br />
3 g)
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/97<br />
E.1.4. Jern<br />
Næringsinnhold som skal angis<br />
Næringsstoffenes form og løselighet<br />
Andre kriterier<br />
Andre opplysninger om typebetegnelsen<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent)<br />
Opplysninger om angivelse av næringsinnhold<br />
Andre krav<br />
Opplysninger om produksjonsmåte og<br />
hovedbestanddel<br />
Nr. Typebetegnelse<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Vannløselig jern (Fe)<br />
12 % vannløselig Fe Typebetegnelsen må omfatte navnet på<br />
det uorganiske anionet<br />
4 a) Jernsalt Kjemisk framstilt produkt med et jernsalt<br />
som hovedbestanddel<br />
Navnet på kelatdanneren — Vannløselig jern (Fe)<br />
5 % vannløselig jern, der minst 80 % av<br />
det angitte innholdet er kelatert<br />
4 b) Jernkelat Vannløselig produkt framstilt ved kjemisk<br />
binding av jern til kelatdanner<br />
— Kelatert fraksjon (EN 13366)<br />
— Jern (Fe) kelatert av hver kelatdanner<br />
i den grad hver fraksjon overstiger<br />
2 % (EN 13368 del 1 og 2)<br />
Vannløselig jern (Fe)<br />
2 % vannløselig Fe Betegnelsen må omfatte<br />
4 c) Jerngjødselløsning Produkt framstilt ved oppløsning av type<br />
4 a) og/eller en enkelt type 4 b) i vann<br />
Eventuelt kelatert jern (Fe)<br />
(1) navn på uorganisk(e) anion(er)<br />
(1) navn på ev. kelatdanner<br />
E.1.5. Mangan<br />
Næringsinnhold som skal angis<br />
Næringsstoffenes form og løselighet<br />
Andre kriterier<br />
Andre opplysninger om typebetegnelsen<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent)<br />
Opplysninger om angivelse av næringsinnhold<br />
Andre krav<br />
Opplysninger om produksjonsmåte og<br />
hovedbestanddel<br />
Nr. Typebetegnelse<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Vannløselig mangan (Mn)<br />
17 % vannløselig Mn Typebetegnelsen skal omfatte navnet på<br />
det uorganiske anionet<br />
5 a) Mangansalt Kjemisk framstilt produkt med et uorganisk<br />
mangansalt (Mn II) som hovedbestanddel<br />
Navnet på kelatdanneren Vannløselig mangan (Mn)<br />
5 % vannløselig Mn, der minst 8/10 av det<br />
angitte innholdet er kelatert<br />
5 b) Mangankelat Vannløselig produkt framstilt ved kjemisk<br />
binding av mangan til en kelatdanner<br />
Kelatert mangan (Mn)<br />
Totalt mangan (Mn)<br />
40 % totalt Mn<br />
5 c) Manganoksid Kjemisk framstilt produkt med manganoksider<br />
som hovedbestanddel<br />
Findelingsgrad: Minst 80 % passerer gjennom<br />
en 0,063 mm sikt
Nr. 10/98 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Totalt mangan (Mn)<br />
17 % totalt Mn Typebetegnelsen skal omfatte navnet på<br />
mangankomponentene<br />
5 d) Manganbasert gjødsel Produkt framstilt ved blanding av type 5<br />
a) og 5 c)<br />
Vannløselig mangan Mn), dersom det<br />
utgjør minst 1/4 av totalt mangan<br />
Vannløselig mangan (Mn)<br />
Eventuelt kelatert mangan (Mn)<br />
3 % vannløselig Mn Typebetegnelsen skal omfatte<br />
a) navn på uorganisk(e) anion(er)<br />
b) navn på ev. kelatdanner<br />
5 e) Mangangjødselløsning Produkt framstilt ved oppløsning av type<br />
5 a) og/eller en enkelt type 5 b) i vann<br />
E.1.6. Molybden<br />
Næringsinnhold som skal angis<br />
Næringsstoffenes form og løselighet<br />
Andre kriterier<br />
Andre opplysninger om typebetegnelsen<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent)<br />
Opplysninger om angivelse av næringsinnhold<br />
Andre krav<br />
Opplysninger om produksjonsmåte og<br />
hovedbestanddel<br />
Nr. Typebetegnelse<br />
1 2 3 4 5 6<br />
35 % vannløselig Mo Vannløselig molybden (Mo)<br />
6 a) Natriummolybdat Kjemisk framstilt produkt med<br />
natriummolybdat som hovedbestanddel<br />
50 % vannløselig Mo Vannløselig molybden (Mo)<br />
6 b) Ammoniummolybdat Kjemisk framstilt produkt<br />
med ammoniummolybdat som<br />
hovedbestanddel<br />
Vannløselig molybden (Mo)<br />
35 % vannløselig Mo Typebetegnelsen må omfatte navnene på<br />
molybdenkomponentene<br />
6 c) Molybdenbasert gjødsel Produkt framstilt ved blanding av type<br />
6 a) og 6 b)<br />
Vannløselig molybden (Mo)<br />
3 % vannløselig Mo Typebetegnelsen må omfatte navnene på<br />
molybdenkomponentene<br />
6 d) Molybdengjødselløsning Produkt framstilt ved løsning av type 6 a)<br />
og/eller en enkelt type 6 b) i vann
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/99<br />
E.1.7. Sink<br />
Næringsinnhold som skal angis<br />
Næringsstoffenes form og løselighet<br />
Andre kriterier<br />
Andre opplysninger om typebetegnelsen<br />
Minsteinnhold av næringsstoffer (vektprosent)<br />
Opplysninger om angivelse av næringsinnhold<br />
Andre krav<br />
Opplysninger om produksjonsmåte og<br />
hovedbestanddel<br />
Nr. Typebetegnelse<br />
1 2 3 4 5 6<br />
Vannløselig sink (Zn)<br />
15 % vannløselig Zn Typebetegnelsen må omfatte navnet på<br />
det uorganiske anionet<br />
7 a) Sinksalt Kjemisk framstilt produkt med et<br />
uorganisk sinksalt som hovedbestanddel<br />
Navnet på kelatdanneren Vannløselig sink (Zn)<br />
Kelatert sink (Zn)<br />
5 % vannløselig Zn, der minst 8/10 av det<br />
angitte innholdet er kelatert<br />
7 b) Sinkkelat Vannløselig produkt framstilt ved kjemisk<br />
binding av sink til en kelatdanner<br />
Totalt sink (Zn)<br />
70 % totalt Zn<br />
Findelingsgrad: Minst 80 % passerer<br />
gjennom en 0,063 mm sikt<br />
7 c) Sinkoksid Kjemisk framstilt produkt med sinkoksid<br />
som hovedbestanddel<br />
Totalt sink (Zn)<br />
Vannløselig sink (Zn) dersom det utgjør<br />
minst 1/4 av totalt sink (Zn)<br />
30 % totalt Zn Typebetegnelsen skal omfatte navn på<br />
sinkkomponenter<br />
7 d) Sinkbasert gjødsel Produkt framstilt ved blanding av type<br />
7 a) og 7 c)<br />
Vannløselig sink (Zn)<br />
3 % vannløselig Zn Typebetegnelsen må omfatte<br />
7 e) Sinkgjødselløsning Produkt framstilt ved oppløsing av type<br />
7 a) og/eller en enkelt type 7 b) i vann<br />
Eventuelt kelatert sink (Zn)<br />
(1) navn på uorganisk(e) anion(er)<br />
(2) navn på ev. kelatdanner
Nr. 10/100 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
E.2. Minsteinnhold av mikronæringsstoffer i vektprosent av gjødsel<br />
E.2.1. Faste og flytende blandinger av mikronæringsstoffer<br />
For et mikronæringsstoff:<br />
Dersom det finnes mikronæringsstoffer<br />
bare i uorganisk form som kelat eller kompleksbundet<br />
Bor (B) 0,2 0,2<br />
Kobolt (Co) 0,02 0,02<br />
Kobber (Cu) 0,5 0,1<br />
Jern (Fe) 2,0 0,3<br />
Mangan (Mn) 0,5 0,1<br />
Molybden (Mo) 0,02 —<br />
Sink (Zn) 0,5 0,1<br />
Samlet minsteinnhold av mikronæringsstoffer i faste blandinger: 5 masseprosent av gjødselen.<br />
Samlet minsteinnhold av mikronæringsstoffer i flytende blandinger: 2 masseprosent av gjødselen.<br />
E.2.2. EF-gjødsel med hovednæringsstoffer og/eller sekundære næringsstoffer samt mikronæringsstoffer som tilføres<br />
jorden<br />
Til åkerjord og gressmark Til hagebruk<br />
Bor (B) 0,01 0,01<br />
Kobolt (Co) 0,002 —<br />
Kobber (Cu) 0,01 0,002<br />
Jern (Fe) 0,5 0,02<br />
Mangan (Mn) 0,1 0,01<br />
Molybden (Mo) 0,001 0,001<br />
Sink (Zn) 0,01 0,002<br />
E.2.3. EF-gjødsel med hovednæringsstoffer og/eller sekundære næringsstoffer samt mikronæringsstoffer til<br />
bladgjødsling<br />
Bor (B) 0,010<br />
Kobolt (Co) 0,002<br />
Kobber (Cu) 0,002<br />
Jern (Fe) 0,020<br />
Mangan (Mn) 0,010<br />
Molybden (Mo) 0,001<br />
Sink (Zn) 0,002
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/101<br />
E.3. Liste over tillatte organiske kelat- og kompleksdannere for mikronæringsstoffer<br />
Følgende produkter er tillatt, forutsatt at de oppfyller kravene i direktiv 67/548/EØF( 1 ), med endringer.<br />
E.3.1. Kelatdannere( 2 )<br />
Syrer eller salter av natrium, kalium eller ammonium:<br />
Etylendiamintetraeddikksyre EDTA C10H16O8N2<br />
Dietylentriaminpentaeddiksyre DTPA C14H23O10N3<br />
[o,o]: etylendiamin-di-(o-hydroksyfenyl)eddiksyre EDDHA C18H20O6N2<br />
[o,p]: etylendiamin-N-(o-hydroksyfenyl)eddiksyre-N’-(p-hydroksyfenyl)<br />
eddiksyre<br />
EDDHA C18H20O6N2<br />
2-hydroksyetylendiamintrieddiksyre HEEDTA C10H18O7N2<br />
[o,o]: etylendiamin-di-(o-hydroksy-o-metylfenyl)eddiksyre EDDHMA C20H24O6N2<br />
[o,p]: etylendiamin-di-(o-hydroksy-p-metylfenyl)eddiksyre EDDHMA C20H24O6N2<br />
[p,o]: etylendiamin-di-(p-hydroksy-o-metylfenyl)eddiksyre EDDHMA C20H24O6N2<br />
[2,4]: etylendiamin-di-(2-hydroksy-4-karboksyfenyleddik)syre EDDCHA C20H20O10N2<br />
[2,5]: etylendiamin-di-(2-karboksy-5-hydroksyfenyl)eddiksyre EDDCHA C20H20O10N2<br />
[5,2]: etylendiamin-di-(5-karboksy-2-hydroksyfenyl)eddiksyre EDDCHA C20H20O10N2<br />
E.3.2. Kompleksdannere:<br />
Listen utarbeides senere.<br />
( 1 ) EFT L 196 av 16.8.1967, s. 1.<br />
( 2 ) Kjelatdannerne identifiseres og kvantifiseres etter europeisk standard EN 13368 del 1 og 2, såfremt denne standarden omfatter de<br />
nevnte kjelatdannerne.
Nr. 10/102 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDLEGG II<br />
TOLERANSER<br />
Toleransene som er angitt i dette vedlegg er negative verdier i masseprosent.<br />
For det angitte næringsmiddelinnholdet i de forskjellige typene EF-gjødsel gjelder følgende toleranser:<br />
1. Uorganisk ren gjødsel med hovednæringsstoffer — absoluttverdi i masseprosent uttrykt som N, P2O5,<br />
K2O, mgO, Cl<br />
1.1. Nitrogenholdig gjødsel<br />
Kalsiumnitrat 0,4<br />
Kalsiummagnesiumnitrat 0,4<br />
Natriumnitrat 0,4<br />
Chilesalpeter 0,4<br />
kalsiumcyanamid 1,0<br />
nitratholdig kalsiumcyanamid 1,0<br />
ammoniumsulfat<br />
ammoniumnitrat eller kalsiumammoniumnitrat:<br />
0,3<br />
— til og med 32 % 0,8<br />
— over 32 % 0,6<br />
ammoniumsulfatnitrat 0,8<br />
magnesiumammoniumsulfatnitrat 0,8<br />
magnesiumammoniumnitrat 0,8<br />
urea 0,4<br />
kalsiumnitratsuspensjon 0,4<br />
nitrogengjødselløsning med ureaformaldehyd 0,4<br />
nitrogengjødselsuspensjon med ureaformaldehyd 0,4<br />
ureaammoniumsulfat 0,5<br />
nitrogengjødselløsning 0,6<br />
ammoniumnitrat-urealøsning 0,6<br />
1.2. Fosfatgjødsel<br />
Thomasslagg:<br />
— deklarasjon angitt med en nøyaktighet på 2 masseprosent 0,0<br />
— deklarasjon angitt med ett enkelt tall 1,0<br />
Annen fosfatgjødsel:<br />
Løselighet av P2O5 i (gjødselens tall i vedlegg I)<br />
— mineralsyre (3, 6, 7) 0,8<br />
— maursyre (7) 0,8<br />
— nøytralt ammoniumsitrat (2a, 2b, 2c) 0,8<br />
— basisk ammoniumsitrat (4, 5, 6) 0,8<br />
— vann (2a, 2b, 3) 0,9<br />
(2c) 1,3
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/103<br />
1.3. Kaliumgjødsel<br />
kainitt 1,5<br />
anriket kainitt<br />
kaliumklorid:<br />
1,0<br />
— til og med 55 % 1,0<br />
— over 55 % 0,5<br />
kaliumklorid med magnesiumsalt 1,5<br />
Kaliumsulfat 0,5<br />
kaliumsulfat med magnesiumsalt 1,5<br />
1.4. Andre bestanddeler<br />
2.<br />
klorid 0,2<br />
Uorganisk sammensatt gjødsel med hovednæringsstoffer<br />
2.1. Næringsstoffer<br />
N 1,1<br />
P2O5<br />
1,1<br />
K2O 1,1<br />
2.2. Totale negative avvik fra angitt verdi<br />
3.<br />
4.<br />
gjødsel med to næringsstoffer 1,5<br />
gjødsel med tre næringsstoffer 1,9<br />
Sekundære næringsstoffer i gjødsel<br />
Toleransene som gjelder for angitt innhold av kalsium, magnesium, natrium og svovel, er en firedel av det angitte<br />
innholdet av disse næringsstoffene, med et maksimum på 0,9 % i absoluttverdi for CaO, MgO, Na2O og SO3, det<br />
vil si 0,64 for Ca, 0,55 for Mg, 0,67 for Na og 0,36 for S.<br />
mikronæringsstoffer i gjødsel<br />
Toleransene som gjelder for angitt innhold av mikronæringsstoffer er<br />
— 0,4 % i absoluttverdi for en innhold på over 2 %,<br />
— 1/5 av angitt verdi for innhold på inntil 2 %.<br />
For angitt innhold av forskjellige former for nitrogen og angitte løseligheter for fosforpentoksid gjelder en<br />
toleranse på 1/10 av det samlede innholdet av det aktuelle næringsstoffet, med et maksimum på 2 masseprosent,<br />
forutsatt at det samlede innholdet av næringsstoffet er innenfor grensene angitt i vedlegg I og toleransene angitt<br />
over.
Nr. 10/104 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDLEGG III<br />
TEKNISKE BESTEmmELSER FOR AmmONIUmNITRATGJØDSEL mED HØyT NITROGENINNHOLD<br />
1. Egenskaper og grenseverdier for ren ammoniumnitratgjødsel med høyt nitrogeninnhold<br />
1.1. Porøsitet (oljeabsorpsjon)<br />
Oljeabsorpsjonen i gjødselen, som først skal ha gjennomgått to varmesykluser ved en temperatur på 25 til 50 °C,<br />
må ikke overstige 4 masseprosent.<br />
1.2. Brennbare bestanddeler<br />
1.3. pH<br />
Innholdet av brennbare bestanddeler målt som karbon må ikke overstige 0,2 masseprosent i gjødsel med<br />
et nitrogeninnhold på minst 31,5 vektprosent, og må ikke overstige 0,4 masseprosent for gjødsel med et<br />
nitrogeninnhold på minst 28 masseprosent, men under 31,5 masseprosent.<br />
En løsning av 10 g gjødsel i 100 ml vann må ha en pH-verdi på minst 4,5.<br />
1.4. Kornstørrelseanalyse<br />
1.5. Klor<br />
Høyst 5 masseprosent av gjødselen skal kunne passere gjennom en sikt med 1 mm maskevidde, og høyst 3<br />
masseprosent skal kunne passere en 0,5 mm sikt.<br />
Høyeste tillatte klorinnhold er satt til 0,02 masseprosent.<br />
1.6. Tungmetaller<br />
Det bør ikke skje noen bevisst tilsetting av tungmetaller, og eventuelle forekomster av slike metaller som følge<br />
av framstillingsprosessen bør ikke overstige den grensen som er fastsatt av komiteen.<br />
Kobberinnholdet skal være høyst 10 mg/kg.<br />
Det er ikke fastsatt grenser for andre tungmetaller.<br />
2. Beskrivelse av detonerbarhetsprøven for ammoniumnitratgjødsel med høyt nitrogeninnhold<br />
Prøven skal utføres på en representativ gjødselprøve. Før detonerbarhetsprøven skal hele prøvens masse<br />
gjennomgå høyst fem varmesykluser.<br />
Gjødselen skal underkastes detonerbarhetsprøven i et vannrett stålrør under følgende vilkår:<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
heltrukket stålrør,<br />
rørlengde: minst 1 000 mm,<br />
nominell utvendig diameter: minst 114 mm,<br />
nominell veggtykkelse: minst 5 mm,<br />
⎯ tennladning: sprengstofftypen og dimensjonene på forsterkningsladningen skal velges slik at det med hensyn<br />
til detonasjonsforplantningen oppnås størst mulig detonasjonsbelastning på gjødselprøven,<br />
⎯<br />
prøvetemperatur: 15-25 °C,<br />
⎯<br />
referansesylindere av bly for påvisning av detonerbarhet: diameter 50 mm, høyde100 mm,
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/105<br />
⎯ plassert med mellomrom på 150 mm slik at røret ligger vannrett. Prøven skal utføres to ganger. Prøven anses<br />
som bestått dersom minst én av referansesylindrene under hver prøve trykkes sammen mindre enn 5 %.<br />
3. metoder for å kontrollere at grenseverdiene i vedlegg III-1 og III-2 overholdes<br />
1. Formål og anvendelsesområde<br />
Metode 1:<br />
metoder for anvendelse av varmesykluser<br />
I dette dokument fastsettes framgangsmåtene for anvendelse av varmesykluser før gjennomføringen av<br />
oljeabsorpsjonsprøven for ren ammoniumnitratgjødsel med høyt nitrogeninnhold og detonerbarhetsprøven<br />
for både ren og sammensatt ammoniumnitratgjødsel med høyt nitrogeninnhold.<br />
Metodene for lukkede varmesykluser beskrevet i dette avsnitt anses for på tilfredsstillende vis å simulere de<br />
forhold som det skal tas hensyn til i forbindelse med avdeling II kapittel IV, men disse metodene simulerer<br />
ikke nødvendigvis alle forhold som kan oppstå under transport og lagring.<br />
2. Varmesykluser omtalt i vedlegg III-1<br />
2.1. Anvendelsesområde<br />
Denne framgangsmåten gjelder anvendelse av varmesykluser før bestemmelse av gjødselens<br />
oljeabsorpsjon.<br />
2.2. Prinsipp og definisjon<br />
Ha prøven i en erlenmeyerkolbe, varm den opp fra romtemperatur til 50 °C og hold den ved denne<br />
temperaturen i to timer (fase ved 50 °C). Avkjøl prøven så til 25 °C og hold den ved denne temperaturen<br />
i to timer (fase ved 25 °C). Kombinasjonen av en fase ved 50 °C etterfulgt av en fase ved 25 °C utgjør til<br />
sammen én varmesyklus. Etter å ha gjennomgått to varmesykluser oppbevares prøven ved en temperatur<br />
på 20 ±3 °C for bestemmelse av oljeabsorpsjonen.<br />
2.3. Utstyr<br />
Vanlig laboratorieutstyr, særlig<br />
⎯<br />
⎯<br />
termostatregulerte vannbad på henholdsvis 25 ± 1 °C og 50 ± 1 °C,<br />
150 ml erlenmeyerkolber.<br />
2.4. Framgangsmåte<br />
Ha hver prøve, på 70 ± 5 g, i en erlenmeyerkolbe, som deretter lukkes med en propp.<br />
Med to timers mellomrom flyttes hver kolbe fra vannbadet på 50 °C til vannbadet på 25 °C og omvendt.<br />
Vannet i hvert bad holdes ved konstant temperatur og holdes i konstant bevegelse ved rask omrøring, slik<br />
at vannivået står høyere enn prøven. Proppene beskyttes mot kondens med kapper av skumgummi.<br />
3. Varmesykluser til bruk for vedlegg III-2<br />
3.1 Anvendelsesområde<br />
Denne framgangsmåten gjelder anvendelse av varmesykluser før detonerbarhetsprøven utføres.<br />
3.2. Prinsipp og definisjon<br />
Prøven varmes opp i en vanntett beholder fra romtemperatur til 50 °C og holdes ved denne temperaturen<br />
i én time (fase ved 50 °C). Prøven avkjøles deretter til en temperatur på 25 °C og holdes ved denne<br />
temperaturen i én time (fase ved 25 °C). Kombinasjonen av en fase ved 50 °C etterfulgt av en fase ved<br />
25 °C utgjør til sammen en varmesyklus. Etter å ha gjennomgått det foreskrevne antall varmesykluser<br />
oppbevares prøven ved en temperatur på 20 (± 3) °C i påvente av detonerbarhetsprøven .
Nr. 10/106 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
3.3. Utstyr<br />
⎯ Et vannbad, med termostatregulering på mellom 20 og 51 °C og en oppvarmings- eller<br />
nedkjølingshastighet på minst 10 °C per time, eller to vannbad, ett termostatregulert bad på 20 °C, og<br />
ett på 51 °C. Vannet i badet eller badene holdes under konstant omrøring, og vannbadene skal være<br />
tilstrekkelig store til å sikre en rikelig vannsirkulasjon.<br />
⎯ En beholder av rustfritt stål, vanntett rundt det hele og forsynt med et termoelement i midten.<br />
Beholderens totale bredde skal være 45 (± 2) mm og veggtykkelsen 1,5 mm (se fig. 1). Beholderens<br />
høyde og lengde skal velges etter vannbadets størrelse, f.eks. lengde 600 mm og høyde 400 mm.<br />
3.4. Framgangsmåte<br />
En tilstrekkelig mengde gjødsel til én detonasjon has i beholderen, og lokket stenges. Beholderen settes i<br />
vannbadet. Vannet varmes opp til 51 °C, idet temperaturen måles i midten av gjødselen. En time etter at<br />
temperaturen i midten av prøven har nådd 50 °C, avkjøles vannet. En time etter at temperaturen i midten<br />
har nådd 25 °C, varmes vannet opp igjen og neste syklus startes. Ved bruk av to vannbad overføres<br />
beholderen til det andre badet etter oppvarmings-/nedkjølingsperioden.<br />
1. Formål og anvendelsesområde<br />
Figur 1<br />
Metode 2<br />
Bestemmelse av oljeabsorpsjon<br />
I dette dokument fastsettes framgangsmåten for bestemmelse av oljeabsorpsjonen i ren ammoniumnitratgjødsel<br />
med høyt nitrogeninnhold.<br />
Metoden kan anvendes på både prillet og granulert gjødsel som ikke inneholder oljeløselige stoffer.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/107<br />
2. Definisjon<br />
Med en gjødsels oljeabsorpsjon menes den oljemengde som absorberes i gjødselen, bestemt ved de fastsatte<br />
bruksvilkår og uttrykt i masseprosent.<br />
3. Prinsipp<br />
Prøven senkes fullstendig ned i gassolje i et bestemt tidsrom, hvoretter overskuddsoljen fjernes på<br />
foreskrevet måte. Deretter måles prøvens masseøkning.<br />
4. Reagens<br />
Gassolje<br />
Maksimal viskositet: 5 mPas ved 40 °C<br />
Densitet: 0,8 til 0,85 g/ml ved 20 °C<br />
Svovelinnhold: ≤ 1% (m/m)<br />
Aske: ≤ 0,1 % (m/m)<br />
5. Utstyr<br />
Vanlig laboratorieutstyr, og:<br />
5.1. Vekt med en nøyaktighet på 0,01 g.<br />
5.2. 500 ml begerglass.<br />
5.3. Trakt av plast, helst med sylindrisk overdel, diameter ca. 200 mm.<br />
5.4. Sikt som passer inn i trakten (5.3), maskevidde 0,5 mm.<br />
Merk: Traktens og siktens størrelse skal være slik at få korn blir liggende oppå hverandre og oljen dermed<br />
lett kan renne av.<br />
5.5. Filterpapir, hurtigfiltrerende, kreppet, mykt, vekt 150 g/m 2 .<br />
5.6. Tørkepapir (laboratoriekvalitet).<br />
6. Framgangsmåte<br />
6.1. Det gjennomføres i rask rekkefølge to atskilte bestemmelser med porsjoner fra samme prøvemateriale.<br />
6.2. Partikler mindre enn 0,5 mm fjernes ved hjelp av sikten (5.4). En porsjon på ca. 50 g veies opp med en<br />
nøyaktighet på 0,01 g i et begerglass (5.2). Tilsett så mye gassolje (4) at gjødselkornene er helt dekket.<br />
Rør om forsiktig for å sikre at overflaten på alle kornene blir fullstendig fuktet. Dekk begerglasset med et<br />
urglass, og la det stå en time ved 25 (± 2) °C.<br />
6.3. Filtrer hele begerglassets innhold gjennom trakten (5.3) utstyrt med sikten (5.4). La det som blir liggende<br />
igjen på sikten stå der i en time, slik at mesteparten av oljen kan renne av.<br />
6.4. Legg to filterpapirer (5.5) på ca. 500 × 500 mm oppå hverandre på et glatt underlag. Brett opp kantene rundt<br />
begge papirene ca. 40 mm for å hindre at gjødselkornene triller bort. Legg to lag tørkepapir (5.6) på midten<br />
av filterpapirene. Tøm alt som ligger på sikten (5.4) over på tørkepapiret og fordel kornene jevnt utover<br />
med en myk, flat børste. Etter to minutter løftes den ene siden av tørkepapiret slik at kornene overføres<br />
til filterpapiret under. Fordel dem utover med børsten. Legg et nytt ark med filterpapir, med kantene på<br />
samme måte brettet oppover, oppå prøven, og rull gjødselkornene mellom arkene med filterpapir med en<br />
sirkelbevegelse og trykk samtidig forsiktig. Stans for hver åttende sirkelbevegelse for å løfte motstående<br />
kanter på filterpapiret og bringe de kornene som har trillet til ytterkantene tilbake til midten. Hold følgende<br />
rytme: Gjør fire fullstendige sirkelbevegelser, først med urviseren, deretter mot urviseren. Samle deretter<br />
kornene inn mot midten som beskrevet ovenfor. Gjenta dette tre ganger (dvs. 24 sirkelbevegelser og to løft<br />
i kantene). Stikk et nytt ark filterpapir forsiktig inn mellom nedre og øvre ark, og la kornene rulle over på<br />
det nye arket ved å løfte kantene på det øverste arket. Dekk kornene med et nytt ark filterpapir, og gjenta<br />
som beskrevet ovenfor. Umiddelbart etter rullingen overføres kornene til en tarert skål og veies igjen til<br />
nærmeste 0,01 g for å bestemme massen av den mengde gassolje som er absorbert.
Nr. 10/108 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
6.5. Gjentakelse av rullingen og ny veiing<br />
Dersom mengden absorbert gassolje i prøveporsjonen er større enn 2 g, legges porsjonen på et nytt sett<br />
med filterpapir, og rulleoperasjonen gjentas, idet kantene løftes i samsvar med nr. 6.4 (d.v.s. 2 ganger 8<br />
sirkelbevegelser, ett løft). Vei porsjonen på nytt.<br />
7. Angivelse av resultatene<br />
7.1. Beregningsmåte og formel<br />
Oljeabsorpsjonen fra de to bestemmelsene (6.1), uttrykt som masseprosent av den siktede prøveporsjonen,<br />
er gitt ved følgende ligning:<br />
der<br />
m2<br />
- m<br />
Oljeabsorpsjon =<br />
m<br />
m1 er den siktede prøveporsjonens (6.2) masse i gram,<br />
1<br />
1<br />
× 100<br />
m2 er prøveporsjonens masse i gram ifølge henholdsvis nr. 6.4 eller 6.5 etter siste veiing.<br />
Som resultat regnes det aritmetiske gjennomsnittet av de to bestemmelsene.<br />
1. Formål og anvendelsesområde<br />
Metode 3<br />
Bestemmelse av brennbare bestanddeler<br />
I dette dokument fastsettes framgangsmåten for bestemmelse av brennbare bestanddeler i ren<br />
ammoniumnitratgjødsel med høyt nitrogeninnhold.<br />
2. Prinsipp<br />
Først fjernes karbondioksid som stammer fra uorganiske tilsetninger ved hjelp av en syre. De organiske<br />
stoffene oksideres med en blanding av kromsyre og svovelsyre. Karbondioksidet som dannes, absorberes<br />
i en løsning av bariumhydroksid. Bunnfallet løses i saltsyre og bestemmes ved tilbaketitrering med<br />
natriumhydroksidløsning.<br />
3. Reagenser<br />
3.1. Kromtrioksid (Cr2O3), analysekvalitet.<br />
3.2 Svovelsyre, 60 volumprosent: 360 ml vann helles i et 1-liters begerglass, og 640 ml svovelsyre tilsettes<br />
forsiktig (densitet ved 20 °C: 1,83 g/ml).<br />
3.3. Sølvnitratløsning, 0,1 mol/l.<br />
3.4. Bariumhydroksidløsning<br />
15 g bariumhydroksid [Ba(OH)2.8H2O] veies og løses fullstendig i varmt vann. Etter avkjøling helles<br />
løsningen over i en 1-liters kolbe. Fyll opp til merket med vann og bland. Filtrer deretter gjennom et<br />
foldefilter.<br />
3.5. Standard saltsyreløsning, 0,1 mol/l.<br />
3.6. Standard natriumhydroksidløsning, 0,1 mol/l.<br />
3.7. Bromfenolblåttløsning: 0,4 g per liter vann.<br />
3.8. Fenolftaleinløsning: 2 g per liter 60 volumprosent etanol.<br />
3.9. Natronkalk: partikkelstørrelse ca. 1,0-1,5 mm.<br />
3.10. Demineralisert vann, nykokt for å fjerne karbondioksid.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/109<br />
4. Utstyr<br />
4.1. Vanlig laboratorieutstyr, særlig<br />
⎯ filterdigel på 15 ml med plate av sintret glass, platediameter: 20 mm, total høyde: 50 mm, porøsitet 4<br />
(porediameter 5 til 15 μm),<br />
⎯<br />
600 ml begerglass.<br />
4.2. Komprimert nitrogen.<br />
4.3. Utstyr bestående av følgende deler, om mulig satt sammen med kuleslipte skjøter (se figur 2):<br />
4.3.1. Absorpsjonsrør A, lengde ca. 200 mm, diameter ca. 30 mm, fylt med natronkalk (3.9), holdt på plass av<br />
plugger av glassfiber.<br />
4.3.2. Reaksjonskolbe B på 500 ml, med siderør og rund bunn.<br />
4.3.3. Vigreux’ fraksjoneringskolonne ca. 150 mm lang (C’).<br />
4.3.4. Kjøler C, med dobbel overflate, 200 mm lang.<br />
4.3.5. Drechselflaske D, som skal holde tilbake eventuell meddestillert syre.<br />
4.3.6. Isbad E til å kjøle drechselflasken.<br />
4.3.7. To absorpsjonsflasker F1 og F2 med diameter 32 til 35 mm, med gasspredere som inneholder en 10 mm<br />
sintret glassplate med lav porøsitet.<br />
4.3.8. Sugepumpe og sugeregulering, G, som består av et T-rør i glass satt inn i kretsen. Den frie enden av dette<br />
røret er forbundet med et kapillarrør ved hjelp av en kort gummislange forsynt med en skrueklemme.<br />
Advarsel: Bruk av kokende kromsyreløsning i utstyr under redusert trykk er farlig, og krever at det tas<br />
nødvendige forholdsregler.<br />
5. Framgangsmåte<br />
5.1. Analyseprøve<br />
Vei opp ca. 10 g ammoniumnitrat med en nøyaktighet på 0,001 g.<br />
5.2. Fjerning av karbonater<br />
Ha analyseprøven i reaksjonskolbe B. 100 ml H2SO4 (3.2) tilsettes. Gjødselskornene vil løse seg opp i<br />
løpet av ca. 10 minutter ved romtemperatur. Apparatet monteres som vist på figuren: Absorpsjonsrøret<br />
(A) forbindes i den ene enden med nitrogenkilden (4.2) via en hydraulisk lås som inneholder et trykk<br />
tilsvarende 5-6 mm kvikksølv, og i den andre enden med tilførselsrøret som stikker ned i reaksjonskolben.<br />
Fraksjoneringskolonnen (C’) og kjøleren (C) med tilførsel av kjølevann monteres. Nitrogenmengden<br />
reguleres slik at løsningen får en moderat gjennomstrømmingshastighet. Bring løsningen til kokepunktet,<br />
og varm den videre i to minutter. Etter dette skulle det ikke utvikles flere bobler. Dersom det fortsatt<br />
utvikles bobler, kokes i ytterligere 30 minutter. Løsningen avkjøles deretter i minst 20 minutter med en<br />
nitrogenstrøm.<br />
Fullfør monteringen av apparatet som vist på figuren ved å forbinde kjøleren med drechselflasken (D),<br />
og denne med absorpsjonsflaskene F1 og F2. Nitrogenstrømmen må ikke brytes under monteringen. 50 ml<br />
bariumhydroksidløsning (3.4) helles hurtig i hver av absorpsjonsflaskene (F1 og F2).<br />
En nitrogenstrøm ledes gjennom løsningen i ca. 10 minutter. Løsningen i absorpsjonsflaskene skal forbli<br />
klar. Hvis ikke, må karbonatfjerningsprosessen gjentas.
Nr. 10/110 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
5.3. Oksidasjon og absorpsjon<br />
Etter at tilførselsrøret for nitrogen er tatt av, tilsettes hurtig, gjennom siderøret til reaksjonskolben<br />
(B), 20 g kromtrioksid (3.1) og 6 ml sølvnitratløsning (3.3). Apparatet forbindes med sugepumpen, og<br />
nitrogenstrømmen reguleres slik at en konstant gasstrøm bobler gjennom platene av sintret glass i de to<br />
absorpsjonsflaskene F1 og F2.<br />
Reaksjonskolben (B) varmes opp til innholdet koker, og holdes slik i halvannen time( 1 ). Det kan<br />
være nødvendig å justere sugereguleringsventilen G for å avpasse nitrogenstrømmen, da det felte<br />
bariumkarbonatet kan tilstoppe platene av sintret glass. Operasjonen er tilfredsstillende gjennomført<br />
dersom bariumhydroksidløsningen i absorpsjonsflaske F2 forblir klar. I motsatt fall må forsøket gjentas.<br />
Oppvarmingen stanses, og apparatet demonteres. Begge gassprederne skylles innvendig og utvendig for<br />
å fjerne bariumhydroksid. Skyllevannet samles i de tilsvarende absorpsjonsflaskene. Etter tur settes de to<br />
sprederne i et 600 ml begerglass, som senere skal benyttes til bestemmelsen.<br />
Filtrer raskt under vakuum først innholdet av absorpsjonsflaske F2 og deretter innholdet av absorpsjonsflaske<br />
F1 gjennom filterdigelen av sintret glass. Bunnfallet samles ved å skylle absorpsjonsflaskene med vann<br />
(3.10), og filterdigelen vaskes med 50 ml av det samme vannet. Filterdigelen settes i begerglasset på 600 ml<br />
tilsatt ca. 100 ml kokt vann (3.10). Hver absorpsjonsflaske fylles med 50 ml kokt vann, og en nitrogenstrøm<br />
sendes gjennom gassprederne i 5 minutter. Vannet overføres deretter til begerglasset. Denne operasjonen<br />
gjentas for å sikre at sprederne er renset omhyggelig.<br />
5.4. Bestemmelse av karbonat fra organiske stoffer<br />
Fem dråper fenolftalein (3.8) tilsettes innholdet i begerglasset. Løsningen blir rød. Titrer med saltsyre (3.5)<br />
til fargen forsvinner. Løsningen røres godt i digelen for å kontrollere at fargen ikke kommer tilbake. Tilsett<br />
fem dråper bromfenolblått og titrer med saltsyre til løsningen blir gul. Tilsett ytterligere 10 ml saltsyre.<br />
Løsningen varmes til den koker, og holdes på kokepunktet i høyst ett minutt. Kontroller nøye at løsningen<br />
ikke lenger inneholder bunnfall.<br />
Etter avkjøling tilbaketitreres med natriumhydroksidløsningen (3.6).<br />
6. Blindprøve<br />
Utfør en blindprøve der det anvendes samme framgangsmåte og samme mengde av alle reagenser.<br />
7. Angivelse av resultatene<br />
Innholdet av brennbare bestanddeler (C), uttrykt som karbon i prosentav prøvens masse, er gitt ved<br />
formelen:<br />
der<br />
E = prøveporsjonens masse i g,<br />
C % = 0,06 ×<br />
v1 2<br />
-<br />
E<br />
v<br />
V1 = det samlede volum i ml av 0,1 mol/l saltsyre som er tilsatt etter at fenolftaleinet skiftet farge,<br />
V2 = volum i ml av 0,1 mol/l natriumhydroksidløsninge som er brukt ved tilbaketitreringen.<br />
( 1 ) En reaksjonstid på halvannen time er tilstrekkelig for de fleste organiske stoffer når sølvnitrat brukes som katalysator.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/111<br />
1. Formål og anvendelsesområde<br />
Figur 2<br />
Metode 4<br />
måling av pH<br />
I dette dokument fastsettes framgangsmåten for måling av pH i en løsning av ren ammoniumnitratgjødsel<br />
med høyt nitrogeninnhold.<br />
2. Prinsipp<br />
Måling av pH i en ammoniumnitratløsning ved hjelp av pH-meter.<br />
3. Reagenser<br />
Destillert eller demineralisert vann, fritt for karbondioksid.
Nr. 10/112 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
3.1. Bufferløsning, pH 6,88 ved 20 °C<br />
Løs 3,4 (± 0,01) g kaliumdihydrogenortofosfat (KH2PO4) i ca. 400 ml vann. Løs deretter 3,55 (± 0,01)<br />
g dinatriumhydrogenortofosfat (Na2HPO4) i ca. 400 ml vann. Overfør de to løsningene kvantitativt til<br />
en 1000 ml målekolbe. Tilsett vann opp til merket og bland væskene. Oppbevar løsningen i en lufttett<br />
beholder.<br />
3.2. Bufferløsning, pH 4,00 ved 20 °C<br />
Løs 10,21 (± 0,01) g kaliumhydrogenftalat (KHC8O4H4) i vann. Overfør løsningen kvantitativt til en<br />
målekolbe på 1000 ml, tilsett vann opp til merket og bland.<br />
Oppbevar løsningen i en lufttett beholder.<br />
3.3. pH- standardløsninger som er å få i handelen, kan benyttes.<br />
4. Utstyr<br />
pH-meter med glass- og kalomelelektroder, følsomhet 0,05 pH-enhet.<br />
5. Framgangsmåte<br />
5.1. Kalibrering av pH-meteret<br />
pH-meteret (4) kalibreres ved en temperatur på 20 (±1) °C ved hjelp av bufferløsning (3.1), (3.2) eller (3.3).<br />
La en langsom strøm av nitrogen passere over løsningens overflate under hele forsøket.<br />
5.2. Bestemmelse<br />
100 ml vann helles over en prøve på 10 (±0,01) g i et 250 ml begerglass. Uløselige bestanddeler fjernes<br />
ved filtrering, dekantering eller sentrifugering av væsken. Mål den klare væskens pH ved 20 (±1) °C, på<br />
samme måte som ved kalibreringen av pH-meteret.<br />
6. Angivelse av resultatene<br />
Resultatene angis i pH-enheter med en nøyaktighet på 0,1 enhet, med opplysning om temperaturen som er<br />
benyttet.<br />
1. Formål og anvendelsesområde<br />
Metode 5<br />
måling av partikkelstørrelser<br />
I dette dokument fastsettes framgangsmåten for sikting av ren ammoniumnitratgjødsel med høyt<br />
nitrogeninnhold.<br />
2. Prinsipp<br />
Prøven siktes for hånd eller maskinelt ved hjelp av et sett med tre sammensatte sikter. Oppsamlet mengde<br />
på hver sikt noteres, og deretter beregnes den prosentandelen av materialet som passerer gjennom<br />
siktene..<br />
3. Utstyr<br />
3.1. Standard prøvesikter med diameter på 200 mm og med trådvev med maskevidde på henholdsvis 2 mm, 1<br />
mm og 0,5 mm, samt ett lokk og én oppsamlingsbeholder for de tre siktene.<br />
3.2. Vekt med en følsomhet på 0,1 g.<br />
3.3. Mekanisk risteapparat (hvis tilgjengelig) som kan bevege prøvesiktene både vertikalt og horisontalt.<br />
4. Framgangsmåte<br />
4.1. Prøven deles i representative porsjoner på ca. 100 g.<br />
4.2. En av prøveporsjonene veies med en nøyaktighet på 0,1 g.<br />
4.3. Settet med sikter monteres i rekkefølge etter økende maskevidde (0,5 mm, 1 mm, 2 mm). Den veide prøven<br />
plasseres på den øverste sikten. Sett lokket på den øverste sikten.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/113<br />
4.4. Rist siktene horisontalt og vertikalt, manuelt eller med det mekaniske risteapparatet. Ved manuell risting<br />
skal det av og til bankes på settet. Fortsett i 10 minutter, eller til mengden som passerer hver sikt på ett<br />
minutt er mindre enn 0,1 g.<br />
4.5. Ta siktene fra hverandre, én for én, og samle innholdet sammen. Børst om nødvendig undersiden med en<br />
myk børste.<br />
4.6. Vei innholdet i hver sikt og på oppsamlingsbeholderen med en nøyaktighet på 0,1 g.<br />
5. Vurdering av resultatene<br />
5.1. Massen av de oppsamlede delmengdene regnes om til prosent av delmengdenes samlede masse (ikke av<br />
den opprinnelige prøveporsjonen som er gjenstand for undersøkelsen).<br />
Beregn prosentandelen for den oppsamlede delmengden i beholderen (partikler på under 0,5 mm): A %.<br />
Beregn prosentandelen for den oppsamlede delmengden på 0,5 mm‑sikten: B %.<br />
Beregn prosentandelen for den oppsamlede delmengden med kornstørrelse på under 1,0 mm, dvs. (A+B)<br />
%.<br />
Summen av delmengdenes masse skal ikke avvike med mer enn 2% fra massen til den opprinnelige<br />
prøveporsjonen.<br />
5.2. Det bør foretas minst to atskilte analyser. De enkelte resultatene for A må ikke avvike i forhold til hverandre<br />
med mer enn 1 % i absoluttverdi, og resultatene for B ikke med mer enn 1,5 % i absoluttverdi. I motsatt<br />
fall gjentas målingen.<br />
6. Angivelse av resultatene<br />
Angi gjennomsnittet av de to resultatene som er oppnådd for henholdsvis A og A+B.<br />
1. Formål og anvendelsesområde<br />
Metode 6<br />
Bestemmelse av klor (kloridioner)<br />
I dette dokument fastsettes framgangsmåten for bestemmelse av klor (i form av kloridioner) i ren<br />
ammoniumnitratgjødsel med høyt nitrogeninnhold.<br />
2. Prinsipp<br />
Kloridioner oppløst i vann bestemmes ved potensiometrisk titrering med sølvnitrat i surt miljø.<br />
3. Reagenser<br />
Destillert eller demineralisert vann uten kloridioner.<br />
3.1. Aceton AR.<br />
3.2. Konsentrert salpetersyre (densitet 1,40 g/ml ved 20 °C).<br />
3.3. Sølvnitrat, 0,1 mol/l standardløsning. Denne løsningen oppbevares i en brun glassflaske.<br />
3.4. Sølvnitrat, 0,004 mol/l standardløsning. Denne løsningen lages umiddelbart før bruk.<br />
3.5. Kaliumklorid, 0,1 mol/l standard referanseløsning. Vei med en nøyaktighet på 0,1 mg 3,7276 g kaliumklorid<br />
av analysekvalitet som på forhånd er tørket i en ovn ved 130 °C i én time og avkjølt til værelsestemperatur<br />
i en eksikkator. Løs den ppveid mengden i litt vann og overfør den kvantitativt til en målekolbe på 500 ml.<br />
Fyll opp med vann til merket og bland.<br />
3.6. Kaliumklorid, 0,004 mol/l standard referanseløsning. Denne løsningen lages umiddelbart før bruk.<br />
4. Utstyr<br />
4.1. Potensiometer med sølvindikatorelektrode og kalomelreferanseelektrode, følsomhet 2 mV og måleområde<br />
-500 til +500 mV.<br />
4.2. Bro som inneholder en mettet løsning av kaliumnitrat, forbundet med kalomelelektroden (4.1) og lukket i<br />
endene med porøse propper.
Nr. 10/114 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.3. Magnetrører med teflonbelagt pinne.<br />
4.4. Mikrobyrette med fin spiss og 0,01 ml gradering .<br />
5. Framgangsmåte<br />
5.1 Standardisering av sølvnitratløsningen<br />
I to lave begerglass av passende størrelse (f. eks. 250 ml) helles henholdsvis 5,00 og 10,00 ml standard<br />
referanseløsning av kaliumklorid. Innholdet i hvert beger titreres som beskrevet nedenfor.<br />
Tilsett 5 ml av salpetersyreløsningen (3.2), 120 ml aceton (3.1) og så mye vann at volumet blir ca. 150 ml.<br />
Sett pinnen på magnetrøreren (4.3) i begerglasset og start røreren. Sølvelektroden og den frie enden<br />
av broen (4.2) nedsenkes i løsningen og elektrodene koples deretter til potensiometeret (4.1). Etter at<br />
apparatets nullstilling er kontrollert, noteres startpotensialet.<br />
Titrer ved hjelp av mikrobyretten (4.4) ved først å tilsette henholdsvis 4 eller 9 ml av sølvnitratløsningen<br />
som tilsvarer standard referanseløsningen av kaliumklorid. Fortsett å tilsette løsningen i porsjoner på<br />
0,1 ml for 0,004 mol/l-løsningene, og i porsjoner på 0,05 ml for 0,1 mol/l-løsningene. Vent etter hver<br />
tilsetting til potensialet har stabilisert seg.<br />
I de to første kolonnene i en tabell noteres tilsatt mengde og de tilsvarende potensialverdiene.<br />
I den tredje kolonnen i tabellen noteres de stigende verdiene (Δ1E) for potensialet E. I den fjerde kolonnen<br />
noteres de positive eller negative forskjellene (Δ2E) i potensialets stigninger (Δ1E). Titreringens sluttpunkt<br />
er nådd når tilsetning av 0,1 eller 0,05 ml (V1) sølvnitratløsning gir den høyeste tillatte verdien for Δ1E.<br />
Til beregning av det eksakte volum (Veq) sølvnitratløsning som svarer til reaksjonens slutt, brukes følgende<br />
formel:<br />
b<br />
Veq = V0 + (V1 × )<br />
B<br />
der<br />
V0 er det samlede volum sølvnitratløsning (i ml) umiddelbart før tilsettingen av den porsjonen som gir den<br />
største økning av Δ1E,<br />
V1 er volumet (i ml) av den siste porsjonnen med sølvnitratløsning (0,1 eller 0,05 ml) som er tilsatt,<br />
b er den siste positive verdien av Δ2E,<br />
B er summen av absoluttverdiene av den siste positive verdien av Δ2E og den første negative verdien av<br />
Δ2E (se eksempel i tabell 1).<br />
5.2. Blindprøve<br />
Det skal utføres en blindprøve, som skal tas med i beregningen av sluttresultatet.<br />
Resultatet V4 av blindprøven på reagensene er gitt i ml ved følgende formel:<br />
der<br />
V4 = 2V3 – V2<br />
V2 er verdien i ml av det eksakte volumet (Veq) sølvnitratløsning som er brukt til titrering av 10 ml av den<br />
anvendte standardreferanseløsningen av kaliumklorid,<br />
V3 er verdien i ml av det eksakte volumet (Veq) sølvnitratløsning som er brukt til titrering av 5 ml av den<br />
anvendte standardreferanseløsningen av kaliumklorid.<br />
5.3. Kontrollforsøk<br />
Blindprøven kan samtidig tjene som kontroll på at utstyret fungerer tilfredsstillende og forsøket blir korrekt<br />
gjennomført.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/115<br />
5.4. Bestemmelse<br />
Ta ut en prøve på 10-20 g og vei den med en nøyaktighet på 0,01 g. Overfør den veide analyseprøven<br />
kvantitativt til et 250 ml begerglass. Tilsett 20 ml vann, 5 ml salpetersyreløsning (3.2), 120 ml aceton (3.1),<br />
og så mye vann at volumet blir ca. 150 ml.<br />
Plasser pinnen på magnetrøreren (4.3) i begerglasset, sett begerglasset på røreren og start den.<br />
Sølvelektroden (4.1) og den frie enden av broen (4.2) nedsenkes i løsningen, og elektrodene koples deretter<br />
til potensiometeret (4.1). Kontroller at apparatet er innstilt på null og noter startpotensialet .<br />
Titrer med sølvnitratløsningen, som tilsettes i porsjoner på 0,1 ml fra mikrobyretten (4.4). Vent etter hver<br />
tilsetting til potensialet har stabilisert seg.<br />
Fortsett titreringen i henhold til nr. 5.1, idet det startes fra 4. avsnitt: «I de to første kolonnene i en tabell<br />
noteres tilsatt mengde og de tilsvarende potensialverdiene.»<br />
6. Angivelse av resultatene<br />
Analyseresultatet uttrykkes som klorinnholdet i prosent i prøven slik den ble mottatt til analyse.<br />
Prosentinnholdet av klor (Cl) beregnes ved hjelp av følgende formel:<br />
der<br />
(0,3545× T × ( 5 -V<br />
V 4 ) × 100<br />
Cl % = )<br />
m<br />
T er konsentrasjonen i den anvendte sølvnitratløsningen, i mol/l,<br />
V4 er resultatet i ml av blindprøven (5.2),<br />
V5 er verdien i ml av Veq som ble funnet under bestemmelsen (5.4),<br />
m er analyseprøvens masse i g.<br />
Volum av sølvnitratløsning<br />
V<br />
(ml)<br />
37<br />
Veq = 4,9 + 0,1 × ——— = 4,943<br />
37 + 49<br />
1. Formål og anvendelsesområde<br />
Tabell 1: Eksempel<br />
Potensial<br />
E<br />
(mV)<br />
4,80 176<br />
4,90 211 35 + 37<br />
5,00 283 72 - 49<br />
5,10 306 23 - 10<br />
5,20 319 13<br />
Metode 7<br />
Bestemmelse av kobber<br />
I dette dokument fastsettes framgangsmåten for bestemmelse av innholdet av kobber i ren<br />
ammoniumnitratgjødsel med høyt nitrogeninnhold.<br />
2. Prinsipp<br />
Prøven løses opp i fortynnet saltsyre, og kobberinnholdet bestemmes ved atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
Δ1E<br />
Δ2E
Nr. 10/116 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
3. Reagenser<br />
3.1. Saltsyre (densitet ved 20 °C = 1,18 g/ml)<br />
3.2. Saltsyreløsning, 6 mol/l.<br />
3.3. Saltsyreløsning, 0,5 mol/l.<br />
3.4. Ammoniumnitrat.<br />
3.5. Hydrogenperoksid, 30 % (masse/volum).<br />
3.6. Kobberløsning( 1 ) (stamløsning): Vei opp 1 g rent kobber med en nøyaktighet på 0,001 g og løs dette i 25 ml<br />
6 mol/l saltsyreløsning (3.2.), tilsett 5 ml hydrogenperoksid (3.5.) porsjonsvis og fortynn med vann til én<br />
liter. 1 ml av denne løsningen inneholder 1000 μg kobber (Cu).<br />
3.6.1. Fortynnet kobberløsning: Fortynn 10 ml av stamløsningen (3.6) til 100 ml med vann, hvoretter 10 ml av<br />
denne løsningen fortynnes med vann til 100 ml. 1 ml av den endelige løsningen inneholder 10 μg kobber<br />
(Cu).<br />
Denne løsningen tilberedes umiddelbart før bruk.<br />
4. Utstyr<br />
Atomabsorpsjonsspektrometer med kobberlampe (324,8 nm).<br />
5. Framgangsmåte<br />
5.1. Tilberedning av løsningen for analyse<br />
Vei opp 25 g av prøven med en nøyaktighet på 0,001 g. Dette has i et 400 ml begerglass. Tilsett forsiktig<br />
20 ml saltsyre (3.1) (det kan bli en kraftig reaksjon på grunn av utvikling av karbondioksid). Tilsett om<br />
nødvendig mer saltsyre. Når gassutviklingen har stoppet, dampes det inn til det blir tørt, på et dampbad,<br />
idet det røres om av og til med en glasstav. Tilsett 15 ml 6 mol/l saltsyreløsning (3.2) og 120 ml vann. Rør<br />
om med glasstaven, som bør stå igjen i begerglasset, og dekk begerglasset med et urglass. Kok løsningen<br />
forsiktig til alt er oppløst og avkjøl den.<br />
Løsningen overføres kvantitativt til en 250 ml målekolbe, idet begerglasset først skylles med 5 ml 6 mol/l<br />
saltsyreløsning (3.2) og deretter to ganger med 5 ml kokende vann. Tilsett 0,5 mol/l saltsyreløsning (3.3)<br />
opp til merket og bland omhyggelig.<br />
Filtrer løsningen gjennom kobberfritt filterpapir( 2 )og kast de første 50 ml.<br />
5.2. Blindløsning<br />
Tilbered en blindløsning der bare prøvematerialet er utelatt og ta hensyn til denne når det endelige resultat<br />
beregnes.<br />
5.3. Bestemmelse<br />
5.3.1. Tilberedning av analyse- og blindløsninger<br />
Fortynn prøveløsningen for analyse (5.1) og blindløsningen (5.2) med 0,5 mol/l saltsyreløsning (3.3) til en<br />
kobberkonsentrasjon som ligger innenfor det optimale måleområdet for spektrometeret. Normalt kreves det<br />
ingen fortynning.<br />
5.3.2. Tilberedning av kalibreringsløsningene<br />
Ved fortynning av standardløsningen (3.6) med 0,5 mol/l saltsyreløsning (3.3) tilberedes minst fem<br />
standardløsninger som svarer til spektrometerets optimale måleområde (0 til 5,0 mg/l Cu). Før det fylles<br />
opp til merket, tilsettes hver løsning ammoniumnitrat (3.4) til en konsentrasjon på 100 mg per ml.<br />
( 1 ) Standardkobberløsning som er å få i handelen, kan benyttes.<br />
( 2 ) Whatman 541 eller tilsvarende.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/117<br />
5.4. Måling<br />
Spektrometeret (4) innstilles på en bølgelengde på 324,8 nm. Bruk en oksiderende luft-acetylen-flamme.<br />
Sprøyt inn tre ganger i samme rekkefølge kalibreringsløsningene (5.3.2.), analyseprøveløsningen og<br />
blindløsningen (5.3.1.), og skyll instrumentet grundig med destillert vann mellom hver innsprøyting.<br />
Kalibreringskurven tegnes med absorpsjonsgjennomsnittene som ordinat og de tilsvarende konsentrasjonene<br />
av kobber i μg/ml som abscisse.<br />
Konsentrasjonen av kobber i de endelige analyse- og blindløsningene bestemmes ut fra<br />
kalibreringskurven.<br />
6. Angivelse av resultater<br />
Prøvens kobberinnhold beregnes ut fra analyseprøvens masse, fortynningene som er foretatt i løpet av<br />
analysen og verdien for blindløsningen. Resultatet uttrykkes i mg Cu/kg.<br />
4. Bestemmelse av detonerbarhet<br />
4.1. Formål og anvendelsesområde<br />
I dette dokument fastsettes framgangsmåten for bestemmelse av detonerbarheten for ren ammoniumnitratgjødsel<br />
med høyt nitrogeninnhold.<br />
4.2. Prinsipp<br />
Prøven innesluttes i et stålrør og utsettes for et detonasjonssjokk fra en eksplosiv tennladning. Detonasjonens<br />
forplantning bestemmes på grunnlag av sammentrykning av blysylindrene som røret var plassert horisontalt<br />
på underforsøket.<br />
4.3. Materialer<br />
4.3.1. Plastisk sprengstoff med 83‑86 % pentritt<br />
Densitet: 1 500-1 600 kg/m 3<br />
Detonasjonshastighet: 7 300-7 700 m/s<br />
Masse: 500 (± 1) g.<br />
4.3.2. Sju lengder med bøyelig detonerende lunte med ikke-metallisk hylse:<br />
Nominell ladning: 11-13 g/m<br />
Lengde på hver lunte: 400 (± 2) mm.<br />
4.3.3. Presset pellet av sekundært sprengstoff med en sentral fordypning for detonator<br />
Sprengstoff: Heksogen/voks 95/5 eller tetryl, eller et lignende sekundært sprengstoff, med eller uten tilsetning<br />
av grafitt<br />
Densitet: 1 500-1 600 kg/m 3<br />
Diameter: 19-21 mm<br />
Høyde: 19-23 mm<br />
Sentral fordypning for detonatoren: Diameter 7-7,3 mm, dybde 12 mm.<br />
4.3.4. Heltrukket stålrør etter ISO-standard 65 — 1981, tykk serie, nominell dimensjon DN 100 (4”)<br />
Utvendig diameter: 113,1-115,0 mm<br />
Veggtykkelse: 5,0-6,5 mm<br />
Lengde: 1 005 (± 2) mm<br />
4.3.5. Bunnplate<br />
Materiale: Lett sveisbart stål<br />
Dimensjon: 160 × 160 mm<br />
Tykkelse: 5 til 6 mm
Nr. 10/118 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.3.6. Seks sylindre av bly<br />
4.3.7. Stålblokk<br />
Diameter: 50 (± 1) mm<br />
Høyde: 100 til 101 mm<br />
Materiale: Bløtt bly som inneholder minst 99,5 % bly<br />
Lengde: Minst 1 000 mm<br />
Bredde: Minst 150 mm<br />
Høyde: Minst 150 mm<br />
Masse: Minst 300 kg, med mindre blokken ikke ligger på et fast underlag.<br />
4.3.8. Plast- eller papphylse for tennladningen<br />
Veggtykkelse: 1,5-2,5 mm<br />
Diameter: 92-96 mm<br />
Høyde: 64-67 mm<br />
4.3.9. Detonator (elektrisk eller ikke-elektrisk) med styrke 8-10<br />
4.3.10. Treskive<br />
Diameter: 92 til 96 mm. Diameteren skal tilsvare den innvendige diameteren til stålrøret (4.3.8)<br />
Tykkelse: 20 mm<br />
4.3.11. Trepinne med samme dimensjoner som detonatoren (3.9)<br />
4.3.12. Knappenåler (høyst 20 mm lange) og stiftemaskin<br />
4.4. Framgangsmåte<br />
4.4.1. Tilberedning av tennladningen som skal settes inn i stålrøret<br />
Det er to metoder for initiering av sprengstoffet i tennladningen; alt etter hvilket utstyr som er tilgjengelig.<br />
4.4.1.1. Samtidig initiering på sju punkter<br />
Figur 1 viser den tennladningen klar til bruk.<br />
4.4.1.1.1. Bor et hull i treskivens (4.3.10) senter, parallelt med dens akse og seks hull symmetrisk fordelt langs en<br />
konsentrisk sirkel med en diameter på 55 mm. Hullene skal ha en diameter på 6-7 mm (se snitt A - B på fig<br />
1), avhengig av luntens (4.3.2) diameter.<br />
4.4.1.1.2. Kapp av sju lengder bøyelig detonerende lunte (4.3.2) med en lengde på 400 mm. Skjær et rent kutt og<br />
forsegl endene med lim for å unngå tap av sprengstoff fra endene. Træ hver av de sju lengdene gjennom<br />
hullene i treskiven (3.10), slik at endene stikker noen centimeter ut på den andre siden. Stikk deretter en<br />
knappenål (3.12) tvers gjennom tekstillaget på hver lunte, i en avstand på 5-6 mm fra hver av endene. Påfør<br />
lim utvendig på luntene i 2 cm bredde på høyde med knappenålene. Trekk deretter hver lunte gjennom<br />
hullene, slik at knappenålene kommer i kontakt med treskiven.<br />
4.4.1.1.3. Det plastiske sprengstoffet (3.1) formes til en sylinder med diameter 92-96 mm, avhengig av diameteren på<br />
plast- eller papphylsen (4.3.8). La hylsen stå på et flatt underlag, og før inn sprengstoffet. Deretter stikkes<br />
treskiven( 1 ) med de sju luntene inn i den øvre delen av hylsenog trykkes fast mot sprengstoffet. Hylsens<br />
høyde (64 til 67 mm) tilpasses deretter slik at dens øvre kant ikke stikker frem over treskivens nivå. Til slutt<br />
festes hylsteret til treskiven, for eksempel med stiftemaskin eller små stifter hele veien rundt.<br />
4.4.1.1.4. De frie endene på de sju luntene samles rundt trepinnen (4.3.11), slik at de befinner seg i et plan vinkelrett<br />
på denne. Bunten med lunter festes til trepinnen med limbånd( 2 ).<br />
( 1 ) Skivens diameter må alltid tilsvare hylsens innvendige diameter.<br />
( 2 ) NB: Når de seks perifere luntelengdene er strammet etter monteringen, skal midtlunten fortsatt være litt slakk.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/119<br />
4.4.1.2. Sentral initiering ved hjelp av en presset sprengstoffpellet<br />
Figur 2 viser tennladningen klar til bruk.<br />
4.4.1.2.1. Tilberedning av en komprimert sprengstoffpellet<br />
Når de nødvendige forholdsregler er truffet, plasseres 10 g sekundært sprengstoff (4.3.3) i en form med<br />
innvendig diameter på 19 til 21 mm. Komprimer sprengstoffet til riktig form og densitet.<br />
(Forholdet diameter/høyde bør være tilnærmelsesvis 1 : 1).<br />
Midt i formens bunn er det en 12 mm høy tapp med diameter 7,0 til 7,3 mm (avhengig av diameteren på<br />
detonatoren), som lager en sylindrisk fordypning i pelleten der detonatoren skal plasseres.<br />
4.4.1.2.2. Tilberedning av tennladningen<br />
Sprengstoffet legges i hylsen (4.3.8), som er plassert loddrett på et flatt underlag. Deretter presses det ved hjelp<br />
av et trestempel, slik at sprengstoffet får en sylindrisk fasong med en fordypning i midten. Sprengstoffpelleten<br />
plasseres i fordypningen. Sett en treskive med et hull i midten med diameter 7,0 til 7,3 mm, der en detonator<br />
skal plasseres. Fest treskiven til hylsen ved hjelp av limbånd som plasseres i kors. Kontroller ved hjelp av<br />
trepinnen (4.3.11) at hullet i treskiven og fordypningen i pelleten stemmer overens.<br />
4.4.2. Tilberedning av stålrørene for detonasjonsforsøkene<br />
I den ene enden av stålrøret (4.3.4) bores to hull med diameter 4 mm loddrett tvers gjennom veggen,<br />
diametralt overfor hverandre, i en avstand av 4 mm fra enden.<br />
Buttsveis bunnplaten (4.3.5) til den andre enden av røret og påse at den rette vinkelen mellom bunnplaten og<br />
rørveggen fylles fullstendig med sveisemetall langs hele omkretsen.<br />
4.4.3. Fylling og lading av røret<br />
Se figur 1 og 2.<br />
4.4.3.1. Prøvematerialet, stålrøret og tennladningen bringes til en temperatur på 20 (±5 ) °C. Til to detonasjonsforsøk<br />
kreves 16-18 kg prøvemateriale.<br />
4.4.3.2. Sett røret i stående posisjon med den kvadratiske bunnplaten på et stødig, plant underlag, helst av betong.<br />
Fyll røret med prøvemateriale til cirka en tredel av rørets høyde. Løft røret 10 cm opp og la det falle loddrett<br />
fem ganger etter hverandre på underlaget, slik at kornene i røret pakkes sammen så tett som mulig. For å<br />
framskynde sammenpakningen, slå på rørveggen med en hammer på 750 til 1000 g mellom hvert fall. Det<br />
skal i alt gis ti slag med hammeren.<br />
Tilsett en ny mengde prøvemateriale i røret, og gjenta operasjonen. Til slutt tilsettes en siste mengde<br />
som avpasses slik at prøvematerialet, etter sammenpakning med ti fall og tjue mellomliggende slag med<br />
hammeren, står 70 mm under rørets øverste kant.<br />
Høyden på fyllingen i stålrøret justeres slik at tennladningen (4.4.1.1 eller 4.4.1.2) som skal settes inn, ligger<br />
helt inntil prøvematerialet over hele overflaten.<br />
4.4.3.3. Sett tennladningen inn i røret slik at den er i kontakt med prøvematerialet over hele overflaten. Treskivens<br />
øvre kant skal være 6 mm under rørets kant. Sørg for at kontakten mellom sprengstoffet og prøven er helt tett<br />
ved å tilsette eller fjerne små mengder med prøvemateriale. Stikk deretter en sikringssplint gjennom hullene<br />
ved rørets åpning og bøy ut bena slik at de ligger flatt mot røret (se figur 1 og 2).<br />
4.4.4. Plassering av stålrøret og blysylindrene (se figur 3)<br />
4.4.4.1. Merk blysylindrenes (4.3.6) endeflater med tall fra 1 til 6. Lag seks merker med 150 mm mellomrom langs<br />
midtlinjen på den horisontalt liggende stålblokken (4.3.7). Det første merket skal være minst 75 mm fra<br />
enden av blokken. Sett en blysylinder loddrett på hvert merke, idet endeflaten på hver sylinder sentreres på<br />
merket.
Nr. 10/120 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.4.4.2. Stålrøret, klargjort som angitt i nr. 4.4.3, legges vannrett på blysylindrene slik at rørets akse er parallell med<br />
stålblokkens midtlinje og den sveisede enden på røret stikker 50 mm utenfor blysylinder nr. 6. For å hindre<br />
at røret ruller, kan det stikkes små trekiler inn mellom toppen på sylindrene og rørets vegg (en på hver side),<br />
eller et kors av tre kan stikkes inn mellom røret og stålblokken.<br />
Merk: Påse at stålrøret er i kontakt med alle blysylindrene. Man kan kompensere for en lett krumming av<br />
rørets overflate ved å dreie røret rundt dets lengdeakse. Dersom en av sylindrene er for høy, slå forsiktig med<br />
en hammer til den får den fastsatte høyde.<br />
4.4.5. Forberedelse til sprengningen<br />
4.4.5.1. Sett opp utstyret i samsvar med nr. 4.4.4 i en bunker eller et tilsvarende sted under jorden innrettet til dette<br />
formål (gruvegang, tunnel). Stålrørets temperatur skal være 20 (± 5) °C før sprengningen.<br />
Merk: Dersom en sprengningsplass av denne typen ikke er tilgjengelig, kan det eventuelt brukes en<br />
betongkledd grop som er dekket med trebjelker. Da det ved sprengningen kan dannes stålsplinter med høy<br />
kinetisk energi, må sprengningen utføres på tilstrekkelig avstand fra boliger og trafikkerte veier.<br />
4.4.5.2. Ved anvendelse av tennladning med sjupunktsinitiering skal det påses at luntene er strukket ut i samsvar med<br />
fotnoten til nr. 4.4.1.1.4, og at de ligger mest mulig vannrett.<br />
4.4.5.3. Til slutt fjernes trepinnen, og detonatoren settes inn i stedet. Sprengningen må ikke finne sted før det farlige<br />
området er evakuert og personalet har søkt dekning.<br />
4.4.5.4. Utløs eksplosjonen.<br />
4.4.6. Vent til røyken (gassformige, til dels giftige, nedbrytningsprodukter, for eksempel nitrøse gasser) har spredt<br />
seg. Deretter samles blysylindrene inn og høyden på hver sylinder måles med skyvelære.<br />
Den prosentvise sammentrykningen av den opprinnelige høyden på 100 mm registreres for hver av de<br />
nummererte blysylindrene. Dersom sammentrykningen har skjedd på skrå, registreres høyeste og laveste<br />
verdi, og gjennomsnittsverdien for disse beregnes.<br />
4.4.7. Det kan eventuelt anvendes en sonde for kontinuerlig måling av detonasjonshastigheten. Denne kan i så fall<br />
settes inn i rørets lengdeakse eller på rørveggen.<br />
4.4.8. Det skal foretas to detonasjonsforsøk per prøve.<br />
4.5. Forsøksrapport<br />
Forsøksrapporten skal angi følgende parametrer for hver sprengning:<br />
— de faktisk målte verdiene for stålrørets ytre diameter og veggtykkelse,<br />
— stålrørets brinellhardhet,<br />
— prøvematerialets og rørets temperatur like før sprengningen,<br />
— prøvematerialets tilsynelatende densitet i røret (i kg/m 3 ),<br />
⎯<br />
høyden på hver enkelt blysylinder etter sprengningen, med angivelse av sylinderens nummer,<br />
— initieringsmåten for tennladningen.<br />
4.5.1. Vurdering av resultatene av forsøket<br />
Dersom minst én blysylinder viser en sammentrykning som er mindre enn 5 % for hver sprengning, skal<br />
resultatene anses som positive og gjødselprøven anses å oppfylle kravene i vedlegg III.2.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/121<br />
Figur 1<br />
Tennladning med sjupunktsinitiering
Nr. 10/122 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Figur 2<br />
Tennladning med sentral initiering
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/123<br />
Figur 3
Nr. 10/124 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
INNLEDNING<br />
VEDLEGG IV<br />
mETODER FOR PRØVETAKING OG ANALySE<br />
A. PRØVETAKINGSMETODE FOR KONTROLL AV GJØDSEL<br />
Korrekt prøvetaking er vanskelig å utføre og krever stor omhu. Nødvendigheten av å få en tilstrekkelig representativ<br />
prøve for den offisielle kontrollen kan derfor ikke understrekes sterkt nok.<br />
Prøvetakingsmetoden beskrevet nedenfor må følges nøye, og prøvetakingen må utføres av spesialister med erfaring i<br />
konvensjonell prøvetaking.<br />
1. Formål og anvendelsesområde<br />
Prøver som er beregnet på offentlig kontroll av gjødselens kvalitet og sammensetning, skal tas i samsvar<br />
med metodene beskrevet nedenfor. Prøver tatt på denne måten skal anses som representative for partiene<br />
de er hentet fra.<br />
2. Prøvetakere<br />
Prøvene skal tas av spesialister med godkjenning for dette formål fra medlemsstatene.<br />
3. Definisjoner<br />
4. Utstyr<br />
Parti: En gjødselmengde som utgjør en enhet, og som har egenskaper som antas å være ensartet.<br />
Enkeltprøve: En mengde som er tatt ut på ett enkelt sted i partiet.<br />
Samleprøve: En blanding av delprøver tatt fra samme parti.<br />
Redusert prøve: En representativ del av samleprøven oppnådd gjennom reduksjon av denne.<br />
Sluttprøve: En representativ del av den reduserte prøven.<br />
4.1. Prøvetakingsutstyret må være laget av materialer som ikke endrer egenskapene til de produktene det skal<br />
tas prøver fra. Utstyret kan være offisielt godkjent av medlemsstatene.<br />
4.2 Anbefalt utstyr til prøvetaking av gjødsel i fast form<br />
4.2.1. Manuell prøvetaking<br />
4.2.1.1. Spade med flat bunn og loddrette sider<br />
4.2.1.2. Prøvetakingssonde med lang spalte eller med kamre. Prøvetakingssondens dimensjoner skal være tilpasset<br />
forholdene partiet befinner seg i (f.eks. beholderens dybde, sekkenes dimensjoner osv.), og størrelsen på<br />
de partiklene som gjødselen består av.<br />
4.2.2. Mekanisk prøvetaking<br />
4.2.3. Deleapparat<br />
Godkjent mekanisk utstyr kan brukes til prøvetaking fra gjødsel i bevegelse.<br />
Apparat som deler prøven i like store deler, kan brukes til uttak av enkeltprøver og tilberedning av reduserte<br />
prøver og sluttprøver.<br />
4.3. Anbefalt utstyr til prøvetaking av gjødsel i flytende form<br />
4.3.1. Manuell prøvetaking<br />
Åpent rør, sonde, flaske eller annet utstyr som egner seg til å ta stikkprøver av partiet.<br />
4.3.2. Mekanisk prøvetaking<br />
Godkjent mekanisk utstyr kan brukes til prøvetaking fra flytende gjødsel i bevegelse.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/125<br />
5. Kvantitative krav<br />
5.1. Parti<br />
Partiet skal være så stort at det kan tas prøver fra alle delene det består av.<br />
5.2. Enkeltprøver<br />
5.2.1. Fast gjødsel i bulk eller flytende gjødsel i beholdere på over 100 kg<br />
5.2.1.1 Partier på inntil 2,5 tonn:<br />
5.2.1.2. Partier på over 2,5 tonn og inntil 80 tonn:<br />
Minste antall enkeltprøver: 2 ganger 0 det antall tonn partiet utgjør ( 1 )<br />
5.2.1.3. Partier over 80 tonn:<br />
Minste antall enkeltprøver: 40<br />
5.2.2. Emballert fast gjødsel eller flytende gjødsel i beholdere (= pakninger, hver på inntil 100 kg)<br />
5.2.2.1. Pakninger på over 1 kg<br />
5.2.2.1.1. Partier på under 5 pakninger:<br />
Minste antall pakninger det skal tas prøver fra( 2 ): Alle pakningene<br />
5.2.2.1.2. Partier på 5-16 pakninger:<br />
Minste antall pakninger det skal tas prøver fra( 2 ): Fire<br />
5.2.2.1.3. Partier på 17-400 pakninger:<br />
Minste antall pakninger det skal tas prøver fra( 2 ): Antall pakninger som utgjør partiet<br />
5.2.2.1.4. Partier på over 400 pakninger:<br />
Minste antall pakninger det skal tas prøver fra( 2 ): 20<br />
5.2.2.2. Pakninger på inntil 1 kg:<br />
5.3. Samleprøve<br />
Minste antall pakninger det skal tas prøver fra( 2 ): Fire<br />
Det skal være én samleprøve for hvert parti. Den samlede massen av enkeltprøvene som utgjør samleprøven,<br />
skal ikke være mindre enn:<br />
5.3.1. Fast gjødsel i bulk eller flytende gjødsel i beholdere på over 100 kg: 4 kg<br />
5.3.2. Emballert fast gjødsel eller flytende gjødsel i beholdere (= pakninger, hver på inntil 100 kg)<br />
5.3.2.1. Pakninger på over 1 kg: 4 kg<br />
5.3.2.2. Pakninger på inntil 1 kg: Massen til innholdet i 4 originalpakninger<br />
5.3.3. Prøve av ammoniumnitratgjødsel tatt ut til forsøk i samsvar med vedlegg III.2: 75 kg<br />
( 1 ) Dersom tallet som framkommer, er en brøk, avrundes det oppover til nærmeste hele tall.<br />
( 2 ) For pakninger der innholdet ikke overstiger 1 kg, utgjør innholdet i én originalpakning en enkeltprøve.<br />
( 1 )
Nr. 10/126 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
5.4. Sluttprøver<br />
Sluttprøvene tas fra samleprøven, om nødvendig etter at denne er blitt redusert. Det kreves analyse av minst<br />
én sluttprøve. Massen til sluttprøven som analyseres, skal være minst 500 g.<br />
5.4.1. Gjødsel i fast og flytende form<br />
5.4.2. Prøve av ammoniumnitratgjødsel til forsøk<br />
Sluttprøvene tas fra samleprøven, om nødvendig etter at denne er blitt redusert.<br />
5.4.2.1. Minste masse for sluttprøven til forsøk etter vedlegg III.1: 1kg<br />
5.4.2.2. Minste masse for sluttprøven til forsøk etter vedlegg III.2: 25 kg<br />
6. Framgangsmåte for prøvetaking og tilberedning og emballering av prøvene<br />
6.1. Generelt<br />
Prøvene skal tas ut og tilberedes så hurtig som mulig, idet det tas hensyn til de forholdsregler som er<br />
nødvendige for å sikre at de forblir representative for gjødselen det er tatt prøver av. Instrumenter, flater og<br />
beholdere som vil komme i kontakt med prøvene, skal være rene og tørre.<br />
For flytende gjødsel skal partiet om mulig blandes før prøvetaking.<br />
6.2. Enkeltprøver<br />
Enkeltprøver skal tas ut tilfeldig fra hele partiet. De skal ha tilnærmelsesvis samme størrelse.<br />
6.2.1. Uemballert fast gjødsel eller flytende gjødsel i beholdere på over 100 kg:<br />
Partiet deles teoretisk opp i et antall omtrent like store deler. Velg tilfeldig ut like mange deler som det<br />
antall enkeltprøver som er fastsatt i nr. 5.2., og ta minst én prøve fra hver av disse delene. Dersom det ved<br />
prøvetaking fra uemballert gjødsel eller fra flytende gjødsel i beholdere på over 100 kg ikke er mulig å<br />
tilfredsstille kravene i nr. 5.1., skal prøvetakingen utføres mens partiet er i bevegelse (lasting eller lossing).<br />
I slike tilfeller skal prøvene tas fra de tilfeldig utvalgte teoretisk inndelte delene som angitt ovenfor, mens<br />
disse er i bevegelse.<br />
6.2.2. Emballert fast gjødsel eller flytende gjødsel i beholdere (= pakninger, hver på inntil 100 kg)<br />
Etter at det antall pakninger som er fastsatt i nr. 5.2, er valgt ut, tas det ut en del av innholdet i hver pakning.<br />
Om nødvendig skal prøvene tas ut etter at pakningene er tømt hver for seg.<br />
6.3. Tilberedning av samleprøven<br />
Enkeltprøvene blandes slik at de utgjør en samleprøve.<br />
6.4. Tilberedning av sluttprøvene<br />
Samleprøven blandes omhyggelig( 1 ).<br />
Om nødvendig reduseres samleprøven til minst 2 kg (redusert prøve), ved hjelp av enten et mekanisk<br />
deleapparat eller ved kvartering.<br />
Det skal så tas ut minst tre sluttprøver med tilnærmet lik masse som tilfredsstiller de kvantitative kravene i<br />
nr. 5.4. Hver prøve has i en egnet, lufttett beholder. Alle nødvendige forholdsregler skal tas for å unngå at<br />
prøvens egenskaper endrer seg.<br />
Sluttprøver til forsøk etter vedlegg III avsnitt 1 og 2 skal oppbevares ved 0-25 °C.<br />
( 1 ) Eventuelle klumper skal brytes opp (om nødvendig skilles de fra massen for så å tilbakeføres).
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/127<br />
7. Emballering av sluttprøver<br />
Beholderne eller pakningene skal forsegles og merkes (hele merkingen må inngå i forseglingen) på en slik<br />
måte at beholderne eller pakningene ikke kan åpnes, og etiketten fjernes, uten at forseglingen skades.<br />
8. Prøvetakingsjournal<br />
Hver prøvetaking skal registreres, slik at hvert parti som en prøve er tatt fra, skal kunne identifiseres<br />
utvetydig.<br />
9. Prøvenes bestemmelsessted<br />
For hvert parti skal minst én sluttprøve sendes så hurtig som mulig til et godkjent analyselaboratorium eller<br />
til forsøksinstitusjonen sammen med de opplysninger som er nødvendige for analysen eller forsøket.<br />
(Se innholdsfortegnelsen, s. XXX)<br />
Laboratorieutstyr<br />
B. METODER FOR ANALYSE AV GJØDSEL<br />
Generelle merknader<br />
Vanlig laboratorieutstyr er ikke angitt i metodebeskrivelsene, bortsett fra at størrelsen på kolber og pipetter er oppgitt.<br />
Som alminnelig regel gjelder at laboratorieutstyret må være godt rengjort, særlig ved bestemmelse av svært små<br />
mengder stoff.<br />
Kontrollprøver<br />
Før analysene skal det kontrolleres at alt utstyr virker som det skal og sikres at analyseteknikken utføres korrekt,<br />
eventuelt ved hjelp av kjemiske forbindelser med kjent sammensetning (f.eks. ammoniumsulfat, monokaliumfosfat<br />
osv.). Resultatene av gjødselanalysene kan vise feil kjemisk sammensetning dersom analyseteknikken ikke følges<br />
strengt. På den annen side er noen av metodene for produkter med en kompleks kjemisk sammensetning strengt<br />
konvensjonelle. I den utstrekning det er mulig , anbefales laboratoriene å bruke referanseprøver med en veldefinert<br />
sammensetning eller med veldefinerte spesifikasjoner.<br />
1. Reagenser<br />
Generelle bestemmelser om analysemetoder for gjødsel<br />
Med mindre annet er presisert i analysemetoden, må samtlige reagenser være analyserene (p.a.). Til analyse av<br />
mikronæringsstoffer må reagensenes renhet kontrolleres med en blindprøve. Det kan være nødvendig å foreta en<br />
ytterligere rensing alt etter hvilket resultat som oppnås.<br />
2. Vann<br />
Når det i analysemetodene nevnes løsning, fortynning, skylling eller vasking, uten at det presiseres nærmere<br />
hvilket løsnings- eller fortynningsmiddel som skal brukes, er dette middelet vann. Vanligvis må vannet være<br />
demineralisert eller destillert. I særlige tilfeller, som er angitt i analysemetoden, må vannet ha gjennomgått<br />
bestemte renseprosesser.<br />
3. Laboratorieutstyr<br />
Med tanke på det utstyr som er vanlig i kontrollaboratorier, vises det i analysemetodene bare til spesielle<br />
instrumenter og apparater, eller til instrumenter og apparater som trengs når det stilles særlige krav. Dette utstyret<br />
må være fullstendig rent, særlig ved bestemmelse av små mengder. Når det gjelder målekolber og måleglass, må<br />
laboratoriet sørge for at nøyaktigheten er i samsvar med relevante måletekniske standarder.<br />
1. Formål<br />
Metode 1<br />
Tilberedning av analyseprøve<br />
I dette dokument fastsettes en metode for tilberedning av analyseprøven fra sluttprøven.
Nr. 10/128 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
2. Prinsipp<br />
Tilberedningen av en sluttprøve mottatt ved laboratoriet består av en rekke operasjoner, vanligvis sikting,<br />
finmaling og blanding, utført på en slik måte at<br />
⎯ på den ene side den minste av de oppveide mengder fastsatt i analysemetodene er representativ for<br />
laboratorieprøven, og<br />
⎯ på den annen side gjødselens findelingsgrad ikke kan ha blitt endret under tilberedningen i så høy grad<br />
at løseligheten i de forskjellige ekstraksjonsreagensene påvirkes merkbart.<br />
3. Prøvetakingsutstyr<br />
Deleapparat (valgfritt).<br />
Sikter med maskevidde på 0,2 mm og 0,5 mm.<br />
Kolber på 250 ml med lufttett lukking.<br />
Morter med pistill av porselen eller en kvern.<br />
4. Valg av behandlingsmåte<br />
Innledende merknad<br />
Dersom produktet egner seg til det, er det bare nødvendig å oppbevare en representativ del av<br />
sluttprøven.<br />
4.1. Sluttprøver som ikke må finmales<br />
Kalsiumnitrat, kalsiummagnesiumnitrat, natriumnitrat, chilesalpeter, kalsiumcyanamid, nitratholdig<br />
kalsiumcyanamid, ammoniumsulfat, ammoniumnitrat med over 30 % N, urea, thomasfosfat, delvis oppløst<br />
råfosfat, utfelt dikalsiumfosfatdihydrat, pyrofosfat, aluminiumkalsiumfosfat, bløtt råfosfat.<br />
4.2. Sluttprøver som skal deles opp, og hvorav en del må finmales<br />
Dette er produkter som visse bestemmelser utføres på uten forutgående finmaling (f.eks. bestemmelse av<br />
finmalingsgrad), mens andre bestemmelser foretas etter finmaling. Til disse hører alle typer sammensatt<br />
gjødsel som inneholder følgende fosfatforbindelser: thomasfosfat, aluminiumkalsiumfosfat, pyrofosfat,<br />
bløtt råfosfat og delvis oppløst råfosfat. Del sluttprøven i to så like deler som mulig ved hjelp av<br />
deleapparat eller firdelingsmetoden.<br />
4.3. Sluttprøver der alle bestemmelser utføres på et finmalt produkt<br />
5. metode<br />
Finmalingen kan begrenses til en representativ del av sluttprøven. Dette omfatter alle gjødseltyper på listen<br />
unntatt dem som er nevnt i nr. 4.1. og 4.2.<br />
Den delen av sluttprøven som er omhandlet i nr. 4.2 og 4.3, siktes raskt gjennom en sikt med 0,5 mm<br />
maskevidde. Sikteresten finmales forsiktig, slik at det oppnås et produkt der det er minimalt med fine<br />
partikler, og siktes så. Finmalingen må utføres slik at materialet ikke utsettes for merkbar oppvarming.<br />
Denne operasjonen gjentas helt til det ikke er noen sikterest igjen, og den må utføres så hurtig som mulig<br />
for å unngå ethvert opptak eller tap av bestanddeler (vann, ammoniakk). Alt finmalt og siktet materiale has<br />
i en ren kolbe som kan lukkes lufttett.<br />
Hele prøven blandes omhyggelig før noen som helst oppveiing for analyse.<br />
6. Spesialtilfeller<br />
a)<br />
b)<br />
Gjødsel som inneholder en blanding av forskjellige typer krystaller<br />
I dette tilfellet skjer det ofte en separering. Det er derfor absolutt nødvendig å knuse og sikte prøven<br />
gjennom en 0,200 mm sikt. Eksempel: Blanding av ammoniumfosfat og kaliumnitrat. For disse<br />
produktenes vedkommende anbefales det å finmale hele sluttprøven.<br />
Sikterester som er vanskelige å finmale og som ikke inneholder plantenæringsstoffer<br />
Sikteresten veies og det tas hensyn til dens masse ved beregningen av sluttresultatet.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/129<br />
c)<br />
d)<br />
1. Formål<br />
Produkter som lett dekomponeres ved oppvarming<br />
Finmalingen skal utføres på en slik måte at all oppvarming unngås. Finmalingen bør i dette tilfellet<br />
utføres i en morter. Eksempel: Sammensatt gjødsel som inneholder kalsiumcyanamid eller urea.<br />
Produkter som er usedvanlig fuktige, eller som blir pastaaktige ved finmaling<br />
For å sikre ensartethet velges en sikt med den minste maskevidde som egner seg når klumpene<br />
knuses for hånd eller med pistill. Dette kan gjelde blandinger der noen av bestanddelene inneholder<br />
krystallvann.<br />
Metode 2<br />
Nitrogen<br />
Metode 2.1<br />
Bestemmelse av ammoniumnitrogen<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av ammoniumnitrogen.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden kan anvendes på all nitrogenholdig gjødsel, herunder sammensatt gjødsel, der nitrogen<br />
finnes bare som ammoniumsalter eller ammoniumsalter sammen med nitrater.<br />
Metoden kan ikke anvendes på gjødsel som inneholder urea, cyanamid eller andre organiske<br />
nitrogenforbindelser.<br />
Utdriving av ammoniakken ved tilsetting av et overskudd av natriumhydroksid; destillasjon; bestemmelse<br />
av ammoniakkutbyttet i et gitt volum standard svovelsyre og titrering av syreoverskuddet med en<br />
standardløsning av natrium- eller kaliumhydroksid.<br />
Destillert eller demineralisert vann, fritt for karbondioksid og nitrogenforbindelser av enhver art.<br />
4.1. Fortynnet saltsyre: Én del HCl (d20 = 1,18 g/ml) og én del vann<br />
4.2. Svovelsyre: 0,1 mol/l<br />
4.3. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,1<br />
mol/l<br />
4.4. Svovelsyre: 0,2 mol/l<br />
4.5. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,2<br />
mol/l<br />
4.6. Svovelsyre: 0,5 mol/l<br />
4.7. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,5<br />
mol/l<br />
til variant a.<br />
til variant b (se merknad 2).<br />
til variant c (se merknad 2).<br />
4.8. Natriumhydroksidløsning som inneholder ca. 30 % NaOH (d20 = 1,33 g/ml), ammoniakkfri<br />
4.9. Indikatorløsninger<br />
4.9.1. Blandet indikator<br />
Løsning A: Løs 1 g metylrødt i 37 ml 0,1 mol/l natriumhydroksidløsning og fyll opp med vann til én<br />
liter.
Nr. 10/130 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Løsning B: Løs 1 g metylenblått i vann og fyll opp til én liter.<br />
Bland én del av løsning A med to deler av løsning B.<br />
Denne indikatoren er fiolett i sur løsning, grå i nøytral løsning og grønn i basisk løsning. Bruk 0,5 ml (10<br />
dråper) av denne indikatorløsningen.<br />
4.9.2. Indikatorløsning av metylrødt<br />
Løs 0,1 g metylrødt i 50 ml 95 % etanol, fyll opp med vann til 100 ml og filtrer om nødvendig. Denne<br />
indikatoren (fire til fem dråper) kan brukes istedenfor den foregående.<br />
4.10. Granulert pimpstein, vasket i saltsyre og kalsinert<br />
4.11. Ammoniumsulfat p.a.<br />
5. Utstyr<br />
5.1. Destillasjonsapparat som består av en passe stor rundbunnet kolbe koplet til en kjøler ved hjelp av en<br />
dråpefanger<br />
Merknad 1<br />
De forskjellige utstyrstypene som er godkjent og anbefalt for denne bestemmelsen, er gjengitt med alle<br />
konstruksjonsdata i figur 1, 2, 3 og 4.<br />
5.2. Pipetter på 10, 20, 25, 50, 100 og 200 ml<br />
5.3. Målekolbe på 500 ml<br />
5.4. Rotasjonsristeapparat, 35-40 omdreininger i minuttet<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Analysemetode<br />
7.1. Tilberedning av prøveløsningen<br />
Prøvens løselighet i vann ved romtemperatur i forholdet 2 % (masse/volum) undersøkes. Vei opp med en<br />
nøyaktighet på 0,001 g og i samsvar med opplysningene i tabell 1 en mengde på 5 eller 7 eller 10 g av den<br />
tilberedte prøven og overfør den til en 500 ml målekolbe. Gå fram på følgende måte, avhengig av resultatet<br />
av løselighetsforsøket:<br />
a)<br />
Produkter som er helt løselige i vann<br />
Kolben tilsettes en vannmengde som er tilstrekkelig til å løse opp prøven, og ristes; når prøven er helt<br />
oppløst, fylles kolben til merket og innholdet blandes godt.<br />
b) Produkter som ikke er fullstendig løselige i vann<br />
Kolben tilsettes 50 ml vann og deretter 20 ml saltsyre (4.1). Rist og la stå til utviklingen av<br />
karbondioksid har opphørt helt. Tilsett ytterligere 400 ml vann, og la det hele ristes en halv time i<br />
rotasjonsristeapparatet (5.4). Fyll kolben til merket med vann bland innholdet og filtrer det gjennom et<br />
tørt filter over i en tørr beholder.<br />
7.2. Analyse av løsningen<br />
Alt etter hvilken variant som velges, tilsettes i mottakerkolben en nøyaktig oppmålt mengde standard<br />
svovelsyreløsning som angitt i tabell 1. Tilsett riktig mengde av den valgte indikatorløsningen (4.9.1 eller<br />
4.9.2) og om nødvendig vann for å få et volum på minst 50 ml. Enden av kjølerens forlengelsesrør må ligge<br />
under løsningens overflate.<br />
Fra den klare løsningen overføres det i samsvar med opplysningene i tabellen med en pipette en<br />
delmengde( 1 ) til apparatets destillasjonskolbe. Fyll opp med vann til et samlet volum på ca. 350 ml og<br />
tilsett flere korn pimpstein for å kontrollere kokingen.<br />
( 1 ) Mengden av ammoniumnitrogen i delmengden i henhold til tabell 1 vil være omtrent<br />
— 0,05 g for variant a,<br />
— 0,10 g for variant b,<br />
— 0,20 g for variant c.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/131<br />
Monter destillasjonsapparatet. Ta forholdsregler for å unngå tap av ammoniakk og tilsett i destillasjonskolben<br />
10 ml konsentrert natriumhydroksidløsning (4.8), eller 20 ml av reagensen dersom det er brukt 20 ml<br />
saltsyre (4.1) til å løse opp prøven. Varm kolben opp gradvis for å unngå sterk koking. Når kokingen har<br />
begynt, destiller med en hastighet av ca. 100 ml destillat per 10-15 minutter inntil det samlede destillatet<br />
utgjør ca. 250 ml( 1 ). Når det ikke lenger er fare for tap av ammoniakk, senkes mottakerkolben slik at<br />
kjølerens forlengelsesrør kommer over væskeoverflaten.<br />
Kontroller destillatet som kommer etterpå med en egnet reagens for å sikre at all ammoniakk er fullstendig<br />
destillert. Vask kjølerens endestykke med litt vann og titrer syreoverskuddet med den standardløsningen av<br />
natrium- eller kaliumhydroksid som er fastsatt for den valgte varianten (se merknad 2).<br />
Merknad 2<br />
7.3. Blindprøve<br />
Til tilbaketitreringen kan det brukes standardløsninger med andre styrkegrader, forutsatt at mengdene som<br />
brukes ved titreringen, ikke overstiger 40-45 ml.<br />
Utfør en blindprøve under samme vilkår, og ta hensyn til denne ved beregningen av sluttresultatet.<br />
7.4. Kontrollprøve<br />
Før analysene skal det kontrolleres at utstyret virker som det skal og sikres at metoden anvendes korrekt<br />
ved hjelp av en delmengde av en nytilberedt løsning av ammoniumsulfat (4.11) som inneholder den største<br />
mengden nitrogen som er fastsatt for den valgte varianten .<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
9. Vedlegg<br />
Analyseresultatet uttrykkes som prosentandelen av ammoniumnitrogen i gjødselen slik den er mottatt til<br />
analyse.<br />
Som nevnt i merknad 1 i 5.1 «Utstyr» viser figur 1, 2, 3 og 4 konstruksjonsdataene for de forskjellige typer<br />
apparater som er brukt i dette dokumentet.<br />
Tabell 1<br />
Bestemmelse av ammoniumnitrogen og av ammonium- og nitratnitrogen i gjødsel<br />
Tabell over veiing, fortynning og beregning som skal utføres for metodens variant a, b og c<br />
Variant a<br />
Cirka største mengde nitrogen som skal destilleres: 50 mg.<br />
Mengde av 0,1 mol/l svovelsyre til mottakerkolben: 50 ml.<br />
Tilbaketitrering med NaOH eller KOH 0,1 mol/l.<br />
Deklarasjon<br />
(% N)<br />
Mengde som<br />
skal veies (g)<br />
Fortynning<br />
(ml)<br />
Prøveløsning som skal<br />
destilleres<br />
(ml)<br />
Angivelse av resultatet (a)<br />
(% N = (50 — A) F)<br />
0-5 10 500 50 (50 — A) × 0,14<br />
5-10 10 500 25 (50 — A) × 0,28<br />
10-15 7 500 25 (50 — A) × 0,40<br />
15-20 5 500 25 (50 — A) × 0,56<br />
20-40 7 500 10 (50 — A) × 1,00<br />
(a) Ved angivelse av resultater med formelen gjelder følgende:<br />
— 50 eller 35 = ml standard svovelsyreløsning til mottakerkolben,<br />
— A = ml natrium- eller kaliumhydroksid til tilbaketitreringen,<br />
— F = faktor som omfatter veid mengde, fortynning, delmengde av prøven til destillasjon og volumetrisk<br />
ekvivalent.<br />
( 2 ) Kjøleren skal innstilles slik at det sikres en kontinuerlig strøm av kondensat. Destillasjonen bør gjennomføres på 30-40 minutter.
Nr. 10/132 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Variant b<br />
Cirka største mengde nitrogen som skal destilleres: 100 mg.<br />
Mengde av 0,2 mol/l svovelsyre til mottakerkolben: 50 ml.<br />
Tilbaketitrering med NaOH eller KOH 0,2 mol/l.<br />
Deklarasjon<br />
(% N)<br />
Mengde som<br />
skal veies (g)<br />
Fortynning<br />
(ml)<br />
Prøveløsning som skal<br />
destilleres<br />
(ml)<br />
Angivelse av resultatet (a)<br />
(% N = (50 — A) F)<br />
0-5 10 500 100 (50 — A) × 0,14<br />
5-10 10 500 50 (50 — A) × 0,28<br />
10-15 7 500 50 (50 — A) × 0,40<br />
15-20 5 500 50 (50 — A) × 0,56<br />
20-40 7 500 20 (50 — A) × 1,00<br />
(a) Ved angivelse av resultater med formelen gjelder følgende:<br />
— 50 eller 35 = ml standard svovelsyreløsning til mottakerflasken<br />
— A = mm natrium- eller kaliumhydroksid til tilbaketitrering<br />
— F = faktor som omfatter veid mengde, fortynning, delmengde av prøven til destillasjon og volumetrisk<br />
ekvivalent<br />
Variant c<br />
Cirka største mengde nitrogen som skal destilleres: 200 mg.<br />
Mengde av 0,5 mol/l svovelsyre til mottakerkolben: 35 ml.<br />
Tilbaketitrering med NaOH eller KOH 0,5 mol/l.<br />
Deklarasjon<br />
(% N)<br />
Mengde som<br />
skal veies (g)<br />
Fortynning<br />
(ml)<br />
Prøveløsning som skal<br />
destilleres<br />
(ml)<br />
Angivelse av resultatet (a)<br />
(% N = (50 — A) F)<br />
0-5 10 500 200 (35 — A) × 0,175<br />
5-10 10 500 100 (35 — A) × 0,350<br />
10-15 7 500 100 (35 — A) × 0,500<br />
15-20 5 500 100 (35 — A) × 0,700<br />
20-40 5 500 50 (35 — A) × 1,400<br />
(a) Ved angivelse av resultater med formelen gjelder følgende:<br />
— 50 eller 35 = ml standard svovelsyreløsning til mottakerflasken<br />
— A = mm natrium- eller kaliumhydroksid til tilbaketitreringen<br />
— F = faktor som omfatter veid mengde, fortynning, delmengde av prøven til destillasjon og volumetrisk<br />
ekvivalent
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/133<br />
Figur 1
Nr. 10/134 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Figur 2
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/135<br />
Figur 3
Nr. 10/136 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Figur 4
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/137<br />
Forklaring til figur 1, 2, 3 og 4<br />
Figur 1<br />
a) Rundbunnet kolbe på 1 000 ml med lang hals.<br />
b) Destillasjonsrør med dråpefanger, forbundet med kjøleren med en kuleforbindelse (nr. 18) i utgangen<br />
(kuleforbindelsen for tilkopling til kjøleren kan erstattes med et passende mellomstykke av gummi).<br />
c) Trakt med teflonkran for tilsetting av natriumhydroksid (kranen kan også erstattes med et mellomstykke av gummi<br />
med en klype).<br />
d) 6-kulers kjøler med kuleforbindelse (nr. 18) i inntaket, og i utgangen forlenget med en glasspiss ved hjelp av<br />
et lite mellomstykke av gummi (dersom forbindelsen til destillasjonsrøret består av en gummislange, erstattes<br />
kuleforbindelsen med en passende gummikork).<br />
e) Kolbe på 500 ml til oppsamling av destillatet.<br />
Utstyret er laget av borsilikatglass.<br />
Figur 2<br />
a) Rundbunnet kolbe på 1 000 ml med kort hals og kuleforbindelse (nr. 35).<br />
b) Destillasjonsrør med dråpefanger, forbundet med kjøleren ved hjelp av kuleforbindelse (nr. 35) i inntaket<br />
og kuleforbindelse (nr. 18) i utgangen, og forbundet på siden med en trakt med teflonkran for tilsetting av<br />
natriumhydroksid.<br />
c) 6-kulers kjøler med kuleforbindelse (nr. 18) i inntaket og i utgangen tilsluttet et forlengelsesrør i glass ved hjelp av<br />
et lite mellomstykke av gummi.<br />
d) Kolbe på 500 ml til oppsamling av destillatet.<br />
Utstyret er laget av borsilikatglass.<br />
Figur 3<br />
a) Rundbunnet kolbe på 750 eller 1 000 ml med lang hals og krave.<br />
b) Destillasjonsrør med dråpefanger og kuleforbindelse (nr. 18) i utgangen.<br />
c) Vinkelbøyd rør med kuleforbindelse (nr. 18) i inntaket og en «dryppnese» i utgangen (forbindelsen til<br />
destillasjonsrøret kan også bestå av et gummirør i stedet for kuleforbindelsen).<br />
d) 6-kulers kjøler forbundet i utgangen med et forlengelsesrør i glass ved hjelp av et mellomstykke av gummi.<br />
e) Kolbe på 500 ml til oppsamling av destillatet.<br />
Utstyret er laget av borsilikatglass.<br />
Figur 4<br />
a) Rundbunnet kolbe på 1 000 ml med lang hals og krave.<br />
b) Destillasjonsrør med dråpefanger og kuleforbindelse (nr. 18) i utgangen, forbundet på siden med en trakt med<br />
teflonkran for tilsetting av natriumhydroksid (en passende gummikork kan brukes istedenfor kuleforbindelsen;<br />
kranen kan erstattes med et mellomstykke av gummi med en passende klype).<br />
c) 6-kulers kjøler med kuleforbindelse(nr. 18) i inntaket og forbundet i utgangen med en gummislange til et<br />
forlengelsesrør i glass (dersom forbindelsen til destillasjonsrøret består av en gummislange, kan kuleforbindelsen<br />
erstattes med en passende gummikork).<br />
d) Kolbe på 500 ml til oppsamling av destillatet.<br />
Utstyret er laget av borsilikatglass.
Nr. 10/138 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1. Formål<br />
Metode 2.2<br />
Bestemmelse av nitrat- og ammoniumnitrogen<br />
Metode 2.2.1<br />
Bestemmelse av nitrat- og ammoniumnitrogen ifølge Ulsch<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av nitrat- og ammoniumnitrogen med reduksjon<br />
ifølge Ulsch.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
All nitrogenholdig gjødsel, herunder sammensatt gjødsel, der nitrogen finnes bare som nitrat eller som<br />
nitrat- og ammoniumforbindelser.<br />
Reduksjon av nitrater og nitritter til ammoniumforbindelser ved hjelp av metallisk jern i surt miljø.<br />
Utdriving av ammoniakken ved tilsetting av overskudd av natriumhydroksid, destillasjon av ammoniakk<br />
og bestemmelse av ammoniakkutbyttet i et gitt volum standard svovelsyreløsning. Titrering av<br />
svovelsyreoverskuddet med en standardløsning av natrium- eller kaliumhydroksid.<br />
Destillert eller demineralisert vann, fritt for karbondioksid og nitrogenforbindelser av enhver art.<br />
4.1. Fortynnet saltsyre: Én del HCl (d20 = 1,18 g/ml) og én del vann.<br />
4.2. Svovelsyre: 0,1 mol/l<br />
4.3. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,1 mol/l<br />
4.4. Svovelsyreløsning som inneholder ca. 30 % H2SO4 (vekt/volum), ammoniakkfri<br />
4.5. Pulverisert jern redusert i hydrogen (den foreskrevne mengden skal kunne redusere minst 0,05 g<br />
nitratnitrogen)<br />
4.6. Natriumhydroksidløsning som inneholder ca. 30 % NaOH (d20 = 1,33 g/ml), ammoniakkfri<br />
4.7. Indikatorløsninger<br />
4.7.1. Blandet indikator<br />
Løsning A:Løs 1 g metylrødt i 37 ml 0,1 mol/l natriumhydroksidløsning og fyllopp med vann til én liter.<br />
Løsning B: Løs 1 g metylenblått i vann og fyll opp til én liter.<br />
Bland én del løsning A med to deler løsning B.<br />
Denne indikatoren er fiolett i sur løsning, grå i nøytral løsning og grønn i basisk løsning. Bruk 0,5 ml (10<br />
dråper) av denne indikatorløsningen.<br />
4.7.2. Indikatorløsning av metylrødt<br />
Løs 0,1 g metylrødt i 50 ml 95 % etanol, fyll opp med vann til 100 ml og filtrer om nødvendig.<br />
Denne indikatoren (fire til fem dråper) kan brukes istedenfor den foregående.<br />
4.8. Granulert pimpstein, vasket i saltsyre og kalsinert.<br />
4.9. Natriumnitrat p.a.<br />
5. Utstyr<br />
Se metode 2.1 «Bestemmelse av ammoniumnitrogen».
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/139<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1 «Tilberedning av analyseprøve».<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av løsningen<br />
Se metode 2.1 «Bestemmelse av ammoniumnitrogen».<br />
7.2. Framgangsmåte<br />
7.3. Blindprøve<br />
Ha nøyaktig 50 ml titrert svovelsyre (4.2) som angitt i tabell 1 i metode 2.1 (variant a) i mottakerkolben og<br />
tilsett en passende mengde av den valgte indikatorløsningen (4.7.1 eller 4.7.2). Kjølerens forlengelsesrør<br />
skal ligge under syren i mottakerkolben.<br />
Fra den klare løsningen tas det med en pipette en delmengde som angitt i tabell 1 i metode 2.1 (variant a).<br />
Denne overføres til apparatets destillasjonskolbe. Tilsett 350 ml vann og 20 ml 30 % svovelsyreløsning<br />
(4.4), rist og tilsett 5 g redusert jern (4.5). Skyll kolbens hals med noen ml vann, og sett en liten, langstilket<br />
glasstrakt i kolbehalsen. Sett kolben i kokende vannbad i én time, og skyll så traktens stilk med noen<br />
milliliter vann.<br />
Ta forholdsregler for å unngå tap av ammoniakk, og tilsett i destillasjonskolben 50 ml konsentrert<br />
natriumhydroksidløsning (4.6), eller 60 ml av samme løsning dersom det er brukt 20 ml HCl (1 + 1) (4.1)<br />
til å løse opp prøven. Monter destillasjonsapparatet. Deretter destilleres ammoniakken som beskrevet i<br />
metode 2.1.<br />
Utfør en blindprøve (prøvemengden utelates) under samme vilkår, og ta hensyn til denne ved beregningen<br />
av sluttresultatet.<br />
7.4. Kontrollprøve<br />
Før analysene skal det sikres at utstyret virker som det skal og at analyseteknikken utføres korrekt ved<br />
hjelp av en delmengde av en nylig tilberedt løsning av kaliumnitrat (4.9) som inneholder 0,045-0,050 g<br />
nitrogen.<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
1. Formål<br />
Analyseresultatet uttrykkes som prosentandelen av nitratnitrogen eller av nitrat- og ammoniumnitrogen i<br />
gjødselen slik den er mottatt til analyse.<br />
Metode 2.2.2<br />
Bestemmelse av nitrat- og ammoniumnitrogen ifølge Arnd<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av nitrat- og ammoniumnitrogen etter reduksjon<br />
ifølge Arnd (tilpasset variantene a, b og c).<br />
2. Anvendelsesområde<br />
Se metode 2.2.1.<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Reduksjon av nitrater og nitritter til ammoniumforbindelser i en nøytral vandig løsning ved hjelp av en<br />
metallegering som består av 60 % kobber (Cu) og 40 % magnesium (Mg) (Arnds legering) når det er<br />
magnesiumklorid (MgCl2) til stede.<br />
Destillasjon av ammoniakken og bestemmelse av ammoniumutbyttet i en kjent mengde standard<br />
svovelsyreløsning. Titrering av syreoverskuddet med en standardløsning av natrium- eller<br />
kaliumhydroksid.<br />
Destillert eller demineralisert vann, fritt for karbondioksid og nitrogenforbindelser av enhver art.
Nr. 10/140 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.1. Fortynnet saltsyre: Én del HCl (d = 1,18) og én del vann.<br />
4.2. Svovelsyre: 0,1 mol/l<br />
4.3. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,1 mol/l<br />
4.4. Svovelsyre: 0,2 mol/l<br />
4.5. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,2 mol/l<br />
4.6. Svovelsyre: 0,5 mol/l<br />
4.7. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,5 mol/l<br />
4.8. Natriumhydroksidløsning, ca. 2 mol/l<br />
4.9. Arnds legering p.a.: Kornstørrelse under 1,0 mm<br />
4.10. 20 % magnesiumkloridløsning<br />
til variant a.<br />
til variant b (se merknad 2, metode<br />
2.1).<br />
til variant c (se merknad 2, metode<br />
2.1).<br />
200 g magnesiumklorid p.a. (MgCl2. 6H2O) helles i en 1 l flatbunnet kolbe og løses i ca. 600-700 ml vann.<br />
For å hindre skumdannelse tilsettes 15 g magnesiumsulfat (MgSO4 · 7H2O).<br />
Etter oppløsningen tilsettes 2 g magnesiumoksid og noen korn pimpstein, og suspensjonen konsentreres<br />
til 200 ml ved koking (på denne måten fjernes eventuelle spor av ammoniakk som måtte være tilstede i<br />
reagensene). Avkjøl, fyll opp til én liter og filtrer.<br />
4.11. Indikatorløsninger<br />
4.11.1. Blandet indikator<br />
Løsning A: Løs 1 g metylrødt i 37 ml 0,1 mol/l natriumhydroksidløsning og fyll opp med vann til én<br />
liter.<br />
Løsning B: Løs 1 g metylenblått i vann og fyll opp til én liter.<br />
Bland én del løsning A med to deler løsning B.<br />
Denne indikatoren er fiolett i sur løsning, grå i nøytral løsning og grønn i basisk løsning. Bruk 0,5 ml (10<br />
dråper) av denne indikatorløsningen.<br />
4.11.2. Indikatorløsning av metylrødt<br />
Løs 0,1 g metylrødt i 50 ml 95 % etanol, fyll opp med vann til 100 ml og filtrer om nødvendig. Denne<br />
indikatoren (fire til fem dråper) kan brukes istedenfor den foregående.<br />
4.11.3. Indikatorløsning av kongorødt<br />
Løs 3,0 g kongorødt i én liter varmt vann og filtrer om nødvendig etter avkjøling. Denne indikatoren kan<br />
benyttes valgfritt istedenfor de to ovennevnte ved nøytralisering av sure ekstrakter før destillering, idet det<br />
anvendes 0,5 ml per 100 ml væske som skal nøytraliseres.<br />
4.12. Granulert pimpstein, vasket i saltsyre og kalsinert.<br />
4.13. Natriumnitrat p.a.<br />
5. Utstyr<br />
Se metode 2.1 «Bestemmelse av ammoniumnitrogen».<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/141<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av analyseløsning<br />
Se metode 2.1 «Bestemmelse av ammoniumnitrogen».<br />
7.2. Analyse av løsningen<br />
Avhengig av hvilken variant som er valgt, tilsettes i mottakerkolben den nøyaktig oppmålte mengde<br />
standard svovelsyre som angitt i tabell 1 for metode 2.1. Tilsett en passende mengde av den valgte<br />
indikatorløsningen (4.11.1 eller 4.11.2), og eventuelt vann til et volum på minst 50 ml. Kjølerens<br />
forlengelsesrør må ligge under løsningens overflate.<br />
Med en pipette tas det i samsvar med tabell 1 en delmengde av den klare løsningen. Overfør den til<br />
destillasjonskolben.<br />
Fyll opp med vann til et samlet volum på ca. 350 ml (se merknad 1), og tilsett 10 g Arnds legering<br />
(4.9.), 50 ml magnesiumkloridløsning (4.10) og noen korn pimpstein (4.12). Kople kolben raskt til<br />
destillasjonsapparatet. Varm forsiktig i ca. 30 minutter. Øk varmetilførselen, og destiller ammoniakken.<br />
Destillasjonen skal vare ca. en time. Etter dette skal restene i destillasjonskolben ha antatt en<br />
sirupsaktig konsistens. Når destillasjonen er ferdig, tilbaketitreres syreoverskuddet i mottakerkolben etter<br />
framgangsmåten i metode 2.1.<br />
Merknad 1<br />
7.3. Blindprøve<br />
Når gjødselløsningen er sur (ved bruk av 20 ml HCl (4.1) til å løse opp prøven), nøytraliseres delmengden<br />
som er tatt til analyse, på følgende måte: Ha ca. 250 ml vann og den nødvendige mengde indikatorløsning<br />
(4.11.1, 4.11.2 eller 4.11.3) i destillasjonskolben som inneholder delmengden, og rist omhyggelig.<br />
Løsningen nøytraliseres med 2 mol/l natriumhydroksidløsning (4.8) og gjøres sur igjen ved tilsetting av en<br />
dråpe HCl (4.1). Fortsett deretter som beskrevet i nr. 7.2 (annen linje).<br />
Utfør en blindprøve (prøvemengden utelates) under samme vilkår, og ta hensyn til denne ved beregningen<br />
av sluttresultatet.<br />
7.4. Kontrollprøve<br />
Før analysene skal det kontrolleres at utstyret virker som det skal og sikres at analyseteknikken utføres<br />
korrekt, ved hjelp av en delmengde av en nylig tilberedt løsning av natriumnitrat (4.13) som inneholder<br />
mellom 0,050 og 0,150 g nitratnitrogen, avhengig av hvilken variant som er valgt.<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
1. Formål<br />
Se metode 2.2.1.<br />
Metode 2.2.3<br />
Bestemmelse av nitrat- og ammoniumnitrogen ifølge Devarda<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av nitrat- og ammoniumnitrogen etter reduksjon<br />
ifølge Devarda (tilpasset de tre variantene a, b og c).<br />
2. Anvendelsesområde<br />
Se metode 2.2.1.<br />
3. Prinsipp<br />
Reduksjon av nitrater og nitritter til ammoniakk i en sterkt basisk løsning ved hjelp av en metallegering<br />
bestående av 45 % aluminium (Al), 5 % sink (Zn) og 50 % kobber (Cu) (Devardas legering). Destillering<br />
av ammoniakken og bestemmelse av ammoniakkutbyttet i et kjent volum standard svovelsyre. Titrering av<br />
syreoverskuddet med en standardløsning av natrium- eller kaliumhydroksid.
Nr. 10/142 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4. Reagenser<br />
Destillert eller demineralisert vann, fritt for karbondioksid og nitrogenforbindelser av enhver art.<br />
4.1. Fortynnet saltsyre: Én del HCl (d = 1,18) og én del vann<br />
4.2. Svovelsyre: 0,1 mol/l<br />
4.3. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,1 mol/l<br />
4.4. Svovelsyre: 0,2 mol/l<br />
4.5. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,2 mol/l<br />
4.6. Svovelsyre: 0,5 mol/l<br />
4.7. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,5 mol/l<br />
4.8. Devardas legering p.a.<br />
til variant a.<br />
til variant b (se merknad 2, metode<br />
2.1).<br />
til variant c (se merknad 2, metode<br />
2.1).<br />
Pulverisert slik at 90‑100 % passerer gjennom en sikt med mindre enn 0,25 mm maskevidde og 50‑75 %<br />
passerer gjennom en sikt med mindre enn 0,075 mm maskevidde.<br />
Ferdigpakkede flasker med høyst 100 g anbefales.<br />
4.9. Natriumhydroksidløsning med ca. 30 % NaOH (d20 = 1,33 g/ml), ammoniakkfri<br />
4.10. Indikatorløsninger<br />
4.10.1. Blandet indikator<br />
Løsning A: Løs 1 g metylrødt i 37 ml 0,1 mol/l natriumhydroksidløsning og fyll opp med vann til én<br />
liter.<br />
Løsning B: Løs 1 g metylenblått i vann og fyll opp til én liter.<br />
Bland én del løsning A med to deler løsning B.<br />
Denne indikatoren er fiolett i sur løsning, grå i nøytral løsning og grønn i basisk løsning. Bruk 0,5 ml<br />
(10 dråper) av denne indikatorløsningen.<br />
4.10.2. Indikatorløsning av metylrødt<br />
Løs 0,1 g metylrødt i 50 ml 95 % etanol og fyll opp med vann til 100 ml og filtrer om nødvendig.<br />
Denne indikatoren (fire til fem dråper) kan brukes istedenfor den foregående.<br />
4.11. Etanol, 95‑96 %<br />
4.12. Natriumnitrat p.a.<br />
5. Utstyr<br />
Se metode 2.1.<br />
5.1. Destillasjonsapparat som består av en passe stor rundbunnet kolbe forbundet med en kjøler ved hjelp av<br />
et destillasjonsrør med dråpefanger og dessuten utstyrt med en gassfelle på mottakerkolben for å hindre<br />
eventuelt tap av ammoniakk.<br />
Apparattypen som er godkjent for denne bestemmelsen, er vist på figur 5 med alle konstruksjonsdataene.<br />
5.2. Pipetter på 10, 20, 25, 50, 100 og 200 ml<br />
5.3. Målekolbe på 500 ml
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/143<br />
5.4. Rotasjonsristeapparat, 35-40 omdreininger i minuttet<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av analyseløsning<br />
Se metode 2.1 «Bestemmelse av ammoniumnitrogen».<br />
7.2. Analyse av løsningen<br />
Mengden av nitratnitrogen i delmengden som tas til analyse, skal ikke overstige den største mengden som<br />
følger av tabell 1.<br />
Avhengig av hvilken variant som er valgt, tilsettes i mottakerkolben den nøyaktig oppmålte mengden<br />
standard svovelsyre som er angitt i tabell 1. Deretter tilsettes en passende mengde av den valgte<br />
indikatorløsningen (4.10.1 eller 4.10.2), og eventuelt vann til et volum på minst 50 ml. Kjølerens<br />
forlengelsesrør må ligge under løsningens overflate. Gassfellen fylles med destillert vann.<br />
Bruk en pipette og ta en delmengde som angitt i tabell 1 i metode 2.1. Overfør den til destillasjonskolben.<br />
Fyll destillasjonskolben opp med vann til et volum på 250-300 ml, og tilsett 5 ml etanol (4.11) og 4 g<br />
Devardas legering (4.8) (se merknad 2).<br />
Ta de nødvendige forholdsregler for å unngå tap av ammoniakk, tilsett i kolben ca. 30 ml 30 %<br />
natriumhydroksidløsning (4.9) og, dersom prøvene er syreløselige, eventuelt en ekstra mengde som er<br />
nok til å nøytralisere den mengden saltsyre (4.1) som finnes i delmengden som er tatt til analysen. Kople<br />
destillasjonskolben til apparatet og pass på at forbindelsene er tette. Bland innholdet ved å riste kolben<br />
omhyggelig.<br />
Varm opp forsiktig, slik at hydrogenutviklingen avtar merkbart etter ca. en halvtimes tid og væsken<br />
begynner å koke. Fortsett destillasjonen med sterkere oppvarming, slik at minst 200 ml væske destilleres i<br />
løpet av ca. 30 minutter. (Destillasjonen må ikke vare lenger enn 45 minutter.)<br />
Når destillasjonen er avsluttet, koples mottakerkolben fra, forlengelsesrøret og gassfellen skylles<br />
omhyggelig, og skyllevæsken samles i mottakerbegeret. Deretter titreres syreoverskuddet som beskrevet i<br />
metode 2.1.<br />
Merknad 2<br />
7.3. Blindprøve<br />
Dersom det er kalsiumsalter til stede, f.eks. kalsiumnitrat og kalkammonsalpeter, må det før destillasjonen<br />
for hvert gram gjødsel i delmengden tilsettes 0,700 g natriumfosfat (Na2HPO4 · 2H2O) for å hindre dannelse<br />
av Ca(OH)2.<br />
Utfør en blindprøve (prøvemengden utelates) under samme vilkår og ta hensyn til denne ved beregningen<br />
av sluttresultatet.<br />
7.4. Kontrollprøve<br />
Før analysene skal det kontrolleres at alt utstyr virker som det skal og sikres at analyseteknikken utføres<br />
korrekt ved hjelp av en delmengde av en nylig tilberedt løsning av natriumnitrat (4.12) som inneholder<br />
mellom 0,050 og 0,150 g nitratnitrogen, avhengig av hvilken variant som er valgt.<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
Se metode 2.2.1.
Nr. 10/144 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Forklaring til figur 5<br />
Figur 5<br />
a) Rundbunnet kolbe på 750 ml (1 000 ml) med lang hals og krave.<br />
b) Destillasjonsrør med dråpefanger og kuleforbindelse nr. 18 ved utgangen.<br />
c) Bøyd rør med kuleforbindelse nr. 18 på inngangssiden og en «dryppnese» på utgangssiden (kuleforbindelsen kan<br />
erstattes med et passende mellomstykke av gummi).<br />
d) Sekskulers kjøler med et forlengelsesrør montert på en gummikork forsynt med en gassfelle.<br />
e) 750 ml kolbe for mottak av destillatet.<br />
f) Gassfelle med vann for å hindre tap av ammoniakk.<br />
Utstyret er laget av borsilikatglass.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/145<br />
1. Formål<br />
Metode 2.3<br />
Bestemmelse av totalt nitrogen<br />
Metode 2.3.1<br />
Bestemmelse av totalt nitrogen i nitratfritt kalsiumcyanamid<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av totalt nitrogen i nitratfritt kalsiumcyanamid.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden kan anvendes bare på nitratfritt kalsiumcyanamid.<br />
Etter Kjeldahls oppslutning drives ammoniumnitrogenet som har dannet seg, ut med natriumhydroksid,<br />
samles opp og bestemmes i en standardløsning av svovelsyre.<br />
Destillert eller demineralisert vann, fritt for karbondioksid og nitrogenforbindelser av enhver art.<br />
4.1. Fortynnet svovelsyre (d20 = 1,54 g/ml): Én del svovelsyre (d20=1,84 g/ml) og én del vann.<br />
4.2. Kaliumsulfat p.a.<br />
4.3. Kobberoksid (CuO): 0,3-0,4 g til hver bestemmelse eller en tilsvarende mengde kobbersulfat-pentahydrat<br />
(CuSO4.· 5H2O) på 0,95-1,25 g til hver bestemmelse.<br />
4.4. Natriumhydroksidløsning med ca. 30 % NaOH (d20=1,33 g/ml), ammoniakkfri<br />
4.5. Svovelsyre: 0,1 mol/l<br />
4.6. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,1 mol/l<br />
4.7. Svovelsyre: 0,2 mol/l<br />
4.8. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,2 mol/l<br />
4.9. Svovelsyre: 0,5 mol/l<br />
4.10. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,5 mol/l<br />
4.11. Indikatorløsninger<br />
4.11.1. Blandet indikator<br />
til variant a. (se metode 2.1)<br />
til variant b (se merknad 2, metode<br />
2.1).<br />
til variant c (se merknad 2, metode<br />
2.1).<br />
Løsning A: Løs 1 g metylrødt i 37 ml 0,1 mol/l natriumhydroksidløsning og fyll opp med vann til én<br />
liter.<br />
Løsning B: Løs 1 g metylenblått i vann og fyll opp til én liter.<br />
Bland én del løsning A med to deler løsning B.<br />
Denne indikatoren er fiolett i sur løsning, grå i nøytral løsning og grønn i basisk løsning. Bruk 0,5 ml (10<br />
dråper) av denne indikatorløsningen.<br />
4.11.2. Indikatorløsning av metylrødt<br />
Løs 0,1 g metylrødt i 50 ml 95 % etanol, fyll opp med vann til 100 ml og filtrer om nødvendig. Denne<br />
indikatoren (fire til fem dråper) kan brukes istedenfor den foregående.
Nr. 10/146 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.12. Granulert pimpstein, vasket i saltsyre og kalsinert<br />
4.13. Kaliumtiocyanat p.a.<br />
5. Utstyr<br />
5.1. Destillasjonsapparat, se metode 2.1 «Bestemmelse av ammoniumnitrogen».<br />
5.2. En langhalset Kjeldahl-kolbe av passende størrelse.<br />
5.3. Pipetter på 50, 100 og 200 ml.<br />
5.4. Målekolbe på 250 ml.<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av analyseløsning<br />
Vei opp 1 g av prøven med en nøyaktighet på 0,001 g og ha den i Kjeldahl-kolben. Tilsett 50 ml fortynnet<br />
svovelsyre (4.1), 10 til 15 g kaliumsulfat (4.2) og en av katalysatorene (4.3). Varm sakte opp for å fordrive<br />
vannet, kok forsiktig i to timer, la avkjøles og fortynn med 100 til 150 ml vann. Avkjøl igjen og overfør<br />
suspensjonen kvantitativt til en 250 ml målekolbe som fylles til merket med vann. Rist kolben og filtrer<br />
innholdet gjennom et tørt filter til en tørr kolbe.<br />
7.2. Analyse av løsningen<br />
7.3. Blindprøve<br />
Avhengig av hvilken variant som er valgt (se metode 2.1), overføres med en pipette 50, 100 eller 200 ml av<br />
løsningen, mens ammoniakken destilleres som beskrevet i metode 2.1, idet det tilsettes nok NaOH-løsning<br />
(4.4) til å få et stort overskudd.<br />
Utfør en blindprøve (prøvemengden utelates) under samme vilkår, og ta hensyn til denne ved beregningen<br />
av sluttresultatet.<br />
7.4. Kontrollprøve<br />
Før analysen skal det kontrolleres at alt utstyr virker som det skal, og sikres at analyseteknikken utføres<br />
korrekt ved hjelp av en delmengde av en standardløsning av kaliumtiocyanat (4.13) som har tilnærmet<br />
samme konsentrasjon av nitrogen som prøven.<br />
8. Angivelse av resultatet<br />
1. Formål<br />
Resultatet uttrykkes som prosentandelen av nitrogen (N) i gjødselen slik den er mottatt til analyse.<br />
Variant a: % N = (50 — A) × 0,7<br />
Variant b: % N = (50 — A) × 0,7<br />
Variant c: % N = (35 — A) × 0,875<br />
Metode 2.3.2<br />
Bestemmelse av totalt nitrogen i nitratholdig kalsiumcyanamid<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av totalt nitrogen i kalsiumcyanamid.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
Denne metoden kan anvendes på nitratholdig kalsiumcyanamid.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/147<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Kjeldahls metode kan ikke anvendes direkte på kalsiumcyanamider som inneholder nitrater. Derfor<br />
reduseres nitratnitrogenet til ammonium med metallisk jern og tinnklorid før anvendelse av Kjeldahls<br />
oppslutning.<br />
Destillert eller demineralisert vann, fritt for karbondioksid og nitrogenforbindelser av enhver art.<br />
4.1. Svovelsyre (d20 = 1,84 g/ml)<br />
4.2. Pulverisert jern redusert i hydrogen<br />
4.3. Kaliumsulfat, finpulverisert, p.a.<br />
4.4. Svovelsyre: 0,1 mol/l<br />
4.5. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,1 mol/l<br />
4.6. Svovelsyre: 0,2 mol/l<br />
4.7. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,2 mol/l<br />
4.8. Svovelsyre: 0,5 mol/l<br />
4.9. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,5 mol/l<br />
4.10. Indikatorløsninger<br />
4.10.1. Blandet indikator<br />
til variant a (se metode 2.1).<br />
til variant b (se merknad 2, metode<br />
2.1).<br />
til variant c (se merknad 2, metode<br />
2.1).<br />
Løsning A: Løs 1 g metylrødt i 37 ml 0,1 mol/l natriumhydroksidløsning og fyll opp med vann til én<br />
liter.<br />
Løsning B: Løs 1 g metylenblått i vann og fyll opp til én liter.<br />
Bland én del løsning A med to deler løsning B.<br />
Denne indikatoren er fiolett i sur løsning, grå i nøytral løsning og grønn i basisk løsning. Bruk 0,5 ml (10<br />
dråper) av denne indikatorløsningen.<br />
4.10.2. Indikatorløsning av metylrødt.<br />
Løs 0,1 g metylrødt i 50 ml 95 % etanol, fyll opp med vann til 100 ml, og filtrer om nødvendig. Denne<br />
indikatoren (fire til fem dråper) kan brukes istedenfor den foregående.<br />
4.11. Tinnkloridløsning<br />
Løs 120 g SnCl2.· 2H2O i 400 ml konsentrert saltsyre (d20=1,18 g/ml) og fyll opp med vann til én<br />
liter. Løsningen må være helt klar, og tilberedt like før bruk. Det er helt nødvendig å kontrollere<br />
tinnkloridløsningens reduksjonsevne.<br />
Merknad<br />
Løs 0,5 g SnCl2 · 2H2O i 2 ml konsentrert saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) og fyll opp med vann til 50 ml. Tilsett<br />
så 5 g Rochellesalt (kaliumnatriumtartrat) og en mengde natriumbikarbonat p.a. som er stor nok til at<br />
løsningen viser en alkalisk reaksjon ved forsøk med lakmuspapir.<br />
Titrer med 0,1 mol/l jodløsning med stivelsesløsning som indikator.<br />
1 ml 0,1 mol/l jodløsning tilsvarer 0,01128 g SnCl2 · 2H2O.<br />
Minst 80 % av alt tinnet som finnes i den løsningen som er tilberedt på denne måten, må være i toverdig<br />
form. Ved titreringen bør det brukes minst 35 ml 0,1 mol/l jodløsning.
Nr. 10/148 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.12. Natriumhydroksidløsning med ca. 30 % NaOH (d20 = 1,33 g/ml), ammoniakkfri<br />
4.13. Standard ammoniumnitratløsning<br />
Vei opp 2,5 g kaliumnitrat og 10,16 g ammoniumsulfat p.a. og ha dem i en 250 ml målekolbe. Løs opp i<br />
vann, og fyll opp til 250 ml. 1 ml av denne løsningen inneholder 0,01 g nitrogen.<br />
4.14. Granulert pimpstein, vasket i saltsyre og kalsinert.<br />
5. Utstyr<br />
Se metode 2.3.1.<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av løsningen<br />
1 g av prøven veies opp med en nøyaktighet på 0,001 g og has i Kjeldahl-kolben. Tilsett 0,5 g pulverisert<br />
jern (4.2) og 50 ml av tinnkloridløsningen (4.11), rør om og la stå en halvtime. Rør igjen etter 10 og 20<br />
minutter i løpet av denne perioden. Tilsett så 10 g kaliumsulfat (4.3) og 30 ml svovelsyre (4.1). Kok opp<br />
og fortsett prosessen i én time etter at blandingen har begynt å avgi hvit damp. Avkjøl og tynn ut med<br />
100-150 ml vann. Overfør suspensjonen kvantitativt til en 250 ml målekolbe, avkjøl og fyll til merket med<br />
vann, rist og filtrer gjennom et tørt filter ned i en tørr beholder. Istedenfor deretter å overføre suspensjonen<br />
til målekolbene for å benytte variant a, b eller c i metode 2.1, kan ammoniumnitrogenet i denne løsningen<br />
destilleres direkte, etter tilsetting av tilstrekkelig natriumhydroksid til å sikre et stort overskudd (4.12).<br />
7.2. Analyse av løsningen<br />
7.3. Blindprøve<br />
I samsvar med variant a, b eller c (se metode 2.1) overføres det med en pipette 50, 100 eller 200 ml av den<br />
tilberedte løsningen. Destiller ammoniakken i samsvar med prosessen som er beskrevet i metode 2.1, og<br />
pass på å tilsette destillasjonskolben nok natriumhydroksidløsning (4.12) til å få et stort overskudd.<br />
Utfør en blindprøve (prøvemengden utelates) under samme vilkår, og ta hensyn til denne ved beregningen<br />
av sluttresultatet.<br />
7.4. Kontrollprøve<br />
Før analysen skal det kontrolleres at alt utstyr virker som det skal, og sikres at analyseteknikken anvendes<br />
korrekt, ved hjelp av en standardløsning som inneholder mengder av ammonium- og nitratnitrogen<br />
som er sammenlignbare med de mengder cyanamid- og nitratnitrogen som finnes i nitratholdig<br />
kalsiumcyanamid.<br />
For dette formål overføres 20 ml av standarløsningen (4.13) til Kjeldahl-kolben.<br />
Analysen utføres i samsvar med metoden beskrevet i nr. 7.1 og 7.2.<br />
8. Angivelse av resultatet<br />
Resultatet må uttrykkes som prosentandelen av totalt nitrogen (N) i gjødselen slik den er mottatt til<br />
analyse.<br />
Variant a: % N = (50 — A) × 0,7<br />
Variant b: % N = (50 — A) × 0,7<br />
Variant c: % N = (35 — A) × 0,875
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/149<br />
1. Formål<br />
Metode 2.3.3<br />
Bestemmelse av totalt nitrogen i urea<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av totalt nitrogen i urea.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden kan anvendes bare på nitratfri ureagjødsel.<br />
Ved koking sammen med svovelsyre omdannes urea kvantitativt til ammoniakk. Ammoniakken som<br />
dermed oppnås, destilleres fra et basisk miljø, og destillatet samles opp i en standardløsning av svovelsyre<br />
i overskudd. Syreoverskuddet titreres ved hjelp av en basisk standardløsning.<br />
Destillert eller demineralisert vann, fritt for karbondioksid og nitrogenforbindelser av enhver art.<br />
4.1. Konsentrert svovelsyre (d20 = 1,84 g/ml)<br />
4.2. Natriumhydroksidløsning, ca. 30 % NaOH (d20 =1,33 g/ml), ammoniakkfri<br />
4.3. Svovelsyre: 0,1 mol/l<br />
4.4. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,1 mol/l<br />
4.5. Svovelsyre: 0,2 mol/l<br />
4.6. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,2 mol/l<br />
4.7. Svovelsyre: 0,5 mol/l<br />
4.8. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning, karbonatfri: 0,5 mol/l<br />
4.9. Indikatorløsninger<br />
4.9.1. Blandet indikator<br />
til variant a (se metode 2.1).<br />
til variant b (se merknad 2, metode<br />
2.1).<br />
til variant c (se merknad 2, metode<br />
2.1).<br />
Løsning A: Løs 1 g metylrødt i 37 ml 0,1 mol/l natriumhydroksidløsning og fyll opp med vann til én<br />
liter.<br />
Løsning B: Løs 1 g metylenblått i vann og fyll opp til én liter.<br />
Bland én del løsning A med to deler løsning B.<br />
Denne indikatoren er fiolett i sur løsning, grå i nøytral løsning og grønn i basisk løsning. Bruk 0,5 ml (10<br />
dråper) av denne indikatorløsningen.<br />
4.9.2. Indikatorløsning av metylrødt<br />
Løs 0,1 g metylrødt i 50 ml 95 % etanol,fyll opp med vann til 100 ml, og filtrer om nødvendig. Denne<br />
indikatoren (fire-fem dråper) kan brukes istedenfor den foregående.<br />
4.10. Granulert pimpstein, vasket i saltsyre og kalsinert.<br />
4.11. Urea p.a.<br />
5. Utstyr<br />
5.1. Destillasjonsapparat, se metode 2.1 «Bestemmelse av ammoniumnitrogen»<br />
5.2. Målekolbe på 500 ml<br />
5.3. Pipetter på 25, 50 og 100 ml
Nr. 10/150 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av løsningen<br />
2,5 g av den tilberedte prøven veies opp med en nøyaktighet på 0,001 g, overføres til en 300 ml Kjeldahlkolbe<br />
og fuktes med 20 ml vann. Tilsett under omrøring 20 ml konsentrert svovelsyre (4.1) og noen<br />
glasskuler for å regulere kokingen. Før inn en glasstrakt med lang stilk i kolbens hals for å unngå eventuell<br />
sprut, og varm opp, først ved svak varme og så kraftigere til det utvikles hvit damp (30-40 minutter).<br />
Avkjøl og tynn ut med 100-150 ml vann. Hell deretter væsken over på en 500 ml målekolbe og kast<br />
eventuelt bunnfall. Avkjøl til romtemperatur. Fyll opp til merket med vann, rist om nødvendig, og filtrer<br />
gjennom et tørt filter over på en tørr beholder.<br />
7.2. Analyse av løsningen<br />
7.3. Blindprøve<br />
Pipetter 25, 50 eller 100 ml av løsningen til destillasjonskolben, i samsvar med den varianten som er valgt<br />
(se metode 2.1). Destiller ammoniakken som beskrevet i metode 2.1, idet det tilsettes nok NaOH-løsning<br />
(d20 = 1,33 g/ml) (4.2) til at det sikres et betydelig overskudd.<br />
Utfør en blindprøve (prøvemengden utelates) under samme vilkår, og ta hensyn til denne ved beregningen<br />
av sluttresultatet.<br />
7.4. Kontrollprøve<br />
Før analysen skal det kontrolleres at alt utstyr virker som det skal og sikres at analyseteknikken anvendes<br />
korrekt, ved hjelp av en delmengde av en nylig tilberedt løsning av urea (4.11).<br />
8. Angivelse av resultatet<br />
1. Formål<br />
Resultatet uttrykkes som prosentandelen av nitrogen (N) i gjødselen slik den er mottatt til analyse.<br />
Variant a: % N = (50 — A) × 1,12<br />
Variant b: % N = (50 — A) × 1,12<br />
Variant c: % N = (35 — A) × 1,40<br />
Metode 2.4<br />
Bestemmelse av cyanamidnitrogen<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av cyanamidnitrogen.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden kan anvendes på kalsiumcyanamid og på nitratholdig kalsiumcyanamid.<br />
Cyanamidnitrogen utfelles som en sølvforbindelse og bestemmes i bunnfallet med Kjeldahls metode.<br />
Destillert eller demineralisert vann, fritt for karbondioksid og nitrogenforbindelser av enhver art.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/151<br />
4.1. Iseddik<br />
4.2. 10 masseprosent ammoniakkløsning (d20 = 0,96 g/ml)<br />
4.3. Ammoniakalsk sølvløsning ifølge Tollens<br />
Bland 500 ml av en 10 % løsning av sølvnitrat (AgNO3) i vann med 500 ml 10 % ammoniakk (4.2).<br />
Må ikke unødig utsettes for lys, varme eller luft. Løsningen er normalt holdbar i årevis. Så lenge løsningen<br />
holder seg klar, er reagensen av god kvalitet.<br />
4.4. Konsentrert svovelsyre, d20 = 1,84 g/ml<br />
4.5. Kaliumsulfat p.a.<br />
4.6. Kobberoksid (CuO), 0,3-0,4 g til hver bestemmelse, eller en tilsvarende mengde kobbersulfat-pentahydrat<br />
(CuSO4 · 5H2O), dvs. 0,95-1,25 g, til hver bestemmelse.<br />
4.7. Natriumhydroksidløsning, ca. 30 % NaOH (d20 =1,33 g/ml), ammoniakkfri<br />
4.8. Svovelsyre: 0,1 mol/l<br />
4.9. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning: 0,1 mol/l<br />
4.10. Indikatorløsninger<br />
4.10.1. Blandet indikator<br />
Løsning A: Løs 1 g metylrødt i 37 ml 0,1 mol/l natriumhydroksidløsning og fyllopp med vann til én liter.<br />
Løsning B: Løs 1 g metylenblått i vann og fyll opp til én liter.<br />
Bland én del løsning A med to deler løsning B.<br />
Denne indikatoren er fiolett i sur løsning, grå i nøytral løsning og grønn i basisk løsning. Bruk 0,5 ml (10<br />
dråper) av denne indikatorløsningen.<br />
4.10.2. Indikatorløsning av metylrødt<br />
Løs 0,1 g metylrødt i 50 ml 95 % etanol, fyll opp med vann til 100 ml, og filtrer om nødvendig. Denne<br />
indikatoren (fire til fem dråper) kan brukes istedenfor den foregående.<br />
4.11. Granulert pimpstein, vasket i saltsyre og kalsinert<br />
4.12. Kaliumtiocyanat p.a.<br />
5. Utstyr<br />
5.1. Destillasjonsapparat, se metode 2.1 «Bestemmelse av ammoniumnitrogen»<br />
5.2. Målekolbe på 500 ml (f.eks. Stohmannkolbe)<br />
5.3. Kjeldahlkolbe med lang hals og passende størrelse (300 til 500 ml)<br />
5.4. Pipette på 50 ml<br />
5.5. Rotasjonsristeapparat, 35-40 omdreininger i minuttet<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Forholdsregler<br />
Ved enhver omgang med ammoniakalsk sølvløsning er det strengt påbudt å bruke vernebriller. Danner<br />
det seg en fin hinne på væskens overflate, kan risting forårsake eksplosjon , og den største forsiktighet er<br />
absolutt påkrevd.
Nr. 10/152 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
7.2. Tilberedning av analyseløsning<br />
Vei opp med en nøyaktighet på 0,001 g en prøvemengde på 2,5 g som has i en liten glassmorter.<br />
Prøven males opp med vann tre ganger, og hver gang helles vannet over på en 500 ml Stohmannkolbe.<br />
Overfør prøven kvantitativt til kolben, vask morter, pistill og trakt med sprutflaske slik at alt materiale<br />
kommer over i kolben. Fyll opp med vann til ca. 400 ml. Tilsett 15 ml iseddik (4.1). Blandingen ristes i<br />
rotasjonsristeapparatet (5.5) i to timer.<br />
Fyll opp med vann til 500 ml, bland og filtrer.<br />
Analysen må utføres så hurtig som mulig.<br />
7.3. Analyse av løsningen<br />
7.4. Blindprøve<br />
Overfør 50 ml av filtratet til et 250 ml begerglass med en pipette.<br />
Løsningen gjøres svakt basisk ved tilsetting av ammoniakkløsning (4.2), deretter tilsettes under omrøring<br />
30 ml varm ammoniakalsk sølvnitratløsning (4.3) for å felle ut den gule sølvcyanamidforbindelsen.<br />
La løsningen stå til neste dag, filtrer og vask bunnfallet med kaldt vann til det er fullstendig fritt for<br />
ammoniakk.<br />
Ha filteret og det fremdeles fuktige bunnfallet i en Kjeldahl-kolbe og tilsett 10-15 g kaliumsulfat (4.5),<br />
katalysator (4.6) i den foreskrevne mengde, og deretter 50 ml vann og 25 ml konsentrert svovelsyre (4.4).<br />
Kolben varmes langsomt opp mens den ristes forsiktig til innholdet begynner å koke. Øk deretter<br />
varmetilførselen og la kokingen fortsette til kolbens innhold blir fargeløst eller svakt grønt.<br />
La kokingen fortsette i en time, og la kolben så avkjøles.<br />
Overfør væsken i Kjeldahl-kolben kvantitativt til destillasjonskolben, tilsett noen korn pimpstein (4.11) og<br />
fyll opp med vann til et samlet volum på ca. 350 ml. Bland og avkjøl.<br />
Ammoniakken destilleres etter metode 2.1 variant a, idet det tilsettes en mengde natriumhydroksidløsning<br />
(NaOH) (4.7) som er stor nok til å sikre et stort overskudd.<br />
Utfør en blindprøve (prøvemengden utelates) under samme vilkår, og ta hensyn til denne ved beregningen<br />
av sluttresultatet.<br />
7.5. Kontrollprøve<br />
Før analysen skal det kontrolleres at alt utstyr virker som det skal og sikres at analyseteknikken utføres<br />
korrekt, ved hjelp av en delmengde som tilsvarer 0,05 g nitrogen, fra en standardløsning av kaliumtiocyanat<br />
(4.12).<br />
8. Angivelse av resultatet<br />
1. Formål<br />
Resultatet uttrykkes som prosentandelen av cyanamidnitrogen i gjødselen slik den er mottatt til analyse.<br />
% N = (50 — A) × 0,56<br />
Metode 2.5<br />
Spektrofotometrisk bestemmelse av biuret i urea<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av biuret i urea.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
Denne metoden gjelder bare urea.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/153<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
4.1. Metanol<br />
I basisk miljø danner biuret i nærvær av kaliumnatriumtartrat sammen med toverdig kobber en fiolett<br />
kobberforbindelse. Løsningens absorbans måles ved en bølgelengde på ca. 546 nm (nanometer).<br />
Destillert eller demineralisert vann, fritt for karbondioksid og ammoniakk. Kvaliteten på dette vannet er<br />
særdeles viktig ved denne bestemmelsen.<br />
4.2. Svovelsyre, ca. 0,1 mol/l<br />
4.3. Natriumhydroksidløsning, ca. 0,1 mol/l<br />
4.4. Basisk kaliumnatriumtartratløsning<br />
Løs 40 g rent natriumhydroksid i 500 ml vann i en målekolbe på én liter og la det avkjøles. Tilsett 50 g<br />
kaliumnatriumtartrat (NaKC4H4O6 · 4H2O) og fyll opp til målestreken. Blandingen skal stå i 24 timer før<br />
den brukes.<br />
4.5. Kobbersulfatløsning<br />
Løs i en målekolbe på én liter 15 g kobbersulfat-pentahydrat (CuSO4 · 5H2O) i 500 ml vann. Fyll opp til<br />
merket.<br />
4.6. Nylig tilberedt standardløsning av biuret<br />
Løs 0,250 g rent biuret( 1 ) i vann i en 250 ml målekolbe. Fyll opp til 250 ml. 1 ml av denne løsningen<br />
inneholder 0,001 g biuret.<br />
4.7. Indikatorløsning<br />
5. Utstyr<br />
Løs 0,1 g metylrødt i 50 ml 95 % etanol i en 100 ml målekolbe. Fyll opp med vann til 100 ml. Filtrer<br />
dersom det blir igjen uoppløst materiale.<br />
5.1. Spektrofotometer eller fotometer med filtre med en følsomhet og presisjon som er stor nok til å reprodusere<br />
målinger på mindre enn 0,5 % T( 2 )<br />
5.2. Målekolber på 100, 250 og 1000 ml<br />
5.3. Pipetter på 2, 5, 10, 20, 25 og 50 ml eller en justert presisjonsbyrette på 25 ml med en inndeling på<br />
0,05 ml<br />
5.4. Begerglass på 250 ml<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Kalibreringskurve<br />
Med pipetter overføres delmengder på 0, 2, 5, 10, 20, 25 og 50 ml av standardbiuretløsningen (4.6) til en<br />
serie på sju 100 ml målekolber. Fyll hver kolbe opp med vann til et volum på ca. 50 ml, tilsett en dråpe<br />
indikatorløsning (4.7) og nøytraliser om nødvendig med 0,1 mol/l svovelsyre (4.2). Tilsett under omrøring<br />
20 ml av den basiske tartratløsningen (4.4) og deretter 20 ml av kobbersulfatløsningen (4.5).<br />
Merknad<br />
Disse løsningene (4.4 og 4.5) tilsettes ved hjelp av to presisjonsbyretter, eller enda bedre, ved hjelp av to<br />
kalibrerte pipetter.<br />
Fyll opp til 100 ml med destillert vann, bland og la stå i 15 minutter ved 30 ± 2 °C.<br />
( 1 ) Biuret kan forhåndsrenses ved vasking med en 10 % vandig ammoniakkløsning og deretter med aceton, for så å vakuumtørkes.<br />
( 2 ) Se punkt 9 «Tillegg».
Nr. 10/154 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Med «0»-biuretløsningen som referanse måles absorbansen i hver løsning ved en bølgelengde på ca. 546<br />
nm i kyvetter med passende tykkelse.<br />
En kalibreringskurve tegnes opp ved å bruke absorbansene som ordinater og de tilsvarende mengdene med<br />
biuret i mg som abscisser.<br />
7.2. Tilberedning av analyseløsning<br />
Vei opp 10 g av den tilberedte prøven med en nøyaktighet på 0,001 g, løs det i ca. 150 ml vann i en 250 ml<br />
målekolbe og fyll opp til merket. Filtrer om nødvendig.<br />
Merknad 1<br />
Dersom analyseprøven inneholder mer enn 0,015 g ammoniumnitrogen, løses den i 50 ml metanol (4.1) i<br />
et 250 ml begerglass. Reduser volumet ved inndamping til 25 ml. Overfør væsken kvantitativt til en 250<br />
ml målekolbe. Fyll opp til merket med vann. Filtrer om nødvendig gjennom et tørt foldefilter ned i en tørr<br />
beholder.<br />
Merknad 2<br />
Fjerning av blakkethet: Dersom blandingen inneholder kolloider, kan det oppstå problemer under<br />
filtreringen. Prøveløsningen tilberedes i så fall på følgende måte: Løs analyseprøven i 150 ml vann, tilsett<br />
2 ml 1 mol/l saltsyre og filtrer løsningen gjennom to flate, svært fine filtre ned i en 250 ml målekolbe.<br />
Vask filtrene med vann og fyll opp til merket. Fortsett prosessen i samsvar med metoden beskrevet i 7.3<br />
«Bestemmelse».<br />
7.3. Bestemmelse<br />
Avhengig av det antatte innholdet av biuret overføres 25 eller 50 ml fra løsningen nevnt i 7.2 med en<br />
presisjonspipette til en 100 ml målekolbe og nøytraliseres om nødvendig med en 0,1 mol/l reagens (4.2 eller<br />
4.3) med metylrødt som indikator. Med samme nøyaktighet som ved framstilling av en kalibreringskurve<br />
tilsettes så 20 ml av den basiske løsningen med kaliumnatriumtartrat (4.4) og 20 ml av kobberløsningen<br />
(4.5). Fyll opp til merket, bland godt og la det stå i 15 minutter ved 30 (± 2) °C.<br />
Gjennomfør deretter de fotometriske målingene og beregn mengden av biuret i urea.<br />
8. Angivelse av resultatet<br />
9. Tillegg<br />
C × 2,5<br />
% biuret = ———<br />
V<br />
der «C» er massen (i mg) av biuret, avlest på kalibreringskurven,<br />
«V» er volumet av delmengden.<br />
Dersom «Jo» er intensiteten til en bunt monokromatiske stråler (med en bestemt bølgelengde) før, og «J»<br />
er intensiteten til den samme strålebunten etter at den har passert gjennom et transparent legeme, er<br />
J<br />
— transmisjonsfaktor: T = —<br />
Jo<br />
Jo<br />
— opasitet: O = ———<br />
J<br />
— absorbans: E = log O<br />
— absorbans per enhet optisk veilengde: k = —<br />
S<br />
E<br />
— koeffisient for spesifikk absorbans: K = ———<br />
C × S<br />
der<br />
s = lagtykkelse i cm,<br />
C = konsentrasjonen i mg per liter,<br />
k = spesifikk faktor for hvert stoff etter Lambert-Beers lov.<br />
E
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/155<br />
Metode 2.6<br />
Bestemmelse av forskjellige samtidig tilstedeværende nitrogenforbindelser<br />
Metode 2.6.1<br />
Bestemmelse av nitrogeninnholdet i forskjellige samtidig tilstedeværende nitrogenforbindelser i gjødsel som<br />
inneholder nitrogen i form av nitrat-, ammonium-, urea- og cyanamidnitrogen<br />
1. Formål<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av nitrogeninnholdet i forskjellige samtidig<br />
tilstedeværende nitrogenforbindelser.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
Denne metoden gjelder all gjødsel oppført i vedlegg I som inneholder nitrogen i flere forskjellige former.<br />
3.1. Totalt løselig og uløselig nitrogen<br />
Ifølge listen over gjødseltyper (vedlegg II) begrenser denne bestemmelsen seg til produkter som inneholder<br />
kalsiumcyanamid.<br />
3.1.1. Dersom gjødselen er nitratfri, mineraliseres prøvematerialet direkte med Kjeldahls oppslutning.<br />
3.1.2. Dersom det er nitrat i gjødselen, mineraliseres prøvematerialet med Kjeldahls oppslutning etter reduksjon<br />
ved hjelp av metallisk jern og tinnklorid.<br />
I begge tilfeller bestemmes ammoniakken etter metode 2.1.<br />
Merknad<br />
Dersom analysen viser et innhold av uløselig nitrogen på over 0,5 %, trekkesden slutning at gjødselen<br />
inneholder andre former for uløselig nitrogen, som ikke står på listen i vedlegg I.<br />
3.2. Løselige former for nitrogen<br />
Følgende bestemmes ut fra forskjellige delmengder hentet fra samme prøveløsning:<br />
3.2.1. totalt løselig nitrogen:<br />
3.2.1.1. i nitratfri gjødsel, med direkte Kjeldahls oppslutning,<br />
3.2.1.2. i nitratholdig gjødsel, med Kjeldahls oppslutning på en delmengde hentet fra prøveløsningen etter<br />
reduksjon ifølge Ulsch; ammoniakken bestemmes i begge tilfeller som beskrevet i metode 2.1,<br />
3.2.2. totalt løselig nitrogen, med unntak av nitratnitrogen, med Kjeldahls oppslutning etter at nitratnitrogen er<br />
eliminert i surt miljø med jernsulfat; ammoniakken bestemmes som beskrevet i metode 2.1,<br />
3.2.3. nitratnitrogen ved differanse:<br />
3.2.3.1. ved fravær av kalsiumcyanamid, mellom 3.2.1.2. og 3.2.2 og/eller mellom totalt løselig nitrogen (3.2.1.2.)<br />
og summen av ammonium- og ureanitrogen (3.2.4 + 3.2.5),<br />
3.2.3.2. i nærvær av kalsiumcyanamid, som differanse mellom 3.2.1.2 og 3.2.2 eller mellom 3.2.1.2 og summen av<br />
3.2.4 + 3.2.5 + 3.2.6,<br />
3.2.4. ammoniumnitrogen:<br />
3.2.4.1. bare i nærvær av ammoniumnitrogen samt ammonium- og nitratnitrogen, ved hjelp av metode 1,<br />
3.2.4.2. i nærvær av ureanitrogen og/eller cyanamidnitrogen, ved kald destillasjon etter at prøven er gjort svakt<br />
basisk; ammoniakken absorberes i en standardløsning av svovelsyre og bestemmes som beskrevet i metode<br />
2.1,
Nr. 10/156 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
3.2.5. ureanitrogen:<br />
3.2.5.1. ved omdannelse med urease til ammoniakk som titreres med en standard saltsyreløsning,<br />
eller<br />
3.2.5.2. gravimetrisk med xanthydrol: biuretet som utfelles samtidig, kan uten større feil regnes med til ureanitrogen,<br />
da totalinnholdet normalt er lite i sammensatt gjødsel,<br />
eller<br />
3.2.5.3. ved differanse i samsvar med følgende tabell:<br />
Tilfelle Nitratnitrogen Ammoniakknitrogen<br />
Cyanamidnitrogen<br />
Differanse<br />
1 Nei Ja Ja (3.2.1.1) — (3.2.4.2 + 3.2.6)<br />
2 Ja Ja Ja (3.2.2) — (3.2.4.2 + 3.2.6)<br />
3 Nei Ja Nei (3.2.1.1) — (3.2.4.2)<br />
4 Ja Ja Nei (3.2.2) — (3.2.4.2)<br />
3.2.6. cyanamidnitrogen, ved utfelling som sølvforbindelse, der nitrogenet bestemmes i bunnfallet med Kjeldahls<br />
oppslutning.<br />
4. Reagenser<br />
Destillert eller demineralisert vann<br />
4.1. Kaliumsulfat p.a.<br />
4.2. Pulverisert jern, redusert med hydrogen (den foreskrevne jernmengden må kunne redusere minst 50 mg<br />
nitratnitrogen)<br />
4.3. Kaliumtiocyanat p.a.<br />
4.4. Kaliumnitrat p.a.<br />
4.5. Ammoniumsulfat p.a.<br />
4.6. Urea p.a.<br />
4.7. Fortynnet svovelsyre i blandingsforholdet 1:1 etter volum: Én del svovelsyre (d20 = 1,84 g/ml) i én del<br />
vann<br />
4.8. Standard svovelsyreløsning: 0,2 mol/l<br />
4.9. Konsentrert natriumhydroksidløsning. Vandig løsning på ca. 30 % (vekt/volum) NaOH, ammoniakkfri<br />
4.10. Standard natrium- eller kaliumhydroksidløsning: 0,2 mol/l, karbonatfri<br />
4.11. Tinnkloridløsning<br />
Løs 120 g SnCl2 · 2H2O p.a. i 400 ml konsentrert saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) og fyll opp med vann til én liter.<br />
Løsningen må være fullstendig klar, og tilberedes umiddelbart før bruk.<br />
Merknad<br />
Det er absolutt nødvendig å kontrollere tinnkloridets reduksjonsevne: Løs 0,5 g SnCl2 · 2H2O i 2 ml<br />
konsentrert saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) og fyll opp med vann til 50 ml. Tilsett så 5 g Rochellesalt<br />
(natriumkaliumtartrat) og en mengde natriumhydrogenkarbonat som er stor nok til at løsningen reagerer<br />
alkalisk med lakmuspapir.<br />
Titrer med en 0,1 mol/l jodløsning med en stivelsesløsning som indikator.<br />
1 ml 0,1 mol/l jodløsning tilsvarer 0,01128 g SnCl2 · 2H2O.<br />
Minst 80 % av det totale tinnet i den tilberedte løsningen må ha toverdig form. Ved titreringen må det derfor<br />
benyttes minst 35 ml 0,1 mol/l jodløsning.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/157<br />
4.12. Svovelsyre (d20 = 1,84 g/ml)<br />
4.13. Fortynnet saltsyre: én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) og én del vann<br />
4.14. Eddiksyre: 96‑100 %.<br />
4.15. Svovelsyreløsning med 30 % H2SO4 (vekt/volum)<br />
4.16. Jernsulfat: FeSO4 · 7H2O, krystallinsk<br />
4.17. Standard svovelsyreløsning: 0,1 mol/l<br />
4.18. Oktylalkohol<br />
4.19. Mettet kaliumkarbonatløsning<br />
4.20. Standard natrium- eller kaliumhydroksidløsning: 0,1 mol/l, karbonatfri<br />
4.21. Mettet bariumhydroksidløsning<br />
4.22. Natriumkarbonatløsning: 10 % (vekt/volum)<br />
4.23. Saltsyre: 2 mol/l<br />
4.24. Standardløsning av saltsyre: 0,1 mol/l<br />
4.25. Ureaseløsning<br />
0,5 g aktiv urease suspenderes i 100 ml destillert vann. Ved hjelp av 0,1 mol/l saltsyre (4.24) justeres<br />
pH-verdien til 5,4, målt med pH-meter.<br />
4.26. Xanthydrol<br />
5 % løsning i etanol eller metanol (4.31) (ikke bruk produkter som gir en stor mengde uløselig materiale).<br />
Løsningen kan oppbevares i tre måneder i en godt tillukket flaske som er skjermet mot lys.<br />
4.27. Kobberoksid (CuO): 0,3-0,4 g til hver bestemmelse, eller en tilsvarende mengde kobbersulfat-pentahydrat<br />
(CuSO4 · 5H2O), dvs. 0,95-1,25 g, til hver bestemmelse<br />
4.28. Granulert pimpstein, vasket i saltsyre og kalsinert<br />
4.29. Indikatorløsninger<br />
4.29.1. Løsning A: Løs 1 g metylrødt i 37 ml 0,1 mol/l natriumhydroksidløsning og fyll opp med vann til én<br />
liter.<br />
Løsning B: Løs 1 g metylenblått i vann og fyll opp til én liter.<br />
Én del løsning A blandes med to deler løsning B.<br />
Denne indikatoren er fiolett i sur løsning, grå i nøytral løsning og grønn i basisk løsning. Bruk 0,5 ml (10<br />
dråper) av denne indikatorløsningen.<br />
4.29.2. Indikatorløsning av metylrødt<br />
Løs 0,1 g metylrødt i 50 ml 95 % etanol, fyll opp med vann til 100 ml og filtrer om nødvendig. Denne<br />
indikatoren (fire-fem dråper) kan brukes istedenfor den foregående.<br />
4.30. Indikatorpapir<br />
Lakmus, bromtymolblått (eller annet indikatorpapir som er følsomt for pH i området 6-8).<br />
4.31. Etanol eller metanol: 95 % løsning<br />
5. Utstyr<br />
5.1. Destillasjonsapparat<br />
Se metode 2.1.
Nr. 10/158 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
5.2. Utstyr til bestemmelse av ammoniumnitrogen etter analyseteknikk 7.2.5.3 (se figur 6)<br />
Apparatet består av en spesialformet beholder med en slipt glasshals, med en sidehals, et forbindelsesrør<br />
med dråpefanger og et vinkelrett rør til innføring av luft. Rørene kan koples til beholderen ved hjelp av en<br />
enkel gummipropp med hull. Det er viktig at enden på rørene for lufttilførselen har en riktig utforming,<br />
fordi gassboblene må fordeles perfekt i løsningene i beholderen og absorbsjonsbeholderen. Den beste<br />
utformingen oppnås ved en soppformet avslutning med 20 mm som ytre diameter, forsynt med seks<br />
åpninger på 1 mm.<br />
5.3. Utstyr til bestemmelse av ureanitrogen etter ureaseteknikken (7.2.6.1)<br />
Består av en erlenmeyerkolbe på 300 ml forsynt med en separasjonstrakt og en liten absorpsjonsbeholder<br />
(se figur 7).<br />
5.4. Rotasjonsristeapparat, 35-40 omdreininger i minuttet<br />
5.5. pH-meter<br />
5.6. Regulerbar tørkeovn<br />
5.7. Glassapparatur:<br />
presisjonspipetter på 2, 5, 10, 20, 25, 50 og 100 ml,<br />
Kjeldahl-kolber med lang hals på 300 og 500 ml,<br />
målekolber på 100, 250, 500 og 1 000 ml,<br />
digler av sintret glass med porediameter 5-15 μ,<br />
mortere.<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Analyseteknikk<br />
7.1. Totalt løselig og uløselig nitrogen<br />
7.1.1. Dersom gjødselen ikke inneholder nitrat<br />
7.1.1.1. Oppslutning<br />
Vei opp med en nøyaktighet på 0,001 g en prøvemengde som inneholder høyst 100 mg nitrogen. Hell den<br />
over i kolben til destillasjonsapparatet (5.1). Tilsett 10-15 g kaliumsulfat (4.1), katalysator (4.27) og noen<br />
korn pimpstein (4.28). Tilsett deretter 50 ml fortynnet svovelsyre (4.7) og bland godt. Varm først opp<br />
forsiktig og bland fra tid til annen, til det ikke lenger danner seg skum. Varm deretter opp slik at væsken<br />
koker regelmessig, og la den koke en time etter at løsningen er blitt klar; unngå at organisk materiale<br />
fester seg til sidene av kolben. La blandingen avkjøles. Tilsett forsiktig ca. 350 ml vann som blandes. Sørg<br />
for at oppløsningen blir så fullstendig som mulig. La blandingen avkjøles igjen og forbind kolben med<br />
destillasjonsapparatet (5.1).<br />
7.1.1.2. Destillasjon av ammoniakk<br />
Overfør med presisjonspipette 50 ml standard 0,2 mol/l svovelsyreløsning (4.8) til destillasjonsapparatets<br />
beholder (5.1). Tilsett indikator (4.29.1 eller 4.29.2). Sørg for at kjølerens munnstykke ligger minst 1 cm<br />
under løsningens overflate.<br />
Ta de nødvendige forholdsregler for å unngå tap av ammoniakk, tilsett forsiktig nok konsentrert<br />
natriumhydroksidløsning (4.9) i destillasjonskolben til å gjøre væsken sterkt basisk (120 ml er som<br />
regel tilstrekkelig; kontroller ved å tilsette et par dråper fenolftalein. Når destillasjonen er avsluttet, skal<br />
løsningen i kolben fortsatt være klart basisk). Juster oppvarmingen av kolben slik at det destilleres ca. 150<br />
ml på en halv time. Kontroller med indikatorpapir (4.30) at destillasjonen er fullført. Er ikke dette tilfellet,<br />
destilleres 50 ml til, og kontrollen gjentas inntil det siste destillatet reagerer nøytralt med indikatorpapiret<br />
(4.30). Senk så beholderen, destiller noen få ml til, og skyll munnstykket på kjøleren. Syreoverskuddet<br />
titreres med en standardløsning av 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksid (4.10) til indikatoren skifter<br />
farge.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/159<br />
7.1.1.3. Blindprøve<br />
Utfør en blindprøve (prøvemengden utelates) under samme vilkår, og ta hensyn til denne ved beregningen<br />
av sluttresultatet.<br />
7.1.1.4. Angivelse av resultatet<br />
der<br />
( - A)<br />
× 0,28 a<br />
% N =<br />
M<br />
a = ml standard 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til blindprøven, utført ved å<br />
pipettere 50 ml 0,2 mol/l standard svovelsyreløsning (4.8) til apparatets beholder (5.1),<br />
A = ml standard 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til analysen,<br />
M = prøvemasse i gram.<br />
7.1.2. Dersom gjødselen inneholder nitrat<br />
7.1.2.1. Analyseprøve<br />
Vei opp med en nøyaktighet på 0,001 g et kvantum av prøven som inneholder høyst 40 mg nitratnitrogen.<br />
7.1.2.2. Reduksjon av nitratet<br />
Bland analyseprøven i en liten morter med 50 ml vann. Overfør den med minst mulig destillert vann til en<br />
500 ml Kjeldahl-kolbe. Tilsett 5 g redusert jern (4.2) og 50 ml tinnkloridløsning (4.11). Rist kolben og la<br />
den stå en halv time. Mens den står, ristes den igjen etter 10 og 20 minutter.<br />
7.1.2.3. Kjeldahls oppslutning<br />
Tilsett 30 ml svovelsyre (4.12), 5 g kaliumsulfat (4.1), den foreskrevne mengde katalysator (4.27) og noen<br />
korn pimpstein (4.28). Kolben settes litt på skrå og oppvarmes svakt. Øk varmetilførselen langsomt og rist<br />
løsningen ofte for å holde blandingen suspendert: Væsken blir først svart og deretter klar med dannelse av<br />
en gulgrønn suspensjon av vannfritt jernsulfat. Fortsett oppvarmingen i en time etter at løsningen er blitt<br />
klar, mens den koker svakt. La kolben avkjøles. Tilsett forsiktig 100 ml vann i små porsjoner. Bland og<br />
overfør innholdet til en 500 ml målekolbe. Skyll kolben flere ganger med destillert vann. Fyll opp til merket<br />
med vann. Bland. Filtrer gjennom et tørt filter over i en tørr beholder.<br />
7.1.2.4. Analyse av løsningen<br />
Med en presisjonspipette overføres en delmengde av løsningen på høyst 100 mg nitrogen til<br />
destillasjonskolben (5.1). Tynn ut til ca. 350 ml med destillert vann og tilsett noen korn pimpstein (4.28).<br />
Kolben koples til destillasjonsapparatet, og bestemmelsen fortsetter som beskrevet under 7.1.1.2.<br />
7.1.2.5. Blindprøve<br />
Se 7.1.1.3.<br />
7.1.2.6. Angivelse av resultatet<br />
der<br />
% N = ( - A a× 0,28 )<br />
M<br />
a = ml standard 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til blindprøven utført ved å<br />
pipettere 50 ml standard 0,2 mol/l svovelsyreløsning (4.8) til apparatets beholder (5.1),<br />
A = ml standard 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til analysen,<br />
M = prøvemasse i gram i delmengden som ble tatt i 7.1.2.4.
Nr. 10/160 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
7.2. Løselige nitrogenforbindelser<br />
7.2.1. Tilberedning av analyseløsning<br />
Vei opp en prøvemengde på 10 g med en nøyaktighet på 0,001 g, og ha den i en 500 ml målekolbe.<br />
7.2.1.1. Gjødsel som ikke inneholder cyanamidnitrogen<br />
Ha 50 ml vann og deretter 20 ml fortynnet saltsyre (4.13) i kolben. Rist og la stå til utviklingen av<br />
karbondioksid opphører. Tilsett deretter 400 ml vann og rist en halv time i rotasjonsristeapparatet (5.4).<br />
Fyll opp til merket med vann, bland og filtrer gjennom et tørt filter over i en tørr beholder.<br />
7.2.1.2. Gjødsel som inneholder cyanamidnitrogen<br />
Ha 400 ml vann og noen dråper metylrødt (4.29.2) i kolben. Om nødvendig gjøres løsningen sur med<br />
eddiksyre (4.14). Tilsett 15 ml eddiksyre (4.14). Ristes i rotasjonsristeapparatet (5.4) i to timer. Om<br />
nødvendig tilsettes eddiksyre (4.14) på nytt under behandlingen. Fyll opp til merket med vann, bland, filtrer<br />
straks gjennom et tørt filter over i en tørr beholder, og bestem cyanamidnitrogenet straks.<br />
I begge tilfeller skal de forskjellige løselige nitrogenforbindelsene bestemmes samme dag som løsningen<br />
er tilberedt; start med cyanamidnitrogen og ureanitrogen dersom disse er til stede.<br />
7.2.2. Totalt løselig nitrogen<br />
7.2.2.1. Dersom gjødselen ikke inneholder nitrat<br />
Overfør med pipette en delmengde av filtratet (7.2.1.1 eller 7.2.1.2) som inneholder høyst 100 mg nitrogen<br />
til en 300 ml Kjeldahl-kolbe. Tilsett 15 ml konsentrert svovelsyre (4.12), 0,4 g kobberoksid eller 1,25<br />
g kobbersulfat (4.27) og noen korn pimpstein (4.28). Varm først opp forsiktig for å sette oppslutningen<br />
i gang og deretter kraftigere, til væsken blir fargeløs eller svakt grønnaktig og tydelig avgir hvit damp.<br />
Etter avkjøling overføres løsningen kvantitativt til destillasjonskolben, tynnes ut med vann til ca.<br />
500 ml og tilsettes noen korn pimpstein (4.28). Deretter koples kolben til destillasjonsapparatet (5.1), og<br />
bestemmelsen fortsetter som beskrevet i 7.1.1.2.<br />
7.2.2.2. Dersom gjødselen inneholder nitrat<br />
Overfør med en presisjonspipette en delmengde av filtratet (7.2.1.1 eller 7.2.1.2) som inneholder<br />
høyst 40 mg nitratnitrogen til en 500 ml erlenmeyerkolbe. På dette stadiet av analysen er den samlede<br />
nitrogenmengden uten betydning. Tilsett 10 ml 30 % svovelsyre (4.15) og 5 g redusert jern (4.2), og<br />
dekk straks over erlenmeyerkolben med et urglass. Varm opp svakt inntil reaksjonen blir stabil, men ikke<br />
kraftig. På dette tidspunktet avbrytes oppvarmingen, og kolben får stå i romtemperatur i minst tre timer.<br />
Overfør løsningen kvantitativt med vann til en 250 ml målekolbe uten å ta hensyn til uoppløst jern. Fyll<br />
opp til merket med vann. Bland godt, og overfør med presisjonspipette en delmengde med høyst 100 mg<br />
nitrogen til en 300 ml Kjeldahl-kolbe. Tilsett 15 ml konsentrert svovelsyre (4.12), 0,4 g kobberoksid eller<br />
1,25 g kobbersulfat (4.27) og noen korn pimpstein (4.28). Varm først opp forsiktig for å sette oppslutningen<br />
i gang og deretter kraftigere, til væsken blir fargeløs eller svakt grønnaktig og tydelig avgir hvit damp.<br />
Etter avkjøling overføres løsningen kvantitativt til destillasjonskolben, tynnes ut med vann til ca. 500<br />
ml og tilsettes noen korn pimpstein (4.28). Deretter koples kolben til destillasjonsapparatet (5.1), og<br />
bestemmelsen fortsetter som beskrevet i 7.1.1.2.<br />
7.2.2.3. Blindprøve<br />
Se 7.1.1.3.<br />
7.2.2.4. Angivelse av resultatet<br />
der<br />
( - A × a 0,28<br />
)<br />
% N =<br />
M<br />
a = ml standard 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til blindprøven, utført ved å<br />
pipettere 50 ml standard 0,2 mol/l svovelsyre (4.8) til apparatets beholder (5.1),<br />
A = ml standard 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til analysen,<br />
M = prøvemasse, i gram, i delmengden tatt i 7.2.2.1 eller 7.2.2.2.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/161<br />
7.2.3. Totalt løselig nitrogen med unntak av nitratnitrogen<br />
Overfør med presisjonspipette til en 300 ml Kjeldahl-kolbe en delmengde av filtratet (7.2.1.1 eller 7.2.1.2)<br />
som inneholder høyst 50 mg nitrogen som skal bestemmes. Tynn ut med vann til 100 ml, tilsett 5 g jernsulfat<br />
(4.16), 20 ml konsentrert svovelsyre (4.12) og noen korn pimpstein (4.28). Varm først opp forsiktig og øk<br />
så varmetilførselen til det avgis hvit damp. La oppslutningen fortsette i 15 minutter. Avbryt oppvarmingen,<br />
tilsett kobberoksid (4.27) som katalysator og hold det ved en temperatur som gjør at det avgis hvit damp<br />
i enda 10 til 15 minutter. Etter avkjøling overføres innholdet av Kjeldahl-kolben kvantitativt til apparatets<br />
destillasjonskolbe (5.1). Tynn ut til ca. 500 ml med vann og tilsett noen korn pimpstein (4.28). Kolben<br />
koples til destillasjonsapparatet, og bestemmelsen fortsetter som beskrevet i 7.1.1.2.<br />
7.2.3.1. Blindprøve<br />
Se 7.1.1.3.<br />
7.2.3.2. Angivelse av resultatet<br />
der<br />
( - A × a 0,28<br />
)<br />
% N =<br />
M<br />
a = ml standard 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til blindprøven, utført ved å<br />
pipettere 50 ml standard 0,2 mol/l svovelsyreløsning (4.8) til apparatets beholder (5.1),<br />
A = ml standard 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til analysen,<br />
M = prøvemasse, i gram, i delmengden tatt til bestemmelsen.<br />
7.2.4. Nitratnitrogen<br />
7.2.4.1. Dersom gjødselen ikke inneholder kalsiumcyanamid<br />
Finnes ved differansen mellom resultatene oppnådd i 7.2.2.4 og 7.2.3.2 og/eller resultatet oppnådd i 7.2.2.4<br />
og summen av resultatene oppnådd i (7.2.5.2 eller 7.2.5.5) og (7.2.6.3 eller 7.2.6.5 eller 7.2.6.6).<br />
7.2.4.2. Dersom gjødselen inneholder kalsiumcyanamid<br />
Finnes ved differansen mellom resultatene oppnådd i 7.2.2.4 og 7.2.3.2 og mellom resultatet oppnådd i<br />
7.2.2.4 og summen av resultatene oppnådd i (7.2.5.5), (7.2.6.3 eller 7.2.6.5 eller 7.2.6.6) og (7.2.7).<br />
7.2.5. Ammoniumnitrogen<br />
7.2.5.1. Dersom gjødselen utelukkende inneholder ammoniumnitrogen og ammonium- og nitratnitrogen<br />
Overfør med presisjonspipette en delmengde av filtratet (7.2.1.1) som inneholder høyst 100 mg<br />
ammoniumnitrogen til destillasjonsapparatets kolbe (5.1). Tilsett vann til et samlet volum på ca. 350 ml og<br />
noen korn pimpstein (4.28) for at det skal koke lettere. Kolben koples til destillasjonsapparatet, det tilsettes<br />
20 ml natriumhydroksid (4.9) og destilleres som beskrevet i 7.1.1.2.<br />
7.2.5.2. Angivelse av resultatet<br />
der<br />
( - A × a 0,28<br />
)<br />
% N (ammonium) =<br />
M<br />
a = ml standard 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til blindprøven, utført ved å<br />
pipettere 50 ml 0,2 mol/l standard svovelsyre (4.8) til apparatets beholder (5.1),<br />
A = ml standard 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til analysen,<br />
M = prøvemasse, i gram, i delmengden tatt til bestemmelsen.
Nr. 10/162 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
7.2.5.3. Dersom gjødselen inneholder urea- og/eller cyanamidnitrogen<br />
Overfør med presisjonspipette en delmengde av filtratet (7.2.1.1 eller 7.2.1.2) som inneholder høyst<br />
20 mg ammoniumnitrogen, til en tørr kolbe som tilhører apparatet (5.2). Sett apparatet sammen. Overfør<br />
med pipette 50 ml 0,1 mol/l standard svovelsyreløsning (4.17) til erlenmeyerkolben på 300 ml og nok<br />
destillert vann til at væskenivået ligger ca. 5 cm over åpningen i tilførselsrøret. Fyll opp med destillert<br />
vann gjennom sidehalsen på reaksjonskolben til et volum på ca. 50 ml. Bland. For å unngå sjenerende<br />
skumdannelse under kullsyringen tilsettes noen dråper oktylalkohol (4.18). Innholdet gjøres basisk med 50<br />
ml mettet kaliumkarbonatløsning (4.19); begynn straks å drive ut fra den kalde suspensjonen ammoniakken<br />
som dermed frigjøres. Den kraftige luftstrømmen (ca. 3 liter/minutt) som er nødvendig for dette, renses<br />
på forhånd ved at den føres gjennom vaskeflasker som inneholder fortynnet svovelsyre og fortynnet<br />
natriumhydroksid. Istedenfor å bruke trykkluft er det også mulig å arbeide i et vakuum (vannpumpe),<br />
forutsatt at innstrømningsrøret er koplet til beholderen som brukes til å fange opp ammoniakken, på en<br />
måte som er tilstrekkelig lufttett. Ammoniakken er vanligvis fullstendig utdrevet etter tre timer. Det tilrådes<br />
imidlertid at man forsikrer seg om dette ved å skifte ut mottakerkolben. Når operasjonen er avsluttet,<br />
koples kolben fra apparatet, og rørets munnstykke og kolbens sider skylles med litt destillert vann. Titrer<br />
syreoverskuddet med standard 0,1 mol/l natriumhydroksid (4.20) til indikatoren (4.29.1) blir grå.<br />
7.2.5.4. Blindprøve<br />
Se 7.1.1.3.<br />
7.2.5.5. Angivelse av resultatet<br />
der<br />
% N (ammonium) = ( - A × a 0,14<br />
)<br />
M<br />
a = ml standard 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til blindprøven, utført ved å<br />
pipettere 50 ml standard 0,1 mol/l svovelsyreløsning (4.17) til apparatets 300 ml erlenmeyerkolbe<br />
(5.2),<br />
A = ml standard 0,1 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til analysen,<br />
M = prøvemasse, i gram, i delmengden tatt til bestemmelse.<br />
7.2.6. Ureanitrogen<br />
7.2.6.1. Ureasemetoden<br />
Overfør med presisjonspipette en delmengde av filtratet (7.2.1.1 eller 7.2.1.2) som inneholder høyst<br />
250 mg ureanitrogen til en 500 ml målekolbe. For å felle ut fosfatene tilsettes en mettet løsning av<br />
bariumhydroksid (4.21) til utfellingen stanser. Deretter fjernes overskuddet av bariumioner (og eventuelle<br />
oppløste kalsiumioner) ved hjelp av natriumkarbonatløsningen på 10 % (4.22).<br />
La løsningen bunnfelle og kontroller om utfellingen er fullstendig. Fyll opp til merket, bland og<br />
filtrer gjennom et foldefilter. Overfør med presisjonspipette 50 ml av filtratet til apparatets 300 ml<br />
erlenmeyerkolbe (5.3). Filtratet gjøres surt med 2 mol/l saltsyre (4.23) til pH-verdien målt med pH-meter<br />
(5.5) blir 3,0. Deretter heves pH-verdien til 5,4 med 0,1 mol/l natriumhydroksid (4.20).<br />
For å unngå tap av ammoniakk under dekomponeringen med urease, lukk erlenmeyerkolben med en propp<br />
utstyrt med skilletrakt og en liten gassfelle som inneholder nøyaktig 2 ml standard 0,1 mol/l saltsyreløsning<br />
(4.24). Tilsett 20 ml ureaseløsning (4.25) gjennom skilletrakten, og la stå en time ved 20-25 °C. Overfør<br />
deretter med presisjonspipette 25 ml standard 0,1 mol/l saltsyreløsning (4.24) gjennom skilletrakten og la<br />
den renne gjennom den ned i løsningen, og skyll så med litt vann. Overfør på samme måte kvantitativt<br />
innholdet av sikkerhetsbeholderen til løsningen i erlenmeyerkolben. Titrer syreoverskuddet med standard<br />
0,1 mol/l natriumhydroksidløsning (4.20) til pH-verdien målt med pH-meter blir 5,4.<br />
7.2.6.2. Blindprøve<br />
Se 7.1.1.3.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/163<br />
7.2.6.3. Angivelse av resultatet<br />
der<br />
( - A a× 0,14 )<br />
% N (urea) =<br />
M<br />
a = ml standard 0,1 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til blindprøven, utført under<br />
nøyaktig samme vilkår som analysen,<br />
A = ml standard 0,1 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til analysen,<br />
M = prøvemasse, i gram, i delmengden tatt til analysen.<br />
Merknader<br />
(1) Etter utfelling med løsningene av bariumhydroksid- og natriumkarbonatløsningene, fyll opp til merket,<br />
filtrer og nøytraliser så raskt som mulig.<br />
(2) Kontrollen av titreringen kan også utføres med indikatoren (4.29.2), men omslagspunktet er da<br />
vanskeligere å oppfatte.<br />
7.2.6.4. Gravimetrisk metode med xanthydrol<br />
Pipetter en delmengde av filtratet (7.2.1.1 eller 7.2.1.2) som inneholder høyst 20 mg ureanitrogen over i et<br />
250 ml begerglass. Tilsett 40 ml eddiksyre (4.14). Rør om med en glasstav i ett minutt, og la blandingen<br />
bunnfelle i fem minutter. Filtrer innholdet gjennom et flatt filter over i et 100 ml begerglass, vask det med<br />
noen ml eddiksyre (4.14) og 10 ml xanthydrol (4.26) og tilsett filtratet dråpevis under stadig omrøring med<br />
glasstav. La løsningen få stå til bunnfallet viser seg, og rør så om i ett eller to minutter. La det stå i en og en<br />
halv time. Filtrer med svakt sug gjennom en filterdigel av glass som er tørket og veid på forhånd, vask tre<br />
ganger med 5 ml etanol (4.31) uten forsøk på å fjerne all eddiksyren. Sett den i ovnen og hold temperaturen<br />
på 130 °C i en time (ikke høyere enn 145 °C). La den avkjøles i en eksikkator og vei den.<br />
7.2.6.5. Angivelse av resultatet<br />
der<br />
m1 = bunnfallets masse, i gram,<br />
6,67 × m<br />
% urea N + biuret = /M2)% N =<br />
M<br />
M2 = prøvemasse, i gram, i delmengden tatt til bestemmelsen.<br />
Utfør korreksjonene for blindprøven. Normalt kan biuretet uten større feil regnes med til ureanitrogenet, da<br />
innholdet av det i absoluttverdi er lite i sammensatt gjødsel.<br />
7.2.6.6. Metode basert på differanse<br />
Ureanitrogen kan også beregnes etter følgende tabell:<br />
Tilfelle Nitrat-N Ammonium-N Cyanamid-N Urea-N<br />
1 Nei Ja Ja (7.2.2.4) — (7.2.5.5 + 7.2.7)<br />
2 Ja Ja Ja (7.2.3.2) — (7.2.5.5 + 7.2.7)<br />
3 Nei Ja Nei (7.2.2.4) — (7.2.5.5)<br />
4 Ja Ja Nei (7.2.3.2) — (7.2.5.5)<br />
2<br />
1
Nr. 10/164 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
7.2.7. Cyanamidnitrogen<br />
Ha en delmengde av filtratet (7.2.1.2) med 10-30 mg cyanamidnitrogen i et 250 ml begerglass. Fortsett<br />
analysen etter metode 2.4.<br />
8. Vurdering av resultatene<br />
8.1. I visse tilfeller kan det være forskjell mellom totalt nitrogen bestemt direkte i innveid prøve (7.1) og<br />
totalt løselig nitrogen (7.2.2). Denne forskjellen bør imidlertid ikke være større enn 0,5 %. I motsatt fall<br />
inneholder gjødselen former for uløselig nitrogen som ikke er oppført på listen i vedlegg I.<br />
8.2. Før hver analyse skal det kontrolleres at apparatene virker som de skal og sikres at metoden anvendes<br />
korrekt, ved hjelp av en standardløsning som inneholder de forskjellige nitrogenforbindelsene i<br />
innbyrdes forhold som ligner dem i prøvematerialet. Denne standardløsningen tilberedes på grunnlag av<br />
standardløsninger av kaliumtiocyanat (4.3), kaliumnitrat (4.4.), ammoniumsulfat (4.5) og urea (4.6).
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/165<br />
Figur 6<br />
Apparat til bestemmelse av ammoniumnitrogen (7.2.5.3)
Nr. 10/166 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Figur 7<br />
Apparat til bestemmelse av ureanitrogen (7.2.6.1)
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/167<br />
Metode 2.6.2<br />
Bestemmelse av nitrogeninnholdet i forskjellige samtidig tilstedeværende nitrogenforbindelser i gjødsel som<br />
inneholder nitrogen bare i form av nitrat-, ammonium- og ureanitrogen<br />
1. Formål<br />
Formålet med dette dokument er å fastsette en forenklet metode for bestemmelse av de forskjellige formene<br />
for nitrogen i gjødsel som inneholder nitrogen bare i form av nitrat-, ammonium- og ureanitrogen.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
Denne metoden kan anvendes på all gjødsel nevnt i vedlegg I som utelukkende inneholder nitrat-,<br />
ammonium- og ureanitrogen.<br />
Følgende bestemmelser gjøres på forskjellige deler av én enkelt prøveløsning:<br />
3.1. Totalt løselig nitrogen:<br />
3.1.1. dersom gjødelen ikke inneholder nitrater, ved direkte Kjeldahls oppslutning av løsningen,<br />
3.1.2. dersom gjødelen inneholder nitrater, ved Kjeldahls oppslutning av en del av løsningen etter reduksjon<br />
ifølge Ulsch; i begge tilfeller bestemmes ammoniakken som beskrevet i metode 2.1,<br />
3.2. totalt løselig nitrogen unntatt nitratnitrogen, ved Kjeldahls oppslutning etter at nitratnitrogenet er fjernet i<br />
et surt miljø ved hjelp av jern(II)sulfat: Ammoniakken bestemmes som beskrevet i metode 2.1.<br />
3.3. nitratnitrogen, ved differansen mellom 3.1.2. og 3.2, eller mellom totalt løselig nitrogen (3.1.2.) og summen<br />
av ammonium- og ureanitrogen (3.4 + 3.5),<br />
3.4. ammoniumnitrogen, ved kald destillasjon etter svak alkalisering; ammoniakken samles opp i et kjent volum<br />
i en løsning av svovelsyre og bestemmes som beskrevet i metode 2.1.<br />
3.5. Ureanitrogen, enten:<br />
3.5.1. ved omdannelse ved hjelp av urease til ammoniakk som bestemmes ved titrering med en standardløsning<br />
av saltsyre, eller<br />
3.5.2. ved gravimetri ved hjelp av xanthydrol: Samtidig utfelt biuret kan tas sammen med ureanitrogen uten store<br />
feil; innholdet er normalt lite i sammensatt gjødsel,<br />
3.5.3. ved differanse, etter følgende tabell:<br />
4. Reagenser<br />
Tilfelle Nitratnitrogen Ammoniumnitrogen Differanse<br />
1 Nei Ja (3.1.1 — 3.4.)<br />
2 Ja Ja (3.2. — 3.4)<br />
Destillert eller demineralisert vann<br />
4.1. Kaliumsulfat p.a.<br />
4.2. Jern p.a., hydrogenredusert (den angitte jernmengden må kunne redusere minst 50 mg nitratnitrogen)<br />
4.3. Kaliumnitrat p.a.<br />
4.4. Ammoniumsulfat p.a.<br />
4.5. Urea p.a.<br />
4.6. Svovelsyreløsning: 0,2 mol/l<br />
4.7. Konsentrert natriumhydroksidløsning: Vandig løsning på ca. 30 % (vekt/volum) NaOH, ammoniakkfri
Nr. 10/168 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.8. Natrium- eller kaliumhydroksidløsning: 0,2 mol/l, karbonatfri<br />
4.9. Svovelsyre (d20 = 1,84 g/ml)<br />
4.10. Fortynnet saltsyre: Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) og én del vann<br />
4.11. Eddiksyre: 96‑100 %<br />
4.12. Svovelsyreløsning som inneholder ca. 30 % H2SO4 (vekt/volum), ammoniakkfri<br />
4.13. Jernsulfat: Krystallinsk (FeSO4 · 7H2O)<br />
4.14. Standard svovelsyreløsning: 0,1 mol/l<br />
4.15. Oktylalkohol<br />
4.16. Mettet kaliumkarbonatløsning<br />
4.17. Natrium- eller kaliumhydroksid: 0,1 mol/l<br />
4.18. Mettet bariumhydroksidløsning<br />
4.19. Natriumkarbonatløsning: 10 % (vekt/volum)<br />
4.20. Saltsyre: 2 mol/l<br />
4.21. Saltsyreløsning: 0,1 mol/l<br />
4.22. Ureaseløsning<br />
Lag en suspensjon av 0,5 g aktiv urease i 100 ml destillert vann ved hjelp av 0,1 mol/l saltsyre (4.21), juster<br />
pH-verdien til 5,4 målt med pH-meter.<br />
4.23. Xanthydrol<br />
5 % løsning i etanol eller metanol (4.28) (ikke bruk produkter som gir en stor andel av uløselig stoff);<br />
løsningen kan oppbevares i tre måneder i en godt lukket flaske som er skjermet mot lys.<br />
4.24. Katalysator<br />
Kobberoksid (CuO): 0,3-0,4 g til hver bestemmelse, eller en tilsvarende mengde kobbersulfat-pentahydrat<br />
(CuSO4 5H2O) på 0,95-1,25 g til hver bestemmelse.<br />
4.25. Granulert pimpstein, vasket i saltsyre og kalsinert<br />
4.26. Indikatorløsninger<br />
4.26.1. Blandet indikator<br />
Løsning A: Løs 1 g metylrødt i 37 ml 0,1 mol/l natriumhydroksidløsning og fyll opp med vann til én<br />
liter.<br />
Løsning B: Løs 1 g metylenblått i vann og fyll opp til én liter.<br />
Bland én del løsning A med to deler løsning B.<br />
Denne indikatoren er fiolett i sur løsning, grå i nøytral løsning og grønn i basisk løsning. Bruk 0,5 ml (10<br />
dråper) av denne indikatoren.<br />
4.26.2. Indikatorløsning av metylrødt<br />
Løs 0,1 g metylrødt i 50 ml 95 % etanol. Fyll opp med vann til 100 ml og filtrer om nødvendig. Fire eller<br />
fem dråper av denne indikatoren kan brukes istedenfor den foregående.<br />
4.27. Indikatorpapir<br />
Lakmus, bromtymolblått (eller annet indikatorpapir som er følsomt for pH i området 6-8).<br />
4.28. Etanol eller metanol: 95 % løsning (vekt/volum)
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/169<br />
5. Utstyr<br />
5.1. Destillasjonsapparat<br />
Se metode 2.1.<br />
5.2. Utstyr til bestemmelse av ammoniumnitrogen (7.5.1)<br />
Se metode 2.6.1 og figur 6.<br />
5.3. Utstyr til bestemmelse av ureanitrogen med ureasemetoden (7.6.1)<br />
Se metode 2.6.1 og figur 7.<br />
5.4. Rotasjonsristeapparat, 35-40 omdreininger i minuttet<br />
5.5. pH-meter<br />
5.6. Glassapparatur:<br />
presisjonspipetter på 2, 5, 10, 25, 50 og 100 ml,<br />
Kjeldahl-kolber med lang hals på 300 og 500 ml,<br />
målekolber på 100, 250, 500 og 1 000 ml,<br />
digler av sintret glass, porediameter 5-15 μm,<br />
morter.<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av analyseløsning<br />
Vei opp 10 g av prøven med en nøyaktighet på 1 mg og overfør til en 500 ml målekolbe. Kolben tilsettes<br />
50 ml vann og deretter 20 ml fortynnet saltsyre (4.10). Rist. La stå til en eventuell karbondioksidutvikling<br />
er opphørt. Tilsett så 400 ml vann og rist i en halv time i rotasjonsristeapparatet (5.4); fyll opp til merket<br />
med vann, bland og filtrer gjennom et tørt filter over i en tørr beholder.<br />
7.2. Totalt nitrogen<br />
7.2.1. Dersom gjødselen ikke inneholder nitrater<br />
Overfør med pipette en delmengde av filtratet (7.1) som inneholder høyst 100 mg nitrogen til en 300 ml<br />
Kjeldahl-kolbe. Tilsett 15 ml konsentrert svovelsyre (4.9), 0,4 g kobberoksid eller 1,25 g kobbersulfat<br />
(4.24) og noen glasskuler for å stabilisere kokingen. Varm først opp forsiktig for å sette reaksjonen i gang<br />
og deretter kraftigere til væsken blir fargeløs eller svakt grønnaktig og tydelig avgir hvit damp. Etter<br />
avkjøling helles løsningen over i destillasjonskolben, tynnes ut med vann til ca. 500 ml og tilsettes noen<br />
korn pimpstein (4.25). Kolben koples til destillasjonsapparatet (5.1), og bestemmelsen fortsetter som<br />
beskrevet i 7.1.1.2, metode 2.6.1.<br />
7.2.2. Dersom gjødselen inneholder nitrater<br />
Overfør med pipette en delmengde av filtratet (7.1) som inneholder høyst 40 mg nitratnitrogen til en 500 ml<br />
erlenmeyerkolbe. På dette stadiet i analysen er den samlede nitrogenmengde uten betydning. Tilsett 10 ml<br />
30 % svovelsyre (4.12) og 5 g redusert jern (4.2) og dekk straks over erlenmeyerkolben med et urglass.<br />
Varm opp forsiktig til reaksjonen blir stabil, men ikke kraftig. Avbryt oppvarmingen og la kolben stå i<br />
romtemperatur i minst tre timer. Overfør væsken kvantitativt til en 250 ml målekolbe uten å ta hensyn til<br />
uoppløst jern. Fyll opp til merket med vann. Homogeniser forsiktig. Overfør med pipette en delmengde som<br />
inneholder høyst 100 mg nitrogen til en 300 ml Kjeldahl-kolbe . Tilsett 15 ml konsentrert svovelsyre (4.9),<br />
0,4 g kobberoksid eller 1,25 g kobbersulfat (4.24) og noen glasskuler for å stabilisere kokingen. Varm først<br />
opp forsiktig for å sette reaksjonen i gang, deretter kraftigere til væsken blir fargeløs eller svakt grønnaktig<br />
og tydelig avgir hvit damp. Etter avkjøling overføres løsningen kvantitativt til destillasjonskolben; tynnes<br />
ut med vann til ca. 500 ml og tilsettes noen korn pimpstein (4.25). Kolben koples til destillasjonsapparatet<br />
(5.1), og bestemmelsen fortsetter som beskrevet i 7.1.1.2, metode 2.6.1.
Nr. 10/170 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
7.2.3. Blindprøve<br />
Utfør en blindprøve (prøvemengden utelates) under samme vilkår, og ta hensyn til denne ved beregningen<br />
av sluttresultatet.<br />
7.2.4. Angivelse av resultatet<br />
der<br />
% N (totalt) =<br />
( - A a× 0,28 )<br />
M<br />
a = ml standard 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til blindprøven, utført ved å<br />
pipettere 50 ml standard 0,2 mol/l svovelsyreløsning (4.6) til apparatets beholder,<br />
A = ml standard 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning (4.8) brukt til analysen,<br />
M = prøvemasse, i gram, i delmengden (7.2.1 eller 7.2.2).<br />
7.3. Totalt nitrogen unntatt nitratnitrogen<br />
7.3.1. Analyse<br />
Overfør med pipette en delmengde av filtratet (7.1) med høyst 50 mg nitrogen som skal bestemmes, til<br />
en 300 ml Kjeldahl-kolbe. Tynn ut til 100 ml med vann og tilsett 5 g jernsulfat (4.13), 20 ml konsentrert<br />
svovelsyre (4.9) og noen glasskuler for å stabilisere kokingen. Varm først opp forsiktig, deretter sterkere til<br />
det avgis hvit damp. Fortsett reaksjonen i 15 minutter. Avbryt oppvarmingen og tilsett 0,4 g kobberoksid<br />
eller 1,25 g kobbersulfat (4.24) som katalysator. Gjenoppta oppvarmingen og oppretthold produksjonen<br />
av hvit damp i 10-15 minutter. Etter avkjøling overføres innholdet i Kjeldahl-kolben kvantitativt til<br />
destillasjonskolben (5.1). Tynn ut med vann til ca. 500 ml og tilsett noen korn pimpstein (4.25). Kolben<br />
koples til destillasjonsapparatet, og bestemmelsen fortsetter som beskrevet i 7.1.1.2, metode 2.6.1.<br />
7.3.2. Blindprøve<br />
Se 7.2.3.<br />
7.3.3. Angivelse av resultatet<br />
der<br />
7.4. Nitratnitrogen<br />
% N (totalt) =<br />
( - A a× 0,28 )<br />
M<br />
a = ml standard 0,2 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning (4.8) brukt til blindprøven, utført ved å<br />
pipetteere 50 ml standard 0,2 mol/l svovelsyre (4.6) til apparatets beholder,<br />
A = ml 0,2 mol/l standard natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til analysen,<br />
M = prøvemasse, i gram, i delmengden brukt i bestemmelsen.<br />
Finnes som differansen mellom følgende resultater:<br />
7.2.4 — (7.5.3 + 7.6.3)<br />
eller<br />
7.2.4 — (7.5.3 + 7.6.5)<br />
eller<br />
7.2.4 — (7.5.3 + 7.6.6)
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/171<br />
7.5. Ammoniumnitrogen<br />
7.5.1. Analyse<br />
Overfør med pipette til apparatets tørre kolbe (5.2) en delmengde av filtratet (7.1) som inneholder høyst<br />
20 mg ammoniumnitrogen. Sett sammen apparatet. Overfør med pipette nøyaktig 50 ml standard 0,1 mol/l<br />
svovelsyreløsning (4.14) til erlenmeyerkolben på 300 ml og et kvantum destillert vann, slik at væskenivået<br />
ligger ca. 5 cm over tilførselsrørets åpning. Før inn destillert vann gjennom reaksjonskolbens sidehals<br />
til volumet er brakt opp til ca. 50 ml. Rist. For å unngå sjenerende skumdannelseved innføringen av<br />
gasstrømmen tilsettes noen dråper oktylalkohol (4.15). Gjør innholdet basisk ved å tilføre 50 ml mettet<br />
kalsiumkarbonatløsning (4.16), og begynn straks å drive ut fra den kalde suspensjonen ammoniakken<br />
som dermed frigjøres. Den kraftige luftstrømmen som er nødvendig for dette (strømningshastighet ca. 3<br />
liter/minutt), renses på forhånd ved å føres gjennom vaskeflasker med fortynnet svovelsyre og fortynnet<br />
natriumhydroksid. I stedet for trykkluft kan det benyttes vakuum (vannsugingspumpe), forutsatt at<br />
forbindelsene mellom apparatene er lufttette.<br />
Ammoniakken er vanligvis fullstendig fjernet etter tre timer.<br />
Man bør imidlertid forsikre seg om dette ved å skifte erlenmeyerkolbe. Når prosessen er avsluttet, skill<br />
erlenmeyerkolben fra apparatet, skyll munningen på tilførselsrøret og sidene i erlenmeyerkolben med litt<br />
destillert vann, og titrer syreoverskuddet med standard 0,1 mol/l natriumhydroksid (4.17).<br />
7.5.2. Blindforsøk<br />
Se 7.2.3.<br />
7.5.3. Angivelse av resultatet<br />
der<br />
% N (ammonium) =<br />
( - A a× 0,14 )<br />
M<br />
a = ml standard 0,1 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning (4.17) brukt til blindforsøket, utført ved<br />
å pipettere 50 ml standard 0,1 mol/l svovelsyreløsning (4.14) til apparatets 300 ml erlenmeyerkolbe<br />
(5.2),<br />
A = ml standard 0,1 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning brukt til analysen (4.17),<br />
M = prøvemasse, i gram, i delmengden brukt til analysen.<br />
7.6. Ureanitrogen<br />
7.6.1. Ureasemetoden<br />
Overfør med pipette en delmengde av filtratet (7.1) som inneholder høyst 250 mg ureanitrogen til en<br />
500 ml målekolbe. For å utfelle fosfater tilsettes en passende mengde mettet bariumhydroksidløsning<br />
(4.18) inntil videre tilsetting ikke fører til dannelse av mer bunnfall. Fjern overskuddet av bariumioner (og<br />
eventuelle oppløste kalsiumioner) med en 10 % natriumkarbonatløsning (4.19). La løsningen bunnfelle og<br />
kontroller om utfellingen er fullstendig. Fyll opp til merket, bland og filtrer gjennom et foldefilter. Overfør<br />
med pipette 50 ml av filtratet til apparatets 300 ml erlenmeyerkolbe (5.3). Væsken gjøres sur med 2 mol/l<br />
saltsyre (4.20) til pH 3,0 målt med pH-meter. Øk pH-verdien til 5,4 med 0,1 mol/l natriumhydroksid (4.17).<br />
For å unngå tap av ammoniakk under hydrolyse med urease, lukk erlenmeyerkolben med en propp festet<br />
til en dråpetrakt og en liten sikkerhetsbeholder som inneholder nøyaktig 2 ml 0,1 mol/l saltsyreløsning<br />
(4.21). Gjennom dråpetrakten tilsettes 20 ml ureaseløsning (4.22). La stå en time ved 20-25 °C. Tilsett<br />
deretter med pipette 25 ml standard 0,1 mol/l saltsyreløsning (4.21) i dråpetrakten, la den renne ned i<br />
løsningen og skyll med litt vann. Innholdet i sikkerhetsbeholderen overføres kvantitativt til løsningen i<br />
erlenmeyerkolben. Syreoverskuddet titreres med standard 0,1 mol/l natriumhydroksidløsningen (4.17) til<br />
pH-verdien er 5,4 målt med pH-meteret.<br />
Merknader<br />
1. Etter utfelling med bariumhydroksid- og natriumkarbonatløsningene, fyll opp til merket, filtrer og<br />
nøytraliser hurtigst mulig.<br />
2. Titreringen kan også vurderes med indikatoren (4.26), selv om fargeskiftet er vanskeligere å<br />
oppfatte.
Nr. 10/172 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
7.6.2. Blindprøve<br />
Se 7.2.3.<br />
7.6.3. Angivelse av resultatet<br />
der<br />
( - A × 0,14 a )<br />
% N (urea) =<br />
M<br />
a = ml standard 0,1 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning (4.17) brukt til blindprøven, utført<br />
under nøyaktig samme betingelser som analysen,<br />
A = ml standard 0,1 mol/l natrium- eller kaliumhydroksidløsning (4.17) brukt til analysen,<br />
M = prøvemasse i gram i delmengden brukt i analysen.<br />
7.6.4. Gravimetrisk metode med xanthydrol<br />
Overfør med pipette en delmengde av filtratet (7.1) som inneholder høyst 20 mg ureanitrogen til et 100 ml<br />
begerglass. Tilsett 40 ml eddiksyre (4.11). Rør om med glasstav i et minutt. La eventuelt bunnfall få hvile i<br />
fem minutter. Filtrer, vask med noen milliliter eddiksyre (4.11). Tilsett 10 ml xanthydrol til filtratet dråpevis<br />
(4.23) under stadig omrøring med glasstav. La det hvile til bunnfallet viser seg, og rør så om igjen i ett eller<br />
to minutter. La stå i en og en halv time. Filtrer med svakt sug gjennom en filterdigel av glass som har vært<br />
tørket og veid på forhånd; vask tre ganger med 5 ml etanol (4.28) uten å ta sikte på å fjerne all eddiksyren.<br />
Overfør til tørkeovn og la stå ved 130 °C i en time (temperaturen må ikke være høyere enn 145 °C). La<br />
avkjøles i en eksikkator og vei.<br />
7.6.5. Angivelse av resultatet<br />
der<br />
m = bunnfallets masse, i gram,<br />
6,67 × m<br />
% N (urea) =<br />
M<br />
M = prøvemasse, i gram, i delmengden brukt til bestemmelsen.<br />
Korriger for blindprøven. Normalt kan man uten større feil regne biuret med til ureanitrogen, fordi<br />
innholdet av dette er lavt i sammensatt gjødsel.<br />
7.6.6. Metode basert på differanse<br />
Ureanitrogen kan også beregnes som vist i følgende tabell:<br />
Tilfelle Nitrat-N Ammonium-N Urea-N<br />
8. Vurdering av resultatene<br />
1 Nei Ja (7.2.4) — (7.5.3)<br />
2 Ja Ja (7.3.3) — (7.5.3)<br />
Før hver analyse skal det kontrolleres at alt utstyr virker som det skal og at de brukte metodene anvendes<br />
korrekt, ved hjelp av en standardløsning som inneholder de forskjellige nitrogenforbindelser i et innbyrdes<br />
forhold som ligner dem i prøven. Denne standardløsningen tilberedes på grunnlag av standardløsninger av<br />
kaliumnitrat (4.3), ammoniumsulfat (4.4) og urea (4.5).
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/173<br />
1. Formål<br />
Metode 3<br />
Fosfor<br />
Metode 3.1<br />
Ekstraksjoner<br />
Metode 3.1.1<br />
Ekstraksjon av mineralsyreløselig fosfor<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av fosfor som er løselig i mineralsyrer.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden gjelder bare fosfatgjødsel oppført i vedlegg I.<br />
Ekstraksjon av fosfor i gjødselen med en blanding av salpetersyre og svovelsyre.<br />
Destillert eller demineralisert vann.<br />
4.1. Svovelsyre (d20 = 1,84 g/ml).<br />
4.2. Salpetersyre (d20 = 1,40 g/ml).<br />
5. Utstyr<br />
Standard laboratorieutstyr.<br />
5.1. Kjeldahl-kolbe med et volum på minst 500 ml, eller en rundbunnet kolbe på 250 ml med et glassrør som<br />
danner en tilbakeløpskjøler.<br />
5.2. Målekolbe på 500 ml.<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Prøvemengde<br />
Vei opp 2,5 g av den tilberedte prøven med en nøyaktighet på 0,001 g og plasser denne prøvemengden i en<br />
tørr Kjeldahl-kolbe (5.1).<br />
7.2. Ekstraksjon<br />
Tilsett 15 ml vann og rør om for å bringe stoffet i suspensjon. Tilsett 20 ml salpetersyre (4.2), og tilsett<br />
forsiktig 30 ml svovelsyre (4.1).<br />
Når den kraftige innledende reaksjonen har opphørt, kokes kolbens innhold langsomt opp og holdes<br />
kokende i 30 minutter. Avkjøl og tilsett forsiktig under omrøring ca. 150 ml vann. La løsningen koke videre<br />
i 15 minutter.<br />
Væsken avkjøles fullstendig og overføres kvantitativt til en 500 ml målekolbe. Fyll opp til merket, bland<br />
og filtrer gjennom et tørt, fosfatfritt foldefilter og kast den første porsjonen av filtratet.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
Bestemmelsen av det ekstraherte fosforet utføres etter metode 3.2 på en delmengde av prøveløsningen.
Nr. 10/174 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1. Formål<br />
Metode 3.1.2<br />
Ekstraksjon av fosfor som er løselig i 2 % maursyre (20 g/l)<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av fosfor som er løselig i 2 % maursyre (20 g/l).<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Utelukkende bløte råfosfater.<br />
For å skille mellom harde og bløte råfosfater ekstraheres fosfor som er løselig i maursyre, under bestemte<br />
vilkår.<br />
4.1. Maursyreløsning, 2 % (20 g/l)<br />
Merknad<br />
5. Utstyr<br />
Bland 82 ml maursyre (konsentrasjon 98 til 100 %, d20 = 1,22 g/ml) med destillert vann til et volum på fem<br />
liter.<br />
Standard laboratorieutstyr.<br />
5.1. Målekolbe på 500 ml (f.eks. Stohmann-kolbe)<br />
5.2. Rotasjonsristeapparat, 35-40 omdreininger i minuttet<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Prøvemengde<br />
Vei opp 5 g av den tilberedte prøven med en nøyaktighet på 0,001 g, og plasser denne prøvemengden i en<br />
tørr Stohmann-målekolbe på 500 ml (5.1) med vid hals.<br />
7.2. Ekstraksjon<br />
Under stadig rotering av kolben tilsettes maursyre ved 20 (± 1)°C (4.1) til ca. 1 cm under målestreken. Fyll<br />
opp til merket. Lukk kolben med en gummipropp og rist ved 20 (± 2)°C i 30 minutter i rotasjonsristeapparatet<br />
(5.2).<br />
Filtrer løsningen gjennom et tørt, fosfatfritt foldefilter over i en tørr glassbeholder. Kast den første<br />
porsjonen av filtratet.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
1. Formål<br />
Fosforet bestemmes etter metode 3.2 i en delmengde av det helt klare filtratet.<br />
Metode 3.1.3<br />
Ekstraksjon av fosfor som er løselig i 2 % sitronsyre (20 g/l)<br />
I dette dokument fastsettes en metode for ekstraksjon av fosfor som er løselig i 2 % sitronsyre (20 g/l).
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/175<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden gjelder bare thomasfosfat (se vedlegg I A).<br />
Ekstraksjon av fosfor fra gjødselen med en 2 % sitronsyreløsning (20 g/l) under bestemte vilkår.<br />
Destillert eller demineralisert vann.<br />
4.1. 2 % sitronsyreløsning (20 g/l), tilberedt av ren, krystallinsk sitronsyre (C6H8O7 · H2O)<br />
Merknad<br />
5. Utstyr<br />
Kontroller konsentrasjonen til denne sitronsyreløsningen ved å titrere 10 ml av den med standard 0,1 mol/l<br />
natriumhydroksidløsning med fenolftalein som indikator.<br />
Dersom løsningen er korrekt, skal resultatet bli 28,55 ml.<br />
5.1. Rotasjonsristeapparat, 35-40 omdreininger i minuttet<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Analysen utføres på produktet slik det ble mottatt, etter omhyggelig blanding av den opprinnelige prøven<br />
for å sikre at den er homogen. Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Prøvemengde<br />
Vei opp 5 g av den tilberedte prøven med en nøyaktighet på 0,001 g og plasserden i en tørr kolbe med et<br />
volum på minst 600 ml og tilstrekkelig vid hals til, at den kan ristes grundig.<br />
7.2. Ekstraksjon<br />
Tilsett 500 ml (± 1 ml) av sitronsyreløsningen ved 20 (± 1) °C. Rist kraftig for hånd under tilsettingen av<br />
de første millilitrene med reagens for å stanse klumpdannelse og hindre at stoffet fester seg til sidene av<br />
kolben. Lukk kolben med en gummipropp og rist den i rotasjonsristeapparatet (5.1) i nøyaktig 30 minutter<br />
ved en temperatur på 20 (± 2) °C.<br />
Filtrer umiddelbart gjennom et tørt, fosfatfritt foldefilter over i en tørr glassbeholder og kast de første<br />
20 ml av filtratet. Fortsett filtreringen inntil det oppnås en filtratmengde som er stor nok til å utføre<br />
fosforbestemmelsen.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
1. Formål<br />
Bestemmelsen av fosforekstraktet utføres i samsvar med metode 3.2 på en delmengde av løsningen som er<br />
tilberedt på denne måten.<br />
Metode 3.1.4<br />
Ekstraksjon av fosfor som er løselig i nøytralt ammoniumsitrat<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av fosfor som er løselig i nøytralt<br />
ammoniumsitrat.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
All gjødsel som er klassifisert som løselig i nøytralt ammoniumsitrat (se vedlegg I).<br />
Ekstraksjon av fosfor ved en temperatur på 65 °C med en nøytral løsning av ammoniumsitrat (pH 7,0)<br />
under bestemte vilkår.
Nr. 10/176 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4. Reagenser<br />
Destillert eller demineralisert vann.<br />
4.1. Nøytral ammoniumsitratløsning (pH 7,0)<br />
5. Utstyr<br />
Denne løsningen må inneholde 185 g ren, krystallinsk sitronsyre per liter og skal ha en densitet på 1,09 ved<br />
20 °C og pH 7,0.<br />
Reagensen tilberedes som følger:<br />
Løs 370 g ren, krystallinsk sitronsyre (C6H8O7 · H2O) i ca. 1,5 liter vann og lag en nesten nøytral løsning<br />
ved å tilsette 345 ml ammoniakkløsning (28‑29 % NH3). Dersom konsentrasjonen av NH3 er lavere enn<br />
28 %, tilsettes en tilsvarende større mengde ammoniumhydroksidløsning, og sitronsyren fortynnes i en<br />
tilsvarende mindre mengde vann.<br />
Avkjøl løsningen og gjør den fullstendig nøytral ved å holde elektrodene på et pH-meter nedsenket i<br />
løsningen. Tilsett ammoniakk ved 28‑29 % NH3 dråpevis og under stadig omrøring (med en mekanisk<br />
rører) til pH-verdien er nøyaktig 7,0 ved en temperatur på 20 °C. Fyll da opp til et volum på 2 liter og<br />
kontroller pH-verdien på nytt. Reagensen oppbevares i en lukket beholder, og pH-verdien kontrolleres med<br />
jevne mellomrom.<br />
5.1. Begerglass på 2 liter<br />
5.2. pH-meter<br />
5.3. Erlenmeyerkolbe på 200 eller 250 ml<br />
5.4. Målekolber på 500 ml og én målekolbe på 2 000 ml<br />
5.5. Vannbad som kan termostatreguleres på 65 °C, utstyrt med en egnet rører (se figur 8)<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Prøvemengde<br />
Overfør 1 eller 3 g av gjødselen som skal analyseres (se vedlegg I A og B til denne forordning), til en<br />
200 eller 250 ml erlenmeyerkolbe med 100 ml ammoniumsitratløsning som på forhånd er oppvarmet til<br />
65 °C.<br />
7.2. Analyse av løsningen<br />
Lukk erlenmeyerkolben lufttett og rist den for å bringe gjødselen i suspensjon uten at den klumper seg.<br />
Løsne proppen et øyeblikk for å utligne trykket, og lukk så kolben igjen. Sett kolben i et vannbad som er<br />
innstilt på å holde kolbens innhold på nøyaktig 65 °C, og fest den til røreren (se figur 8). Under omrøringen<br />
må væskenivået i kolben hele tiden ligge under nivået i vannbadet( 1 ). Den mekaniske omrøringen reguleres<br />
på en slik måte at suspensjonen blir fullstendig.<br />
Etter nøyaktig én times omrøring tas erlenmeyerkolben opp av vannbadet.<br />
Avkjøl omgående under rennende vann til romtemperatur og overfør straks kvantitativt innholdet fra<br />
erlenmeyerkolben til en 500 ml målekolbe med en vannstråle (spruteflaske). Fyll opp til merket med vann.<br />
Bland godt. Filtrer gjennom et tørt foldefilter (fosfatfritt, med middels filtreringshastighet) over i en tørr<br />
beholder og kast den første porsjonen av filtratet (ca. 50 ml).<br />
Deretter samles det opp ca. 100 ml av det klare filtratet.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
Bestem fosforet i ekstraktet som er tilberedt på denne måten i samsvar med metode 3.2.<br />
( 1 ) I mangel av en mekanisk rører kan kolben ristes for hånd hvert 5. minutt.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/177<br />
1. Formål<br />
Figur 8<br />
Metode 3.1.5<br />
Ekstraksjon med basisk ammoniumsitrat<br />
Metode 3.1.5.1<br />
Ekstraksjon av løselig fosfor ifølge Petermann ved 65 °C<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av fosfor som er løselig i basisk ammoniumsitrat.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden gjelder bare dikalsiumfosfat utfelt som dihydrat (CaHPO4 · 2H2O).<br />
Ekstraksjon av fosfor ved en temperatur på 65 °C med en basisk løsning av ammoniumsitrat (Petermann)<br />
under bestemte vilkår.<br />
Destillert vann, eller demineralisert vann med samme egenskaper som destillert vann.<br />
4.1. Petermanns løsning
Nr. 10/178 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.2. Egenskaper<br />
5. Utstyr<br />
Sitronsyre (C6H8O7 · H2O): 173 g/l.<br />
Ammoniakk: 42 g/l ammoniumnitrogen.<br />
pH-verdien skal ligge mellom 9,4 og 9,7.<br />
Tilberedning på grunnlag av diammoniumsitrat<br />
Løs 931 g diammoniumsitrat (molekylmasse 226,19) i ca. 3 500 ml destillert vann i en 5 l målekolbe.<br />
Tilsett ammoniakk i små porsjoner under omrøring og avkjøling i rennende vann. Eksempelvis må det for<br />
d20 = 0,906 g/ml, som tilsvarer 20,81 vektprosent ammoniumnitrogen, brukes 502 ml ammoniakkløsning.<br />
Juster temperaturen til 20 °C, og fyll opp med vann til fem liter.<br />
Tilberedning på grunnlag av sitronsyre og ammoniakk<br />
Løs 865 g sitronsyre monohydrat i ca. 2 500 ml destillert vann i en beholder på ca. 5 l. Sett beholderen<br />
i et isbad og tilsett ammoniakkløsning i små porsjoner under stadig risting gjennom en trakt der den<br />
nederste delen stikker ned i sitronsyreløsningen. Eksempelvis skal det for d20 = 0,906 g/ml, som tilsvarer<br />
20,81 vektprosent ammoniumnitrogen, brukes 1 114 ml ammoniakkløsning. Juster temperaturen til 20 °C,<br />
overfør til en målekolbe på fem liter, fyll opp til merket med destillert vann og bland.<br />
Kontroller innholdet av ammoniumnitrogen som følger:<br />
Overfør 25 ml av løsningen til en målekolbe på 250 ml, og fyll opp til merket med destillert vann. Bland.<br />
Bestem innholdet av ammoniumnitrogen i 25 ml av denne løsningen etter metode 2.1. Dersom løsningen<br />
er korrekt, må det brukes 15 ml 0,5 mol/l H2SO4.<br />
Dersom innholdet av ammoniumnitrogen er høyere enn 42 g/l, kan NH3 fjernes med en strøm av en<br />
nøytralgass eller ved en svak oppvarming, slik at pH-verdien blir 9,7 igjen. Utfør en ny bestemmelse.<br />
Dersom innholdet av ammoniumnitrogen er lavere enn 42 g/l, skal det tilsettes en vektmengde M med<br />
ammoniakkløsning:<br />
M = (42 - n × 2,8) × 500<br />
g<br />
,20<br />
81<br />
eller et volum V = M<br />
ve<br />
2 ° C d 0 .<br />
0,<br />
906<br />
Dersom V er mindre enn 25 ml, tilsettes det direkte i målekolben på fem liter sammen med en mengde på<br />
V × 0,173 g pulverisert sitronsyre.<br />
Dersom V er større enn 25 ml, bør det tilberedes en ny liter reagens som følger:<br />
Vei opp 173 g sitronsyre. Oppløs i 500 ml vann. Under forsiktighetsreglene angitt ovenfor tilsettes ikke mer<br />
enn 225 + V × 1 206 ml av ammoniakkløsningen brukt til tilberedningen av de fem litrene med reagens.<br />
Fyll opp til merket med vann. Bland.<br />
Denne literen blandes med de 4 975 ml som er tilberedt tidligere.<br />
5.1. Vannbad som kan holdes på en temperatur av 65 °C ± 1 °C<br />
5.2. Målekolbe på 500 ml (f.eks. Stohmannkolbe)<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/179<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Prøvemengde<br />
Vei opp 1 g av den tilberedte prøven med en nøyaktighet på 0,001 g, og overfør til målekolben på 500 ml<br />
(5.2).<br />
7.2. Ekstraksjon<br />
Tilsett 200 ml basisk ammoniumsitratløsning (4.1). Kolben lukkes med en propp og ristes kraftig for hånd<br />
for å unngå at det danner seg klumper og for å hindre at det fester seg stoff til sidene av kolben.<br />
Sett kolben i vannbad med en temperatur på 65 °C og rist den hvert femte minutt den første halve timen.<br />
Hev proppen etter hver omristing for å utligne trykket. Vannoverflaten i vannbadet skal hele tiden befinne<br />
seg over løsningen i kolben. La kolben stå enda 1 time i vannbadet ved 65 °C og rist hvert tiende minutt.<br />
Fjern kolben fra vannbadet, avkjøl den til romtemperatur (omkring 20 °C), fyll den opp med destillert vann<br />
til 500 ml og rist. Bland og filtrer gjennom et tørt, fosfatfritt foldefilter og kast den første porsjonen av<br />
filtratet.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
1. Formål<br />
Bestemmelsen av det ekstraherte fosforet utføres etter metode 3.2 på en delmengde av prøveløsningen som<br />
oppnås på denne måten.<br />
Metode 3.1.5.2<br />
Ekstraksjon av løselig fosfor ifølge Petermann ved romtemperatur<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av fosfor som er løselig i kaldt basisk<br />
ammoniumsitrat.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
5. Utstyr<br />
Denne metoden anvendes bare på pyrofosfater.<br />
Ekstraksjon av fosfor ved en temperatur på ca. 20 °C med en basisk ammoniumsitratløsning (Petermanns<br />
løsning) under bestemte vilkår.<br />
Se metode 3.1.5.1.<br />
5.1. Standard laboratorieutstyr og en 250 ml målekolbe (f.eks. Stohmann-kolbe)<br />
5.2. Rotasjonsristeapparat, 35-40 omdreininger i minuttet<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Prøvemengde<br />
Vei opp 2,5 g av den tilberedte prøven med en nøyaktighet på 0,001 g og overfør til en målekolbe på 250 ml<br />
(5.1).<br />
7.2. Ekstraksjon<br />
Tilsett litt av Petermanns løsning ved 20 °C og rist kraftig for å unngå at det danner seg klumper og hindre<br />
at stoff fester seg til sidene av kolben. Fyll opp til merket med Petermanns løsning og lukk kolben med en<br />
gummipropp.
Nr. 10/180 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Rist i to timer i rotasjonsristeapparatet (5.2). Filtrer straks gjennom et tørt fosfatfritt foldefilter over i en<br />
tørr beholder og kast den første porsjonen av filtratet.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
1. Formål<br />
Bestemmelsen av fosforet utføres etter metode 3.2 på en delmengde av prøveløsningen som oppnås på<br />
denne måten.<br />
Metode 3.1.5.3<br />
Ekstraksjon av fosfor som er løselig i Joulies basiske ammoniumsitrat<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av fosfor som er løselig i Joulies basiske<br />
ammoniumsitrat.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
All ren og sammensatt fosfatholdig gjødsel der fosfatet forekommer som aluminiumkalsiumfosfat.<br />
Ekstraksjon gjennom kraftig ristig ved hjelp av en basisk ammoniumsitratløsning med definert<br />
spesifikasjon, eventuelt i nærvær av oksin, ved en temperatur på 20 °C.<br />
Destillert eller demineralisert vann.<br />
4.1. Basisk ammoniumsitratløsning ifølge Joulie<br />
Denne løsningen inneholder 400 g sitronsyre og 153 g NH3 per liter. Dens innhold av fri ammoniakk ligger<br />
i nærheten av 55 g/l. Den kan tilberedes med en av metodene beskrevet nedenfor.<br />
4.1.1. Løs 400 g ren sitronsyre (C6H8O7 · H2O) i ca. 600 ml ammoniakk (d20 = 0,925 g/ml eller 200 g NH3 per<br />
liter) i en 1 l målekolbe. Tilsett sitronsyren i porsjoner på 50-80 g om gangen under samtidig avkjøling,<br />
slik at temperaturen ikke overstiger 50 °C. Fyll opp med ammoniakk til et volum på 1 000 ml.<br />
4.1.2. Løs 432 g diammoniumsitrat (C6H14N2O7) i 300 ml vann i en 1 000 ml målekolbe. Tilsett 440 ml<br />
ammoniakk (d20 = 0,925 g/ml) og fyll opp med vann til én liter.<br />
Merknad<br />
Kontroll av det totale ammoniakkinnholdet<br />
Ta ut 10 ml av sitratløsningen og ha den i en 250 ml kolbe. Fyll opp til merket med destillert vann. Bestem<br />
innholdet av ammoniumnitrogen med 25 ml av denne løsningen i samsvar med metode 2.1.<br />
1 ml 0,5 mol/l H2SO4 = 0,008516 g NH3<br />
Under disse omstendigheter anses reagensen for å være korrekt dersom det antall ml som finnes ved<br />
titreringen ligger mellom 17,7 og 18 ml.<br />
I motsatt fall skal det tilsettes 4,25 ml ammoniakk (d20 = 0,925 g/ml) for hver 0,1 ml under de 18 ml nevnt<br />
ovenfor.<br />
4.2. 8-hydroksykinolin (oksin), pulverisert<br />
5. Utstyr<br />
5.1. Standard laboratorieutstyr samt en liten glass- eller porselensmorter med pistill<br />
5.2. Målekolber på 500 ml<br />
5.3. Målekolbe på 1 000 ml<br />
5.4. Rotasjonristeapparat, 35-40 omdreininger i minuttet
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/181<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Prøvemengde<br />
Vei opp 1 g av den tilberedte prøven med en nøyaktighet på 0,0005 g. Overfør den til en liten morter, fukt<br />
den med ca. 10 dråper sitratløsning (4.1) og finmal meget omhyggelig med pistillen.<br />
7.2. Ekstraksjon<br />
Tilsett 20 ml sitratløsning (4.1) og bland til en pasta, la så blandingen stå i ca. ett minutt.<br />
Overfør væsken til målekolben på 500 ml, og sil av partikler som unngikk den fuktige knusingen ovenfor.<br />
Tilsett disse partiklene 20 ml sitratløsning, knus dem igjen med pistillen og overfør væsken til målekolben<br />
som beskrevet ovenfor. Denne framgangsmåten gjentas fire ganger, slik at hele prøven er overført til<br />
målekolben etter femte omgang. Den samlede mengden sitratløsning som går med til disse operasjonene,<br />
bør være ca. 100 ml.<br />
Skyll morteren og pistillen over målekolben med 40 ml destillert vann.<br />
Den lukkede kolben ristes i rotasjonsristeapparatet (5.4) i tre timer.<br />
La kolben stå i ro i 15-16 timer, og rist den på nytt under samme vilkår i 3 timer. Under hele prosessen<br />
holdes temperaturen på 20 °C ± 2 °C.<br />
Fyll opp til merket med destillert vann og filtrer gjennom et tørt filter. Den første porsjonen av filtratet<br />
kastes; deretter samles det klare filtratet i en tørr kolbe.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
8. Tillegg<br />
1. Formål<br />
Bestemmelsen av det ekstraherte fosforet utføres i samsvar med metode 3.2 på en delmengde av den<br />
løsningen som er tilberedt på denne måten.<br />
Bruk av oksin gjør det mulig å anvende denne metoden på gjødsel som inneholder magnesium. Slik bruk<br />
anbefales dersom forholdet mellom magnesiuminnholdet og fosforpentoksidinnholdet er høyere enn 0,03<br />
(Mg/P2O5 > 0,03). I så fall tilsettes 3 g oksin til den fuktede analyseprøven. Dessuten vil ikke bruk av oksin,<br />
selv om det ikke er magnesium til stede, forstyrre bestemmelsen senere. Dersom det er kjent at det ikke er<br />
magnesium til stede, er det imidlertid mulig å la være å bruke oksin.<br />
Metode 3.1.6<br />
Ekstraksjon av vannløselig fosfor<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av vannløselig fosfor.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
5. Utstyr<br />
All gjødsel, herunder sammensatt gjødsel, der vannløselig fosfor skal bestemmes.<br />
Ekstraksjon med vann ved risting i rotasjonsristeapparat under bestemte vilkår.<br />
Destillert eller demineralisert vann.<br />
5.1. Målekolbe på 500 ml (f.eks. Stohmann-kolbe)
Nr. 10/182 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
5.2. Rotasjonsristeapparat, 35-40 omdreininger i minuttet<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Prøvemengde<br />
Vei opp 5 g av den tilberedte prøven med en nøyaktighet på 0,001 g og overfør til en målekolbe på 500<br />
ml.<br />
7.2. Ekstraksjon<br />
Kolben tilsettes 450 ml vann med en temperatur på 20-25 °C.<br />
Rist i rotasjonsristeapparatet (5.2) i 30 minutter.<br />
Fyll så opp til merket med vann, bland godt og filtrer gjennom et tørt, fosfatfritt foldefilter over i en tørr<br />
beholder.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
1. Formål<br />
Bestemmelsen av fosforet utføres etter metode 3.2 i en delmengde av den løsningen som er tilberedt på<br />
denne måten.<br />
Metode 3.2<br />
Bestemmelse av ekstrahert fosfor<br />
(gravimetrisk metode med kinolinfosformolybdat)<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av fosfor i ekstrakter fra gjødsel.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden kan anvendes på alle gjødselekstrakter 1 som brukes til bestemmelse av de forskjellige<br />
formene for fosfor.<br />
Etter en eventuell hydrolyse av de forskjellige formene for fosfor( 2 ) unntatt ortofosfater, utfelles<br />
fosfationene i et surt miljø i form av kinolinfosformolybdat.<br />
Etter filtrering og vasking tørkes bunnfallet ved 250 °C og veies.<br />
Under de angitte vilkår vil forbindelser som kan forekomme i løsningen (uorganiske eller organiske syrer,<br />
ammoniumioner, løselige silikater osv.), ikke ha noen forstyrrende innvirkning dersom det til utfelling<br />
anvendes en reagens framstilt av natrium- eller ammoniummolybdat.<br />
Destillert eller demineralisert vann.<br />
4.1. Konsentrert salpetersyre (d20 = 1,40 g/ml)<br />
4.2. Tilberedning av reagens<br />
4.2.1. Tilberedning av fellingsreagens på grunnlag av natriummolybdat<br />
Løsning A: Løs 70 g natriummolybdatdihydrat p.a. i 100 ml destillert vann.<br />
Løsning B: Løs 60 g sitronsyremonohydrat i 100 ml destillert vann og tilsett 85 ml konsentrert salpetersyre<br />
(4.1).<br />
Løsning C: Bland løsning A under omrøring med løsning B for å få løsning C.<br />
( 1 ) Fosfor som er løselig i mineralsyrer, fosfor som er løselig i vann, fosfor som løselig i ammoniumsitrat, fosfor som er løselig i 2 %<br />
sitronsyre og fosfor som er løselig i 2 % maursyre.<br />
( 2 ) Fosfor løselig i mineralsyrer, vannløselig fosfor, fosfor løselig i ammoniumsitratløsning, fosfor løselig i 2 % sitronsyre og fosfor<br />
løselig i 2 % maursyre.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/183<br />
% P2O5 i gjødselen<br />
Løsning D: Tilsett 35 ml konsentrert salpetersyre (4.1) til 50 ml destillert vann og tilsett deretter 5 ml nylig<br />
destillert kinolin. Tilsett løsning C til denne løsningen, bland godt og la stå mørkt natten over. Fyll deretter<br />
opp til 500 ml med destillert vann, bland på nytt og filtrer gjennom en sintret glasstrakt (nr. 5.6).<br />
4.2.2. Tilberedning av fellingsreagens på grunnlag av ammoniummolybdat<br />
5. Utstyr<br />
Løsning A: Løs 100 g ammoniummolybdat i 300 ml destillert vann under forsiktig oppvarming og med<br />
omrøring fra tid til annen.<br />
Løsning B: Løs 120 g ren sitronsyremonohydrat i 200 ml destillert vann og tilsett 170 ml konsentrert<br />
salpetersyre (4.1).<br />
Løsning C: Tilsett 10 ml nylig destillert kinolin til 70 ml konsentrert salpetersyre (4.1).<br />
Løsning D: Hell løsning A langsomt og under grundig omrøring over i løsning B. Tilsett etter omhyggelig<br />
blanding løsning C til denne blandingen og fyll opp til én liter. La blandingen stå mørkt i to døgn og filtrer<br />
gjennom en sintret glasstrakt (5.6).<br />
Reagens 4.2.1 og 4.2.2 kan brukes på samme måte; begge må oppbevares mørkt på godt lukkede flasker<br />
av polyetylen.<br />
5.1. Standard laboratorieutstyr og en 500 ml erlenmeyerkolbe med vid hals<br />
5.2. Presisjonspipetter på 10, 25 og 50 ml<br />
5.3. Filterdigel med porestørrelse 5-20 μm<br />
5.4. Sugekolbe (Büchner-kolbe)<br />
5.5. Tørkeovn innstilt på 250 °C ± 10 °C<br />
5.6. Sintret glasstrakt med porestørrelse 5-20 μm<br />
6. Framgangsmåte<br />
6.1. Prøvetaking fra løsningen<br />
% P i gjødselen<br />
5-10 2,2-4,4<br />
10-25 4,4-11,0<br />
+ 25 + 11<br />
Ta en delmengde av gjødselekstraktet (se tabell 2) som inneholder ca. 0,01 g P2O5 med presisjonspipette og<br />
overfør det til en 500 ml erlenmeyerkolbe( 1 ) . Tilsett 15 ml konsentrert salpetersyre (4.1), og tynn ut med<br />
vann til ca. 100 ml.<br />
Analyse prøve<br />
(g)<br />
1<br />
5<br />
1<br />
5<br />
1<br />
5<br />
Tabell 2<br />
Bestemmelse av delmengdene av fosfatløsningene<br />
Fortynning<br />
(til ml)<br />
500<br />
500<br />
500<br />
500<br />
500<br />
500<br />
Prøve (ml)<br />
—<br />
—<br />
—<br />
50<br />
—<br />
50<br />
Fortynning<br />
(til ml)<br />
—<br />
—<br />
—<br />
500<br />
—<br />
500<br />
Prøve til<br />
utfelling<br />
(ml)<br />
50<br />
10<br />
25<br />
50<br />
10<br />
25<br />
Faktor (F) for omregning<br />
av kinolinfosformolybdat til<br />
% P2O5<br />
32,074<br />
32,074<br />
64,148<br />
64,148<br />
160,370<br />
128,296<br />
FOOTNOTEMISSING!!!!!!!!!<br />
( 1 ) 21 ml når løsningen som skal utfelles, inneholder mer enn 15 ml sitratløsning (nøytral sitratoppløsning, Petermanns løsning eller<br />
Joulies basiske ammoniumsitrat).<br />
Faktor (F’) for omregning<br />
av kinolinfosformolybdat<br />
til % P<br />
13,984<br />
13,984<br />
27,968<br />
27,968<br />
69,921<br />
55,937
Nr. 10/184 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
6.2. Hydrolyse<br />
Dersom det er mistanke om at det er metafosfater, pyrofosfater eller polyfosfater i løsningen, skjer<br />
hydrolysen som følger:<br />
Kok innholdet i erlenmeyerkolben langsomt opp og hold det svakt kokende til hydrolysen er avsluttet (dette<br />
tar vanligvis en time). Det kan for eksempel settes en kjøler i kolbehalsen for å hindre spruting eller en<br />
for kraftig fordamping, noe som kan minske volumet til under halvparten av startvolumet. Etter avsluttet<br />
hydrolyse erstattes det fordampede vannet med destillert vann.<br />
6.3. Veiing av digelen<br />
6.4. Utfelling<br />
Tørk filterdigelen (5.3) i minst 15 minutter i tørkeovnen, som er innstilt på 250 ± 10 °C. Den veies i en<br />
eksikkator etter avkjøling.<br />
Den sure løsningen i erlenmeyerkolben varmes opp til kokepunktet, deretter igangsettes utfellingen av<br />
kinolinfosformolybdat ved at det under stadig omrøring dråpevis tilsettes 40 ml av fellingsreagens (4.2.1)<br />
eller (4.2.2)( 1 ). Erlenmeyerkolben settes i et kokende vannbad i 15 minutter og ristes fra tid til annen.<br />
Løsningen kan filtreres umiddelbart eller etter avkjøling.<br />
6.5. Filtrering og vasking<br />
Filtrer løsningen under vakuum ved dekantering. Vask bunnfallet i erlenmeyerkolben med 30 ml vann.<br />
Dekanter og filtrer løsningen. Denne prosessen foretas fem ganger. Overfør resten av bunnfallet kvantitativt<br />
til digelen ved hjelp av en sprutflaske. Vask fire ganger med 20 ml vann, og la væsken renne ut fra digelen<br />
før nytt vann tilsettes. Tørk bunnfallet grundig.<br />
6.6. Tørking og veiing<br />
6.7. Blindprøve<br />
6.8. Kontroll<br />
Tørk digelen utvendig med filterpapir. Sett den i en tørkeovn og la den stå der til massen er konstant ved<br />
en temperatur på 250 ± 10 °C, (vanligvis 15 minutter); la den avkjøles i eksikkatoren ved romtemperatur<br />
og vei den hurtig.<br />
For hver serie med bestemmelser skal det utføres en blindprøve derbare reagensene og løsningsmidlene<br />
benyttes, i samme mengdeforhold som ved ekstraksjonen (sitratløsning osv.), og det skal tas hensyn til<br />
disse prøvene ved beregningen av sluttresultatet.<br />
Utfør bestemmelsen på en delmengde av en løsning av kaliumdihydrogenfosfat som inneholder 0,01 g<br />
P2O5.<br />
7. Angivelse av resultatet<br />
Dersom prøvemengdene og fortynningene angitt i tabell 2, benyttes, gjelder følgende formel:<br />
eller<br />
der<br />
% P i gjødselen = (A — a) × F’<br />
% P2O5 i gjødselen = (A — a) × F<br />
A = masse (i gram) av kinolinfosformolybdat,<br />
a = masse (i gram) av kinolinfosformolybdatet fra blindprøven,<br />
F og F’ = faktorene i de to siste kolonnene i tabell 2.<br />
( 1 ) Til utfelling av fosfatløsninger som inneholder mer enn 15 ml sitratløsning (nøytral, Petermann eller Joulie) som er gjort sure med<br />
21 ml konsentrert salpetersyre (se fotnoten til 6.1) brukes 80 ml av utfellingsreagensen.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/185<br />
Benyttes andre prøvemengder og fortynninger enn dem som er oppgitt i tabell 2, gjelder følgende formel:<br />
eller<br />
der<br />
1. Formål<br />
% P i gjødselen = (A - a × f × D)<br />
× ' 100<br />
M<br />
(A - a × f × D)<br />
× 100<br />
% P2O5 i gjødselen =<br />
M<br />
f og f’ = omregningsfaktorer for fosformolybdat til P2O5 = 0,032074, (f) eller til P = 0.013984 (f’)<br />
D = fortynningsfaktor.<br />
M = analyseprøvens masse i gram.<br />
Metode 4<br />
Kalium<br />
Metode 4.1<br />
Bestemmelse av innholdet av vannløselig kalium<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av innholdet av vannløselig kalium i form av<br />
kaliumtetrafenylborat.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Alle typer kaliumgjødsel oppført i vedlegg I.<br />
Kaliumet i analyseprøven løses i vann. Etter fjerning eller binding av stoffer som kan virke forstyrrende på<br />
den kvantitative bestemmelsen, felles kaliumet ut i et svakt basisk miljø i form av kaliumtetrafenylborat.<br />
Destillert eller demineralisert vann.<br />
4.1. Formaldehyd<br />
Klar formaldehydløsning på 25 til 35 %<br />
4.2. Kaliumklorid p.a.<br />
4.3. Natriumhydroksidløsning: 10 mol/l<br />
Det må utelukkende benyttes kaliumfritt natriumhydroksid til analysen.<br />
4.4. Indikatorløsning<br />
Løs 0,5 g fenolftalein i 90 % etanol og fyll opp til et volum på 100 ml.<br />
4.5. EDTA-løsning<br />
Løs 4 g dinatriumetylendiamintetraacetatdihydrat i vann i en 100 ml målekolbe. Fyll opp til merket og<br />
bland.<br />
Denne reagensen oppbevares i en plastbeholder.
Nr. 10/186 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.6. NaTFB-løsning<br />
Løs 32,5 g natriumtetrafenylborat i 480 ml vann og tilsett 2 ml natriumhydroksidløsning (4.3) og 20 ml<br />
magnesiumkloridløsning (100 g MgCl2 · 6H2O per liter).<br />
Rør om i 15 minutter og filtrer gjennom et tørt, askefritt filter.<br />
Oppbevar denne reagensen i en plastbeholder.<br />
4.7. Væske til vasking<br />
4.8. Bromvann<br />
5. Utstyr<br />
20 ml av NaTFB-løsningen (4.6) fortynnes med vann til 1 000 ml.<br />
Mettet løsning av brom i vann.<br />
5.1. Målekolber på 1 000 ml<br />
5.2. Et begerglass på 250 ml<br />
5.3. Filterdigler med porestørrelse 5-20 μ<br />
5.4. Tørkeovn innstilt på 120 ± 10 °C<br />
5.5. Eksikkator<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
Når det gjelder kaliumsalter, må prøven males så fint at den gir en representativ analyseprøve. For disse<br />
produktene skal metode 1.6 a) anvendes.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Prøvemengde<br />
Vei opp 10 g av den tilberedte prøven med en nøyaktighet på 0,001 g (5 g for kaliumsalter som inneholder<br />
mer enn 50 % kaliumoksid). Ha dette prøvematerialet i et 600 ml begerglass med ca. 400 ml vann.<br />
Kok opp og la det koke i 30 minutter. Avkjøl, overfør kvantitativt til en 1 000 ml målekolbe, fyll opp til<br />
merket, bland og filtrer over i en tørr beholder. Kast de første 50 ml av filtratet (se nr. 7.6, merknad om<br />
framgangsmåten).<br />
7.2. Tilberedning av delmengden tatt til utfelling<br />
Overfør med pipette en delmengde av filtratet som inneholder 25-50 mg kalium (se tabell 3), og ha den i<br />
et 250 ml begerglass. Fyll om nødvendig opp med vann til 50 ml.<br />
For å fjerne eventuell interferens tilsettes 10 ml EDTA-løsning (4.5), noen dråper fenolftaleinløsning (4.4),<br />
og under omrøring natriumhydroksidløsning (4.3) dråpevis inntil løsningen blir rød, og til slutt enda noen<br />
dråper natriumhydroksid for å sikre et overskudd (vanligvis er 1 ml natriumhydroksid tilstrekkelig til å<br />
nøytralisere og gi overskudd).<br />
La koke forsiktig i 15 minutter for å fjerne det meste av ammoniakken (se nr. 7.6 bokstav b), merknad om<br />
framgangsmåten).<br />
Fyll om nødvendig opp med vann til 60 ml.<br />
Løsningen kokes opp; deretter tas begerglasset av varmen, og det tilsettes 10 ml formaldehydløsning (4.1).<br />
Tilsett noen dråper fenolftalein og om nødvendig noe mer natriumhydroksid til fargen blir tydelig rød.<br />
Dekk begerglasset med et urglass og sett det i et kokende vannbad i 15 minutter.<br />
7.3. Veiing av digelen<br />
Filterdigelen (se 5 «Utstyr») tørkes i tørkeovnen et ved en temperatur på 120 °C til den har oppnådd<br />
konstant masse (ca. 15 minutter).
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/187<br />
7.4. Utfelling<br />
La digelen avkjøles i en eksikkator, og vei den.<br />
Ta begerglasset opp av vannbadet og tilsett under omrøring dråpevis 10 ml NaTFB-løsning (4.6). Denne<br />
tilsettingen tar ca. 2 minutter. Vent minst 10 minutter før filtrering.<br />
7.5. Filtrering og vasking<br />
Filtrer under vakuum over i den veide digelen, skyll begerglasset med vaskevæsken (4.7), vask bunnfallet<br />
tre ganger med vaskevæsken (4.7) (60 ml i alt) og to ganger med 5-10 ml vann.<br />
Tørk bunnfallet omhyggelig.<br />
7.6. Tørking og veiing<br />
Digelen tørkes utvendig med filterpapir og settes sammen med sitt innhold i tørkeovnen i halvannen time<br />
ved en temperatur på 120 °C. La den avkjøles til romtemperatur i eksikkator, og vei den raskt.<br />
Merknad om framgangsmåten<br />
a) Dersom filtratet har mørk farge, ta ut med pipette en delmengde som inneholder høyst 100 mg K2O og<br />
overfør den til en 100 ml målekolbe, tilsett bromvann og kok opp for å fjerne overflødig brom. Fyll opp<br />
til merket etter avkjøling, filtrer og bestem kvantitativt kaliuminnholdet i en delmengde av filtratet.<br />
b) Dersom løsningen inneholder lite eller intet ammoniumnitrogen, kan kokingen i 15 minutter utelates.<br />
7.7. Delmengder som skal tas som prøver og omregningsfaktorer<br />
% K2O i<br />
gjødselen<br />
7.8. Blindprøve<br />
% K i<br />
gjødselen<br />
Prøvemengde.<br />
(g)<br />
Tabell 3<br />
For metode 4<br />
Prøve av<br />
ekstraksjons- Fortynning<br />
løsningen til (til ml)<br />
fortynning (ml)<br />
Delmengde<br />
tatt til utfelling<br />
(ml)<br />
Omregningsfaktor<br />
(F)<br />
% K2O/g TBPK<br />
Omregningsfaktor<br />
(F’)<br />
% K/g TPBK<br />
5-10 4,2-8,3 10 — — 50 26,280 21,812<br />
10-20 8,3-16,6 10 — — 25 52,560 43,624<br />
enten — 250 10 131,400 109,060<br />
20-50 16,6-41,5 10<br />
eller 50<br />
50 131,400 109,060<br />
enten — — 10 262,800 218,120<br />
over 50 over 41,5 5<br />
eller 50 250 50 262,800 218,120<br />
For hver serie av bestemmelser utføres en blindprøve der det utelukkende benyttes reagenser i samme<br />
mengdeforhold som ved analysen; det skal tas hensyn til denne blindprøven ved beregningen av<br />
sluttresultatet.<br />
7.8. Kontrollprøve<br />
For å kontrollere analysemetoden skal det utføres en bestemmelse på en delmengde av en vandig løsning<br />
av kaliumklorid som inneholder høyst 40 mg K2O.<br />
8. Angivelse av resultatet<br />
Dersom prøvemengdene og fortynningene angitt i tabell 3 benyttes, gjelder følgende formel:<br />
% K2O i gjødselen = (A — a) × F
Nr. 10/188 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
eller<br />
der<br />
A = masse, i gram, av bunnfall fra prøven,<br />
% K i gjødselen = (A — a) × F’<br />
a = masse, i gram, av bunnfall fra blindprøven,<br />
F og F’ = faktorer (se tabell 3).<br />
Benyttes andre prøver og fortynninger enn de som er angitt i tabell 3, brukes følgende formel:<br />
(A - a × f × D)<br />
× 100<br />
K2O i gjødselen =<br />
M<br />
eller<br />
der<br />
(A - a × f ′ × D)<br />
× 100<br />
K i gjødselen =<br />
M<br />
f = omregningsfaktor, TPBK til K2O = 0,1314,<br />
f’ = omregningsfaktor, TPBK til K = 0,109,<br />
D = fortynningsfaktor,<br />
M = prøvemasse, i gram, i analyseprøven.<br />
Intet.<br />
1. Formål<br />
Metode 5<br />
Metode 6<br />
Klor<br />
Metode 6.1<br />
Bestemmelse av klorider når det ikke er organisk materiale til stede<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av klorid når det ikke er organisk stoff til stede.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
All gjødsel som er fri for organiske stoffer.<br />
Kloridene, som skal være løst i vann, utfelles i surt miljø med et overskudd av en standardløsning av<br />
sølvnitrat. Overskuddet titreres med en ammoniumtiocyanatløsning i nærvær av ferriammoniumsulfat<br />
(Volhards metode).<br />
Destillert eller demineralisert vann, kloridfritt.<br />
4.1. Nitrobenzen eller dietyleter<br />
4.2. Salpetersyre: 10 mol/l
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/189<br />
4.3. Indikatorløsning<br />
Løs 40 g ferriammoniumsulfat Fe2(SO4)3 · (NH4)2SO4 · 24H2O i vann og fyll opp til én liter.<br />
4.4. Standard sølvnitratløsning: 0,1 mol/l<br />
4.5. Standard ammoniumtiocyanatløsning: 0,1 mol/l<br />
Tilberedning<br />
5. Utstyr<br />
Da dette saltet er hygroskopisk og ikke kan tørkes uten risiko for nedbrytning, anbefales det å veie opp ca.<br />
9 g, løse det i vann og fylle opp til én liter. Titrer med 0,1 mol/l AgNO3-løsning for å justere styrken til 0,1<br />
mol/l.<br />
5.1. Rotasjonsristeapparat, 35-40 omdreininger i minuttet<br />
5.2. Byretter<br />
5.3. Målekolbe på 500 ml<br />
5.4. Konisk kolbe (erlenmeyer) på 250 ml<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Prøvetaking og tilberedning av løsningen<br />
Vei opp 5 g av prøven med en nøyaktighet på 0,001 g, ha den i en 500 ml målekolbe og tilsett 450 ml vann.<br />
Bland dette en halvtime i rotasjonsristeapparatet (5.1); fyll opp til 500 ml med destillert vann; bland og<br />
filtrer over i et begerglass.<br />
7.2. Bestemmelse<br />
Ta en delmengde av filtratet som inneholder høyst 0,150 g klorid., f.eks. 25 ml (0,25 g), 50 ml (0,5 g) eller<br />
100 ml (1 g). Dersom prøven som tas ut, er mindre enn 50 ml, er det nødvendig å fylle opp med destillert<br />
vann til et volum på 50 ml.<br />
Tilsett 5 ml 10 mol/l salpetersyre (4.2), 20 ml indikatorløsning (4.3) og 2 dråper standard<br />
ammoniumtiocyanatløsning (en prøve av sistnevnte reagens tas med en byrette som er justert til null for<br />
dette formål).<br />
Deretter tilsettes med en byrette standard sølvnitratløsning (4.4.) til det er et overskudd på 2-5 ml.<br />
Tilsett videre 5 ml nitrobenzen eller 5 ml dietyleter (4.1); rist grundig for å få bunnfallet til å koagulere.<br />
Overskuddet av sølvnitrat titreres med 0,1 mol/l ammoniumtiocyanat (4.5) til det oppstår en gulbrun farge<br />
som ikke forsvinner etter en lett risting av kolben.<br />
Merknad<br />
7.3. Blindprøve<br />
Nitrobenzen eller dietyleter (men særlig nitrobenzen) hindrer sølvkloridet i å reagere med tiocyanationene.<br />
Slik blir fargeomslaget tydelig.<br />
Utfør en blindprøve (prøvemengden utelates) under samme vilkår og ta hensyn til denne ved beregningen<br />
av sluttresultatet.<br />
7.4. Kontrollprøve<br />
Før bestemmelsene utføres, kontrolleres metodens nøyaktighet ved hjelp av en delmengde av en nytilberedt<br />
kaliumkloridløsning som inneholder en kjent mengde i størrelsesorden 100 mg klorid.
Nr. 10/190 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
8. Angivelse av resultatet<br />
Analyseresultatet uttrykkes som prosentandelen av klorid i prøven slik den er mottatt til analyse.<br />
Beregn prosentandelen av klorid (Cl) etter følgende formel:<br />
der<br />
1. Formål<br />
% klorid = 0,003546 × ( z V - Vc<br />
) -z<br />
( a -V<br />
V c ) × a 100<br />
M<br />
Vz = antall milliliter 0,1 mol/l sølvnitrat,<br />
Vcz = antall milliliter 0,1 mol/l sølvnitrat brukt til blindprøven,<br />
Va = antall milliliter 0,1 mol/l ammoniumtiocyanat,<br />
Vca = antall milliliter 0,1 mol/l ammoniumtiocyanat brukt til blindprøven,<br />
M = delmengdens (7.2) masse i gram.<br />
Metode 7<br />
Findelingsgrad<br />
Metode 7.1<br />
Bestemmelse av findelingsgrad<br />
(ved tørrsikting)<br />
I dette dokument fastsettes en tørr metode for bestemmelse av findelingsgrad.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Utstyr<br />
All EF-gjødsel der det stilles krav til findelingsgraden basert på sikter med maskevidde på 0,630 og 0,160<br />
mm.<br />
Ved mekanisk sikting bestemmes de mengder av produktet som har en kornstørrelse på over 0,630 mm og<br />
de mengder som ligger mellom 0,160 mm og 0,630 mm; deretter beregnes findelingsgraden i prosent.<br />
4.1. Mekanisk sikteapparat<br />
4.2. Sikter med maskevidde på henholdsvis 0,160 og 0,630 mm av standardtype (20 cm i diameter og 5 cm<br />
høye)<br />
5. Framgangsmåte<br />
Vei opp 50 g materiale med en nøyaktighet på 0,05 g. De to siktene og siktebunnen settes i sikteapparatet<br />
(4.1); sikten med størst maskevidde skal være øverst. Sikt i 10 minutter og fjern den delen som samles i<br />
bunnen. Deretter settes apparatet i gang igjen, og etter ett minutt kontrolleres det at den mengden som har<br />
samlet seg i bunnen i løpet av denne tiden, ikke er større enn 250 mg. Gjenta prosessen (ett minutt hver<br />
gang) til mengden som samler seg, er mindre enn 250 mg. Vei det gjenværende materialet på de to siktene<br />
hver for seg.<br />
6. Angivelse av resultatet<br />
Prosentandelen av prøven med findelingsgrad som vist av sikt med maskevidde på 0,63 mm =<br />
(50 — M1) × 2,<br />
Prosentandelen av prøven med findelingsgrad som vist av sikt med maskevidde på 0,160 mm =<br />
(50 — (M1 + M2)) × 2,
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/191<br />
der<br />
1. Formål<br />
M1 = masse, i gram, av sikteresten på sikten med maskevidde på 0,630 mm,<br />
M2 = masse, i gram, av sikteresten på sikten med maskevidde på 0,160 mm.<br />
Materialet fra sikten med maskevidde på 0,630 mm er allerede fjernet.<br />
Resultatene av disse beregningene avrundes oppover til nærmeste målenhet.<br />
Metode 7.2<br />
Bestemmelse av findelingsgraden for bløte råfosfater<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av findelingsgraden for bløte råfosfater.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
Bløte råfosfater.<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
5. Utstyr<br />
I prøver med fin kornstørrelse kan det opptre klumping, noe som gjør tørrsikting vanskelig. Av den grunn<br />
brukes vanligvis våtsikting.<br />
Natriumheksametafosfatløsning: 1 %<br />
5.1. Sikter med maskevidde på henholdsvis 0,063 mm og 0,125 mm av standardtypen (diameter 20 cm, høyde<br />
5 cm), oppsamlingsbeholdere<br />
5.2. Glasstrakt med 20 cm diameter montert på et stativ<br />
5.3. Begerglass på 250 ml<br />
5.4. Tørkeovn<br />
6. Analysemetode<br />
6.1. Prøvetaking<br />
Vei opp 50 g materiale med en nøyaktighet på 50 mg. Vask siktene på begge sider med vann og plasser<br />
sikten med 0,125 mm maskevidde oppå sikten med 0,063 mm maskevidde.<br />
6.2. Framgangsmåte<br />
Legg den veide prøven på den øverste sikten. Sikt under en svak stråle kaldt vann (alminnelig vann<br />
fra vannkranen kan benyttes) til vannet er nesten klart når det går gjennom sikten. Det må påses at<br />
vannstrømmen går slik at den nederste sikten ikke fylles med vann.<br />
Når sikteresten på den øverste sikten virker mer eller mindre konstant, fjernes denne sikten og settes<br />
midlertidig på en oppsamlingsbeholder.<br />
Fortsett våtsiktingen med den nederste sikten i noen minutter, til vannet som strømmer gjennom, er nesten<br />
klart.<br />
Sikten på 0,125 mm plasseres igjen oppå sikten på 0,063 mm. Overfør eventuelle oppsamlede rester fra<br />
oppsamlingsbeholderen til den øverste sikten, og begynn å sikte igjen under en svak vannstråle til dette<br />
vannet blir nesten klart igjen.<br />
Overfør kvantitativt hver av sikterestene til hver sitt begerglass. Bring hver sikterest i suspensjon ved å fylle<br />
begerglassene med vann. La dem stå i ca. ett minutt, og dekanter så mye vann som mulig.
Nr. 10/192 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Sett begerglassene i tørkeovnen ved en temperatur på 105 °C i to timer.<br />
La dem avkjøles, fjern sikterestene med en pensel og vei dem.<br />
7. Angivelse av resultatet<br />
Resultatene av beregningene avrundes oppover til nærmeste målenhet.<br />
der<br />
8. merknader<br />
% som har passert gjennom sikten med maskevidde 0,125 mm = (50 — M1) × 2,<br />
% som har passert gjennom sikten med maskevidde 0,063 mm = [50 — (M1 + M2)] × 2,<br />
M1 = masse, i gram, av sikteresten på sikten med maskevidde på 0,125 mm,<br />
M2 = masse, i gram, av sikteresten på sikten med maskevidde på 0,063 mm.<br />
Dersom det konstateres klumper på en av siktene etter våtsiktingen, skal analysen utføres på nytt på<br />
følgende måte:<br />
Hell 50 g av prøven langsomt og under stadig omrøring over i en kolbe på ca. én liter som inneholder 500<br />
ml av natriumheksametafosfatløsningen. Lukk kolben med en propp og riste den kraftig for hånd for å<br />
slå klumpene i stykker. Overfør hele suspensjonen til den øverste sikten og vask kolben grundig. Fortsett<br />
deretter analysen som angitt under nr. 6.2.<br />
Metode 8<br />
Sekundære næringsstoffer<br />
Metode 8.1<br />
Ekstraksjon av totalt kalsium, totalt magnesium, totalt natrium og totalt svovel i form av sulfater<br />
1. Formål<br />
I dette dokument fastsettes en metode for ekstraksjon av totalt kalsium, totalt magnesium og totalt natrium<br />
samt totalt svovel som er til stede i form av sulfater, slik at hvert av disse grunnstoffene så langt det er<br />
mulig kan bestemmes med ett og samme ekstrakt.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes på EF-gjødsel der innholdet av totalt kalsium, totalt magnesium, totalt natrium<br />
og totalt svovel i form av sulfater skal angis i henhold til denne forordning.<br />
Prøven løses i kokende fortynnet saltsyre.<br />
4.1 Fortynnet saltsyre<br />
5. Utstyr<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) og én del vann.<br />
Elektrisk varmeplate med temperaturregulering.<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/193<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Analyseprøve<br />
Kalsium, magnesium, natrium og svovel i form av sulfater ekstraheres fra en analyseprøve på 5 g, veid opp<br />
med en nøyaktighet på 1 mg.<br />
Dersom gjødselen inneholder mer enn 15 % svovel (S), dvs. 37,5 % SO3, og mer enn 18,8 % kalsium (Ca),<br />
dvs. 26,3 % CaO, skal imidlertid ekstraksjonen av kalsium og svovel skje fra en analyseprøve på 1 g, veid<br />
opp med en nøyaktighet på 1 mg.Analyseprøven plasseres i et 600 ml begerglass.<br />
7.2. Tilberedning av løsningen<br />
1. Formål<br />
Tilsett ca. 400 ml vann og 50 ml fortynnet saltsyre (4.1) i små porsjoner og forsiktig dersom prøven<br />
inneholder en større mengde karbonater. Kok opp væsken og la den koke i 30 minutter. Væsken avkjøles<br />
samtidig som det røres av og til. Deretter overføres den kvantitativt til en 500 ml målekolbe. Fyll vann opp<br />
til merket og bland ved å snu kolben opp ned flere ganger. Filtrer løsningen gjennom et tørt filter over i en<br />
tørr beholder og kast den første porsjonen. Filtratet skal være helt klart. Lukk beholderen dersom filtratet<br />
ikke skal brukes umiddelbart.<br />
Metode 8.2<br />
Ekstraksjon av totalt svovel som er til stede i forskjellige former<br />
I dette dokument fastsettes en metode for ekstraksjon av totalt svovel som finnes i gjødsel som grunnstoff<br />
og/eller i andre former.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden gjelder EF-gjødsel der innholdet av totalt svovel i forskjellige former (som grunnstoff,<br />
tiosulfat, sulfitt, sulfat) skal angis i henhold til denne forordning.<br />
Svovel i form av grunnstoff omdannes i basisk miljø til polysulfider og tiosulfat, som deretter oksideres<br />
med hydrogenperoksid sammen med eventuelle tilstedeværende sulfitter. De forskjellige formene av<br />
svovel omdannes dermed til sulfat, som bestemmes ved utfelling av bariumsulfat (metode 8.9).<br />
4.1. Fortynnet saltsyre<br />
Én del saltsyre (d = 1,18) og én del vann.<br />
4.2. Natriumhydroksidløsning, minst 30 % NaOH (d = 1,33)<br />
4.3. Hydrogenperoksidløsning, 30 masseprosent<br />
4.4. Bariumklorid BaCl2 · 2H2O, vandig løsning, 122 g/l<br />
5. Utstyr<br />
Elektrisk varmeplate med temperaturregulering.<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Analyseprøve<br />
Vei opp med 1 mg nøyaktighet en mengde gjødsel som inneholder mellom 80 og 350 mg svovel (S) eller<br />
200 til 875 mg SO3.<br />
Vanligvis (dersom S < 15 %) veies det opp 2,5 g. Analyseprøven has i et begerglass på 400 ml.
Nr. 10/194 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
7.2. Oksidasjon<br />
Tilsett 20 ml natriumhydroksidløsning (4.2) og 20 ml vann. Dekk begerglasset med et urglass og la<br />
innholdet koke i fem minutter på varmeplaten (5.1). Ta prøven av varmeplaten. Bruk en stråle kokende<br />
vann til å skylle ned det svovelet som sitter fast langs kanten av begerglasset og la innholdet koke i 20<br />
minutter. Sett det til avkjøling.<br />
Tilsett hydrogenperoksid (4.3), 2 ml om gangen, til det ikke lenger er noen synlig reaksjon. Vanligvis vil<br />
det være nødvendig med 6-8 ml hydrogenperoksid. La oksidasjonen fortsette i kald tilstand i én time, kok<br />
deretter opp og la det koke en halvtime. Sett det til avkjøling.<br />
7.3. Tilberedning av analyseløsning<br />
Tilsett ca. 50 ml vann og 50 ml saltsyreløsning (4.1).<br />
⎯<br />
⎯<br />
1. Formål<br />
Dersom svovelinnholdet (S) er under 5 %:<br />
Løsningen filtreres over i et begerglass på 600 ml. Reststoffet på filteret vaskes flere ganger med kaldt<br />
vann. Når vaskingen er over, undersøkes de siste dråpene av filtratet med bariumkloridløsning (4.4)<br />
for å sikre at det ikke er mer sulfat til stede. Filtratet skal være fullstendig klart. Sulfatbestemmelsen<br />
utføres på det samlede filtratet i samsvar med metode 8.9.<br />
Dersom svovelinnholdet (S) er minst 5 %:<br />
Løsningen overføres kvantitativt til en 250 ml målekolbe. Fyll opp til merket med vann og bland.<br />
Filtrer løsningen gjennom et tørt filter over i en tørr beholder. Filtratet skal være fullstendig klart.<br />
Lukk beholderen dersom løsningen ikke skal brukes umiddelbart. Sulfatbestemmelsen utføres på en<br />
delmengde av denne løsningen ved utfelling i form av bariumsulfat (metode 8.9).<br />
Metode 8.3<br />
Ekstraksjon av vannløselig kalsium, magnesium, natrium og svovel (i form av sulfater)<br />
I dette dokument fastsettes en metode for ekstraksjon av vannløselig kalsium, magnesium, natrium og<br />
svovel i form av sulfater i gjødsel, slik at hvert av disse næringsstoffene kan bestemmes med ett og samme<br />
ekstrakt.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
5. Utstyr<br />
Denne metoden anvendes bare for gjødseltyper der innholdet av vannløselig kalsium, magnesium, natrium<br />
og svovel i form av sulfater skal angis i henhold til vedlegg I.<br />
Næringsstoffene løses i kokende vann.<br />
Destillert eller demineralisert vann av tilsvarende kvalitet.<br />
5.1. Elektrisk varmeplate med temperaturregulering.<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Analyseprøve<br />
a) For gjødsel som ikke inneholder svovel, eller som samtidig inneholder høyst 3 % svovel (S), dvs.<br />
7,5 % SO3, og høyst 4 % kalsium (Ca), dvs. 5,6 % CaO, vei opp 5 g gjødsel med en nøyaktighet på<br />
1 mg.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/195<br />
b) For gjødsel som inneholder mer enn 3 % svovel (S) og mer enn 4 % kalsium (Ca), vei opp 1 g gjødsel<br />
med en nøyaktighet på 1 mg.<br />
Analyseprøven has i et 600 ml begerglass.<br />
7.2. Tilberedning av løsningen<br />
1. Formål<br />
Tilsett ca. 400 ml vann og la det koke i 30 minutter. Avkjøl samtidig som glasset ristes av og til, og dekanter<br />
innholdet kvantitativt til en 500 ml målekolbe. Fyll opp til merket med vann og bland.<br />
Filtrer gjennom et tørt filter over i en tørr beholder. De første porsjoner av filtratet kastes. Filtratet skal være<br />
fullstendig klart.<br />
Lukk beholderen dersom løsningen ikke skal brukes umiddelbart.<br />
Metode 8.4<br />
Ekstraksjon av vannløselig svovel når svovelet er til stede i forskjellige former<br />
I dette dokument fastsettes en metode for ekstraksjon av vannløselig svovel i gjødsel når svovelet er til<br />
stede i forskjellige former.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes for gjødseltyper der innholdet av vannløselig svoveltrioksid skal angis i henhold<br />
til vedlegg I.<br />
Svovelet løses i kaldt vann og omdannes deretter til sulfat ved oksidasjon med hydrogenperoksid i et basisk<br />
miljø.<br />
4.1. Fortynnet saltsyre<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) og én del vann.<br />
4.2. Natriumhydroksidløsning som inneholder minst 30 % NaOH (d20 = 1,33 g/ml)<br />
4.3. Hydrogenperoksidløsning, 30 masseprosent<br />
5. Utstyr<br />
5.1. Stohmann-målekolbe på 500 ml<br />
5.2. Rotasjonsristeapparat, 30 til 40 omdreininger i minuttet<br />
5.3. Elektrisk varmeplate med temperaturregulering<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Analyseprøve<br />
a) For gjødsel som samtidig inneholder høyst 3 % svovel (S), dvs. 7,5 % SO3, og høyst 4 % kalsium (Ca),<br />
5,6 % CaO, vei opp 5 g gjødsel med en nøyaktighet på 1 mg.<br />
b) For gjødsel som samtidig inneholder mer enn 3 % svovel (S) og mer enn 4 % kalsium (Ca), vei opp<br />
1 g gjødsel med en nøyaktighet på 1 mg.<br />
Prøvematerialet has i en 500 ml kolbe (5.1).
Nr. 10/196 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
7.2. Tilberedning av løsning<br />
Tilsett ca. 400 ml vann. Lukk kolben. Rist (5.2) i 30 minutter. Fyll opp til merket med vann og bland. Filtrer<br />
gjennom et tørt filter over i en tørr beholder. Lukk beholderen med en propp dersom løsningen ikke skal<br />
brukes umiddelbart.<br />
7.3. Oksidasjon av delmengde til analyse<br />
Advarsel<br />
Av ekstraksjonsløsningen tas det ut en delmengde på høyst 50 ml som om mulig skal inneholde mellom 20<br />
og 100 mg svovel (S).<br />
Ha denne mengden i et begerglass av passende størrelse. Fyll om nødvendig opp med vann til et samlet<br />
volum på 50 ml. Tilsett 3 ml natriumhydroksidløsning (4.2) og 2 ml hydrogenperoksidløsning (4.3). Dekk<br />
begerglasset med et urglass og kok innholdet forsiktig i en time på varmeplaten (5.3). Tilsett så 1 ml<br />
hydrogenperoksidløsning om gangen så lenge reaksjonen varer (høyst 5 ml).<br />
Deretter avkjøles innholdet, urglasset fjernes, og undersiden vaskes av ned i begerglasset. Tilsett ca. 20 ml<br />
fortynnet saltsyre (4.1) slik at væsken blir sur. Fyll opp med vann til ca. 300 ml.<br />
Sulfatbestemmelsen utføres på hele den oksiderte løsningen i samsvar med metode 8.9.<br />
Metode 8.5<br />
Ekstraksjon og bestemmelse av svovel som grunnstoff<br />
Ved denne metoden benyttes karbondisulfid (CS2). Dette krever særlige sikkerhetstiltak, spesielt med hensyn til<br />
⎯ oppbevaring av CS2,<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
verneutstyr for personalet,<br />
arbeidshygiene,<br />
beskyttelse mot brann og eksplosjon,<br />
fjerning av reagensen.<br />
Bruk av denne metoden forutsetter et høyt kvalifisert personale samt egnet laboratorieutstyr.<br />
1. Formål<br />
I dette dokument fastsettes en metode for ekstraksjon og bestemmelse av svovel som grunnstoff i gjødsel.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
5. Utstyr<br />
Denne metoden anvendes på EF-gjødsel der innholdet av totalt svovel i form av grunnstoff skal angis i<br />
henhold til vedlegg I.<br />
Etter at løselige bestanddeler er fjernet, ekstraheres svovel i form av grunnstoff med karbondisulfid,<br />
etterfulgt av gravimetrisk bestemmelse av det ekstraherte svovelet.<br />
Karbondisulfid.<br />
5.1. 100 ml ekstraksjonskolbe med slipt glasspropp<br />
5.2. Soxhlet-apparat med tilhørende filterhylser<br />
5.3. Vakuumrotasjonsfordamper<br />
5.4. Elektrisk tørkeovn med ventilasjonsvifte, innstilt på 90 ± 2 °C
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/197<br />
5.5. Petriskåler av porselen med en diameter på 5-7 cm og en kanthøyde på høyst 5 cm<br />
5.6. Elektrisk varmeplate med temperaturregulering<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Analyseprøve<br />
5-10 g av prøven veies opp med en nøyaktighet på 1 mg og plasseres i filterhylsteret på et Soxhlet-apparat<br />
(5.2).<br />
7.2. Ekstraksjon av svovelet<br />
Innholdet i hylsteret vaskes grundig med varmt vann for å fjerne alle løselige bestanddeler, og tørkes i<br />
tørkeovn (5.4) ved 90 °C i minst en time. Deretter plasseres hylsteret i Soxhlet-apparatet (5.2).<br />
Ha noen glassperler i apparatets kolbe (5.1) og tarer kolben (P0). Tilsett deretter 50 ml karbondisulfid<br />
(4.1).<br />
Etter at kolben er koplet til apparatet, ekstraheres svovel i form av grunnstoff i seks timer. Slå så av<br />
varmen og fjern kolben fra apparatet etter at den er avkjølt. Kolben koples til rotasjonsfordamperen (5.3).<br />
Fordampingen avbrytes når kolbens innhold er blitt til en svampaktig masse.<br />
Tørk kolben i tørkeovn (5.4) ved 90 °C i minst en time, til massen er konstant (P1).<br />
7.3. Bestemmelse av det ekstraherte svovelets renhet<br />
Visse stoffer kan ha blitt ekstrahert av karbondisulfidet samtidig med svovelet. Andelene av slike stoffer<br />
bestemmes som følger:<br />
Bland innholdet i kolben så godt som mulig og ta ut 2-3 g av stoffet, som skal veies opp med en nøyaktighet<br />
på 1 mg (n). Ha stoffet i petriskålen (5.5) og vei deretter skålen med innhold (P2). Sett petriskålen på<br />
varmeplaten (5.6), som innstilles slik at temperaturen ikke overstiger 220 °C, for at svovelet ikke skal<br />
forbrennes. Sublimeringen fortsetter i 3-4 timer, til massen er konstant (P3).<br />
Merk:<br />
For visse gjødseltyper er det kanskje ikke nødvendig å bestemme svovelets renhetsgrad. I så fall avbrytes<br />
prosessen etter at 7.2 er avsluttet.<br />
8. Angivelse av resultatet<br />
Prosentinnholdet av svovel som grunnstoff (S) i gjødselen er som følger:<br />
der<br />
m = gjødselprøvens masse i g,<br />
P1 - P0<br />
Urent S i prosent av gjødselen = × 100<br />
m<br />
Det ekstraherte svovelets renhet i prosent =<br />
P2 1 ×<br />
- P<br />
n<br />
( - P 0)(P2<br />
- P3<br />
)<br />
Rent S i prosent av gjødselen =<br />
m × n<br />
P0 = massen av Soxhlet-kolben i g,<br />
1 ×<br />
P1 = massen av Soxhlet-kolben og det urene svovelet etter tørking,<br />
n = massen av det urene svovelet som skal renses, i g,<br />
P2 = massen av petriskålen,<br />
P3 = massen av petriskålen etter sublimering av svovelet, i g.<br />
100<br />
100
Nr. 10/198 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1. Formål<br />
Metode 8.6<br />
manganometrisk bestemmelse av ekstrahert kalsium etter utfelling som oksalat<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av kalsium i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes på EF-gjødsel der totalt og/eller vannløselig kalsium skal angis i henhold til<br />
vedlegg I.<br />
Utfelling av kalsiuminnholdet i en delmengde av ekstraksjonsløsningen som oksalat og bestemmelse ved<br />
titrering med kaliumpermanganat.<br />
4.1. Fortynnet saltsyre<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) og én del vann.<br />
4.2. Svovelsyre, fortynnet i forholdet 1 : 10<br />
Én del svovelsyre (d20 = 1,84 g/ml) i ti deler vann.<br />
4.3. Ammoniakkløsning, fortynnet i forholdet 1 : 1<br />
Én del ammoniakk (d20 = 0,88 g/ml) og én del vann.<br />
4.4. Mettet løsning av ammoniumoksalat [(NH4)2C2O4 · H2O] ved romtemperatur (ca. 40 g/l)<br />
4.5. Sitronsyreløsning, 30 % (m/v)<br />
4.6. Ammoniumkloridløsning, 5 % (m/v)<br />
4.7. Løsning av bromtymolblått i etanol (95 %), 0,1 % (m/v)<br />
4.8. Løsning av bromkresolgrønt i etanol (95 %), 0,04 % (m/v)<br />
4.9. Standardløsning av kaliumpermanganat, 0,02 mol/l<br />
5. Utstyr<br />
5.1. Filterdigel av sintret glass med en porøsitet på 5-20 μ<br />
5.2. Vannbad<br />
6. Tilberedning av en delmengde til analyse<br />
Med en pipette tas en delmengde ekstraksjonsløsning tilberedt etter metode 8.1 eller 8.3 som inneholder<br />
mellom 15 og 50 mg Ca (= 21 til 70 mg CaO). Volumet av denne delmengden kalles v2. Hell delmengden<br />
over i et 400 ml begerglass og nøytraliser om nødvendig (indikator (4.7) skifter farge fra gult til blått) med<br />
noen få dråper ammoniakkløsning (4.3).<br />
Tilsett 1 ml sitronsyreløsning (4.5) og 5 ml ammoniumkloridløsning (4.6).<br />
7. Utfelling av kalsiumoksalat<br />
Tilsett ca. 100 ml vann. Kok opp væsken og tilsett åtte-ti dråper indikatorløsning (4.8) og dråpevis 50 ml<br />
varm ammoniumoksalatløsning (4.4). Dersom det dannes bunnfall, løses dette ved å tilsette noen dråper<br />
saltsyre (4.1). Nøytraliser dette meget langsomt med ammoniakkløsning (4.3) under stadig omrøring til en<br />
pH på 4,4-4,6 (indikator (4.8) skifter farge fra grønt til blått). Sett begerglasset i kokende vannbad (5.2) i<br />
ca. 30 minutter.<br />
Ta begerglasset ut av vannbadet, la det stå i ro i en time, og filtrer deretter innholdet over i digelen (5.1).
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/199<br />
8. Titrering av det utfelte oksalatet<br />
Vask begerglasset og digelen grundig for å fjerne overskudd av ammoniumoksalat (dette kan kontrolleres<br />
ved at det ikke lenger er klor i vaskevannet). Sett filterdigelen i begerglasset på 400 ml, og løs bunnfallet<br />
med 50 ml varm svovelsyre (4.2). Fyll vann i glasset til et samlet volum på ca. 100 ml. Varm opp til<br />
70-80 °C og titrer dråpevis med permanganatløsning (4.9) til den rosa fargen varer ett minutt. Dette<br />
volumet kalles n.<br />
9. Angivelse av resultatene<br />
Gjødselens innhold av kalsium (Ca) er som følger:<br />
t v1<br />
Ca (%) = n × 0,2004 × ×<br />
0,<br />
0 v × m 2<br />
der<br />
1. Formål<br />
n = antall ml permanganat som er brukt,<br />
m = analyseprøvens masse i gram,<br />
v2 = delmengdens volum i ml,<br />
v1 = ekstraksjonsløsningens volum i ml,<br />
t = permanganatløsningens konsentrasjon i mol per liter<br />
CaO (%) = Ca (%) × 1,400<br />
Metode 8.7<br />
Bestemmelse av magnesium med atomabsorpsjonsspektrofotometri<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av magnesium i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
Denne metoden gjelder ekstrakter tilberedt etter metode 8.1 og 8.3 av EF-gjødsel der innholdet av totalt<br />
magnesium og/eller vannløselig magnesium skal angis, unntatt følgende gjødseltyper som er oppført i<br />
vedlegg I D vedrørende sekundære næringsstoffer:<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
type 4 (kiseritt),<br />
type 5 (magnesiumsulfat) og 5.1 (magnesiumsulfatløsning),<br />
også unntatt følgende typer gjødsel oppført i vedlegg I A 3 vedrørende kaliumgjødsel:<br />
type 7 (kiseritt med kaliumsulfat),<br />
der metode 8.8 anvendes.<br />
Denne metoden kan anvendes på alle gjødselekstrakter som inneholder grunnstoffer i en slik mengde at de<br />
kan forstyrre den kompleksometriske bestemmelsen av magnesium.<br />
Bestemmelse av magnesium med atomabsorpsjonsspektrofotometri etter passende fortynning av<br />
ekstraktet.<br />
4.1. Saltsyreløsning, 1 mol/l<br />
4.2. Saltsyreløsning, 0,5 mol/l<br />
2
Nr. 10/200 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.3. Standardløsning av magnesium, 1,00 mg/ml<br />
4.3.1. Løs 1,013 g magnesiumsulfat (MgSO4 · 7H2O) i 0,5 mol/l saltsyre (4.2).<br />
4.3.2. Vei opp 1,658 g magnesiumoksid (MgO) som på forhånd er kalsinert for å fjerne alle spor av karbonering.<br />
Ha dette i et begerglass og tilsett 100 ml vann og 120 ml 1 mol/l saltsyre (4.1). Når magnesiumoksidet<br />
er fullstendig oppløst, overføres løsningen kvantitativt til en 1 000 ml målekolbe. Fyll opp med vann til<br />
merket og bland,<br />
eller<br />
4.3.3. Standardløsning som fås i handelen<br />
Det er laboratoriets ansvar å kontrollere slike løsninger.<br />
4.4. Strontiumkloridløsning<br />
5. Utstyr<br />
Løs 75 g strontiumklorid (SrCl2 · 6H2O) i saltsyreløsning (4.2) og tynn ut til 500 ml med samme<br />
syreløsning.<br />
Atomabsorpsjonsspektrometer med magnesiumlampe, innstilt på 285,2 nm.<br />
Flamme av acetylen/luft.<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 8.1 og 8.3.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Dersom gjødselen har et angitt magnesiuminnhold (Mg) på mer enn 6 %, dvs. 10 % som MgO, overføres<br />
25 ml (V1) av ekstraksjonsløsningen (6) til en 100 ml målekolbe . Fyll opp med vann til merket og bland.<br />
Fortynningsfaktoren er D1 = 100/V1.<br />
7.2. Overfør med pipette 10 ml av ekstraksjonsløsningen (6) eller løsningen (7.1) til en 200 ml målekolbe. Fyll<br />
0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) opp til merket og bland. Fortynningsfaktor: 200/10.<br />
7.3. Denne løsningen (7.2) fortynnes med 0,5 mol/l saltsyre (4.2) til en konsentrasjon som ligger innenfor<br />
spektrometerets (5.1) optimale arbeidsområde. V2 er volumet av prøven i 100 ml. Fortynningsfaktoren er<br />
D2 = 100/V2.<br />
Den endelige løsningen skal inneholde 10 % (v/v) av strontiumkloridløsningen (4.4).<br />
7.4. Tilberedning av blindløsning<br />
Lag blindløsning ved å gjennomføre hele prosessen etter ekstraksjonen (ekstraksjonsmetode 8.1 eller 8.3)<br />
og bare utelate gjødselsprøven.<br />
7.5. Tilberedning av kalibreringsløsninger<br />
7.6. Måling<br />
Lag minst fem kalibreringsløsninger med stigende magnesiumkonsentrasjon innenfor apparatets optimale<br />
arbeidsområde (5.1) ved å fortynne standardløsningen (4.3) med 0,5 mol/l saltsyre.<br />
Disse løsningene skal inneholde 10 % (v/v) av strontiumkloridløsningen (4.4).<br />
Spektrometeret (5.1) innstilles på bølgelengden 285,2 nm.<br />
Deretter sprøytes kalibreringsløsningene (7.5), prøveløsningen (7.3) og blindløsningen (7.4) etter hverandre<br />
inn i apparatet, idet instrumentet skylles etter hver måling med den løsningen som deretter skal måles.<br />
Denne operasjonen utføres tre ganger. Trekk opp kalibreringskurven ved å avsette den gjennomsnittlige<br />
absorbansverdien for hver kalibreringsløsning (7.5) som ordinater og tilsvarende magnesiumkonsentrasjon<br />
i μg/ml som abscisser. Ut fra kalibreringskurven bestemmes magnesiumkonsentrasjonen i prøveløsningen<br />
(7.3), Xs, og i blindløsningen (7.4), Xb.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/201<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
Mengden av magnesium (Mg) eller magnesiumoksid (MgO) i prøven beregnes på grunnlag av<br />
referanseløsningene idet det tas hensyn til blindprøven.<br />
Magnesiuminnholdet (Mg) i prosent av prøven er som følger:<br />
der<br />
Mg (%) = ( X s - Xb<br />
) D1(200/10) D2<br />
500,100<br />
1000.1000 M<br />
Xs = konsentrasjonen i analyseløsningen avlest på kalibreringskurven, i μg/ml,<br />
Xb = konsentrasjonen i blindløsningen avlest på kalibreringskurven, i μg/ml,<br />
D1 = fortynningsfaktoren når løsningen er fortynnet (7.1).<br />
⎯<br />
⎯<br />
Den er lik 4 ved uttak av 25 ml.<br />
Den er lik 1 når løsningen ikke er fortynnet.<br />
⎯ D2<br />
= fortynningsfaktoren i 7.3.<br />
⎯<br />
⎯<br />
1. Formål<br />
M = analyseprøvens masse i gram ved ekstraksjonen.<br />
MgO (%) = Mg (%)/0,6.<br />
Metode 8.8<br />
Bestemmelse av magnesium ved kompleksometri<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av magnesium i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
Denne metoden gjelder følgende ekstrakter av EF-gjødsel der totalt og/eller vannløselig magnesium skal<br />
bestemmes:<br />
⎯ gjødsel oppført i vedlegg I: ren nitrogengjødsel type 1b + 1c (kalsiummagnesiumnitrat), type 7<br />
(magnesium ammoniumsulfat-nitrat), type 8 (nitrogengjødsel med magnesium) og ren kaliumgjødsel<br />
type 2 (anriket kainitt), type 4 (kaliumklorid med magnesium), type 6 (kaliumsulfat med<br />
magnesiumsalt),<br />
⎯<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
gjødsel oppført på listen i vedlegg I D vedrørende sekundære næringsstoffer.<br />
Magnesium løses ved metode 8.1 og/eller 8.3. Ca + Mg titreres først med EDTA og eriokromsvart T.<br />
Deretter titreres Ca med EDTA og kalsein eller calconkarbonsyre. Mg bestemmes ved differanse.<br />
4.1. Standardløsning av magnesium, 0,05 mol/l:<br />
4.1.1. Løs 1,232 g magnesiumsulfat (MgSO4 · 7H2O) i 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.11), og fyll opp til 100 ml med<br />
samme syreløsning,<br />
eller<br />
4.1.2. Vei opp 2,016 g magnesiumoksid som på forhånd er kalsinert for å fjerne alle spor av karbonering. Ha dette<br />
i et begerglass med 100 ml vann.<br />
Tilsett under omrøring ca. 120 ml saltsyre på ca. 1 mol/l (4.12).
Nr. 10/202 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Når stoffet er oppløst, overføres løsningen kvantitativt til en målekolbe på 1 000 ml. Fyll opp til merket og<br />
bland.<br />
1 ml av denne løsningen skal inneholde 1,216 mg Mg (= 2,016 mg MgO).<br />
Det er laboratoriets ansvar å kontrollere styrken på denne standardløsningen.<br />
4.2. 0,05 mol/l EDTA-løsning<br />
Vei opp 18,61 g dinatrium etylendiamintetraacetat-dihydrat (C10H14N2Na2O8 · 2H2O), ha det i et 1 000 ml<br />
begerglass og løs det i 600-800 ml vann. Overfør løsningen kvantitativt til en 1 000 ml målekolbe. Fyll opp<br />
til merket og bland. Kontroller denne løsningen mot standardløsningen (4.1) ved å ta ut 20 ml av sistnevnte<br />
løsning og titrere i samsvar med analysemetoden beskrevet i (7.2).<br />
1 ml av EDTA-løsningen skal tilsvare 1,216 mg Mg (= 2,016 mg MgO) og 2,004 mg Ca (= 2,804 mg CaO)<br />
(se merknad 10.1 og 10.6).<br />
4.3. Standardløsning av kalsium, 0,05-molar<br />
Vei opp 5,004 g tørt kalsiumkarbonat. Ha det i et begerglass med 100 ml vann og tilsett under omrøring<br />
gradvis 120 ml ca. 1 mol/l saltsyre (4.12).<br />
Kok opp løsningen for å fjerne karbondioksid, avkjøl deretter og overfør kvantitativt til en 1 l målekolbe,<br />
fyll vann opp til merket og bland. Kontroller denne løsningen mot EDTA-løsningen (4.2) ved å benytte<br />
analysemetoden i (7.3). 1 ml av denne løsningen skal inneholde 2,004 mg Ca (= 2,804 mg CaO) og tilsvare<br />
1 ml av EDTA-løsningen på 0,05-mol/l (4.2).<br />
4.4. Kalseinindikator<br />
Bland 1 g kalsein omhyggelig med 100 g natriumklorid i en morter. Bruk 0,010 g av denne blandingen.<br />
Indikatoren slår om fra grønt til oransje. Titrer til det oppnås en oransje farge uten grønnskjær.<br />
4.5. Calconkarbonsyreindikator<br />
Løs 0,40 g calconkarbonsyre i 100 ml metanol. Denne løsningen kan bare oppbevares i ca. 4 uker. Bruk<br />
tre dråper av denne løsningen. Indikatoren slår om fra rødt til blått. Titrer til det oppnås en blå farge uten<br />
rødskjær.<br />
4.6. Eriokromsvart T-indikator<br />
Løs 0,30 g eriokromsvart T i en blanding av 25 ml propylalkohol og 15 ml trietanolamin. Denne løsningen<br />
kan bare oppbevares i ca. 4 uker. Bruk tre dråper av denne løsningen. Denne indikatoren slår om fra rødt<br />
til blått, og det skal titreres til det oppnås en blå farge uten rødskjær. Den slår bare om dersom det er<br />
magnesium til stede. Om nødvendig tilsettes 1 ml av standardløsningen (4.1).<br />
Dersom både Ca og Mg er til stede samtidig, danner EDTA først en kompleksbinding med Ca og deretter<br />
med Mg. I så fall bestemmes de to grunnstoffene sammen.<br />
4.7. Kaliumcyanidløsning<br />
Vandig løsning av 2 % KCN. (Må ikke pipetteres med munnen, se merknad 10.7).<br />
4.8. Kaliumhydroksid- og kaliumcyanidløsning<br />
280 g KOH og 66 g KCN løses i vann. Fyll opp til én liter og bland.<br />
4.9. Bufferløsning, pH 10,5<br />
Løs 33 g ammoniumklorid i 200 ml vann i en 500 ml målekolbe, tilsett 250 ml ammoniakk (d20 = 0,91 g/<br />
ml), fyll opp til merket med vann og bland. Kontroller pH i denne løsningen regelmessig.<br />
4.10. Fortynnet saltsyre: Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) og én del vann<br />
4.11. Saltsyreløsning, ca. 0,5 mol/l<br />
4.12. Saltsyreløsning, ca. 1 mol/l<br />
4.13. Natriumhydroksidløsning, 5 mol/l
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/203<br />
5. Utstyr<br />
5.1. Magnetrører eller mekanisk rører<br />
5.2. pH-meter<br />
6. Kontrollforsøk<br />
Utfør en bestemmelse på delmengder av løsning 4.1 og 4.3, slik at forholdet Ca/Mg er tilnærmet det<br />
samme som i analyseløsningen. For å oppnå dette tas det ut (a) ml Mg-standardløsning (4.3) og (b-a) ml<br />
standardløsning (4.1). (a) og (b) er det antall ml EDTA-løsning som er gått med til de to titreringene<br />
av analyseløsningen. Denne framgangsmåten er korrekt bare dersom EDTA-, Ca- og Mg-løsningene er<br />
nøyaktig ekvivalente. I motsatt fall er det nødvendig å foreta korreksjoner.<br />
7. Tilberedning av analyseløsning<br />
Se metode 8.1 og 8.3.<br />
8. Bestemmelse<br />
8.1. Uttak av delmengder<br />
Delmengden skal i den grad det er mulig inneholde mellom 9 og 18 mg Mg (= 15 til 30 mg MgO).<br />
8.2. Titrering når eriokromsvart T er til stede<br />
Overfør med pipette en delmengde (8.1) av analyseløsningen til et 400 ml begerglass. Overskuddet av syre<br />
nøytraliseres med 5 mol/l natriumhydroksidløsning (4.13); bruk pH-meteret. Fortynn deretter med vann<br />
til ca. 100 ml. Tilsett 5 ml av bufferløsningen (4.9). pH avlest på pH-meteret skal være 10,5 ± 0,1. Tilsett<br />
2 ml av kaliumcyanidløsningen (4.7) og 3 dråper av eriokromsvart T-indikatoren (4.6). Titrer med EDTAløsningen<br />
(4.2) under sakte omrøring med røreren (5.1) (se nr. 10.2, 10.3 og 10.4). Antall ml 0,05 mol/l<br />
EDTA-løsning kalles «b».<br />
8.3. Titrering når kalsein eller calconkarbonsyre er til stede<br />
Overfør med pipette en like stor delmengde av analyseløsningen som til titreringen ovenfor til et<br />
400 ml begerglass . Overskuddet av syre nøytraliseres med 5 mol/l natriumhydroksidløsning (4.13); bruk<br />
pH-meter. Tynn deretter ut med vann til ca. 100 ml. Tilsett 10 ml KOH-KCN-løsning (4.8) og indikator<br />
(4.4) eller (4.5). Titrer med EDTA-løsning (4.2) under sakte omrøring med rører (5.1) (se nr. 10.2, 10.3 og<br />
10.4). Antallet ml 0,05 mol/l EDTA-løsning kalles «a».<br />
9. Angivelse av resultatene<br />
For EF-gjødsel som faller innenfor metodens anvendelsesområde (5 g gjødsel i 500 ml ekstrakt), er<br />
gjødselens prosentinnhold av magnesium som følger:<br />
der<br />
( - a × T b )<br />
MgO (%) i gjødselen =<br />
M<br />
( - a × T'<br />
b )<br />
Mg (%) i gjødselen =<br />
M<br />
a = antall ml 0,05 mol/l EDTA-løsning brukt til titrering når det var kalsein eller calconkarbonsyre til<br />
stede,<br />
b = antall ml 0,05 mol/l EDTA-løsning brukt til titreringen når det var eriokromsvart T til stede,<br />
M = prøvemasse i gram som er til stede i delmengden som tas ut,<br />
T = 0,2016 × mol/l av EDTA-løsningen/0,05 (se 4.2),<br />
T’ = 0,1216 × mol/l av EDTA-løsningen/0,05 (se 4.2).
Nr. 10/204 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
10. merknader<br />
10.1 Det støkiometriske forholdet mellom EDTA og metall i kompleksometriske analyser er alltid 1:1 uansett<br />
metallets valens, selv om EDTA er tetravalent. EDTA-titreringsløsningen og standardløsningene blir derfor<br />
molare og ikke normale.<br />
10.2. De kompleksometriske indikatorene er ofte følsomme for luftpåvirkning. Løsningen kan blekne<br />
under titreringen. Tilsett i så fall én eller to dråper indikator. Dette gjelder særlig for eriokromsvart og<br />
calconkarbonsyre.<br />
10.3. Metallindikatorkompleksene er ofte relativt stabile, og det kan ta tid før omslaget skjer. De siste<br />
dråpene EDTA må derfor tilsettes langsomt, og det tilsettes en dråpe 0,05 mol/l magnesiumløsning (4.1)<br />
eller kalsiumløsning (4.3) for å sikre at omslagspunktet ikke allerede er passert. Dette gjelder særlig<br />
eriokromsvart-magnesium-komplekset.<br />
10.4. Indikatoromslaget må ikke iakttas ovenfra og nedover, men vannrett tvers gjennom løsningen, og begeret<br />
må plasseres på et hvitt underlag i en belysningsmessig gunstig posisjon. Omslaget kan også iakttas ved at<br />
begerglasset plasseres på en matt glassplate som er svakt belyst nedenfra (lampe på 25 W).<br />
10.5. Denne analysen krever en viss erfaring. Oppgaven vil bl.a. gå ut på å iaktta fargeomslagene i<br />
standardløsningene 4.1 og 4.3. Det anbefales at bestemmelsene utføres av samme laboratoriekjemiker.<br />
10.6. Bruk av en EDTA-løsning med garantert styrke (f.eks. Titrisol, Normex) kan forenkle kontrollen av at<br />
standardløsningene 4.1, 4.2 og 4.3 er ekvivalente.<br />
10.7. Løsninger som inneholder kaliumcyanid, må ikke helles ut i avløp uten at cyanidet først er omdannet til en<br />
forbindelse som ikke er giftig, f.eks. ved oksidasjon med natriumhypokloritt etter alkalisering.<br />
1. Formål<br />
Metode 8.9<br />
Bestemmelse av sulfater<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av svovel som er til stede i form av sulfater i<br />
gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden gjelder for bestemmelse av sulfater som er til stede i ekstraksjoner utført etter metode 8.1,<br />
8.2, 8.3 og 8.4.<br />
Gravimetrisk bestemmelse av sulfat utfelt som bariumsulfat.<br />
4.1. Fortynnet saltsyre<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) og én del vann.<br />
4.2. Bariumkloridløsning, BaCl2 · 2H2O, vandig løsning på 122 g/l<br />
4.3. Sølvnitratløsning, vandig løsning på 5 g/l<br />
5. Utstyr<br />
5.1. Porselensdigler til gløding<br />
5.2. Vannbad<br />
5.3. Tørkeovn, innstilt på 105 °C ± 1 °C<br />
5.4. Elektrisk ovn, innstilt på 800 °C ± 50 °C
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/205<br />
6. Framgangsmåte<br />
6.1. Prøvetaking fra løsningen<br />
Med en pipette tas det ut en delmengde av ekstraksjonsløsningen som inneholder 20-100 mg S, som<br />
tilsvarer 50-250 mg SO3.<br />
Ha denne delmengden i et begerglass av passende størrelse og tilsett 20 ml fortynnet saltsyre (4.1). Fyll<br />
opp med vann til 300 ml.<br />
6.2. Tilberedning av bunnfallet<br />
Kok opp løsningen. Tilsett dråpevis ca. 20 ml bariumkloridløsning (4.2) under kraftig omrøring. La det<br />
koke i noen minutter.<br />
Sett begeret, dekket av et urglass, i et kokende vannbad (5.2) i en time. Begeret holdes varmt (ca. 60 °C) til<br />
væsken er klar. Den klare løsningen dekanteres på et saktefiltrerende askefritt filter. Vask bunnfallet flere<br />
ganger med varmt vann. Vask bunnfallet på filteret til alle klorider er borte. Dette kan kontrolleres ved bruk<br />
av sølvnitratløsningen (4.3).<br />
6.3. Forasking og veiing av bunnfallet<br />
Plasser filteret med bunnfallet i en porselensdigel (5.1) som på forhånd er tarert med en nøyaktighet på<br />
0,1 mg. Tørk den i tørkeovn (5.3) og kalsiner en halv time i ovn ved ca. 800 °C. Avkjøl deretter i en<br />
eksikkator og vei med en nøyaktighet på 0,1 mg.<br />
7. Angivelse av resultatet<br />
1 mg bariumsulfat tilsvarer 0,137 mg S eller 0,343 mg SO3.<br />
Gjødselens prosentinnhold av svovel er som følger:<br />
der<br />
1. Formål<br />
w = massen av utfelt bariumsulfat i mg,<br />
v1 = volumet av ekstraksjonsløsningen i ml,<br />
v2 = volumet av delmengden i ml,<br />
m = analyseprøvens masse i gram.<br />
v1<br />
S (%) = w × 0,0137 × ————<br />
v2 × m<br />
SO3 (%) = S (%) × 2,5<br />
Metode 8.10<br />
Bestemmelse av ekstrahert natrium<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av natrium i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
Denne metoden gjelder EF-gjødsel der innholdet av natrium skal angis i henhold til vedlegg I.
Nr. 10/206 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Etter passende fortynning av ekstraktet som framkommer ved bruk av metode 8.1 og/eller 8.3, bestemmes<br />
natriuminnholdet i løsningen ved flammeemisjonsspektrometri.<br />
4.1. Fortynnet saltsyre<br />
Én del saltsyre p.a. (d20 = 1,18 g/ml) og én del vann.<br />
4.2. Aluminiumnitrat, Al(NO3)3 · 9H2O<br />
4.3. Cesiumklorid, CsCl<br />
4.4. Vannfritt natriumklorid, NaCl<br />
4.5. Løsning av cesiumklorid og aluminiumnitrat<br />
Løs 50 g cesiumklorid (4.3) og 250 g aluminiumnitrat (4.2) i vann i en 1 000 ml målekolbe, fyll opp til<br />
merket med vann og bland.<br />
4.6. Standardløsning av natrium med 1 mg/ml Na<br />
5. Utstyr<br />
Løs 2,542 g natriumklorid (4.4) i vann i en 1 000 ml målekolbe. Tilsett 10 ml saltsyre (4.1), fyll deretter<br />
opp til merket med vann og bland.<br />
Spektrometer utstyrt for flammeemisjon, innstilt på 589,3 nm.<br />
6. Kalibreringsløsninger<br />
6.1. Ha 10 ml av standardløsningen (4.6) i en 250 ml målekolbe. Fyll deretter opp til merket med vann og bland.<br />
Løsningens konsentrasjon: 40 μg/ml natrium.<br />
6.2. Ha henholdsvis 0, 5, 10, 15, 20 og 25 ml av mellomløsningen (6.1) i 100 ml målekolber. Tilsett 10 ml av<br />
løsning (4.5), fyll opp til merket med vann og bland. Løsningenes konsentrasjoner: 0, 2, 4, 6, 8 og 10 μg/<br />
ml natrium.<br />
7. Tilberedning av løsningene som skal måles<br />
Alt etter forventet natriuminnhold i ekstraksjonsløsningen fra metode 8.1 eller 8.3 (5 g gjødsel i 500 ml)<br />
foretas fortynninger etter følgende tabell:<br />
Na2O (%) Na (%)<br />
Mellomfortynning Endelig fortynning<br />
Prøve (ml)<br />
(v2)<br />
Fortynning til<br />
ml (v3)<br />
Prøve (ml)<br />
(v4)<br />
Fortynning<br />
til ml<br />
Fortynningsgrad<br />
3-5 2,2-3,7 10 50 10 100 50<br />
5-10 3,7-7,4 10 100 10 100 100<br />
10-20 7,4-15 10 100 5 100 200<br />
20-38 15-28 5 100 5 100 400<br />
Mellomfortynningen foretas med vann. For den endelige fortynningen tilsettes 10 ml av løsningen (4.5) i<br />
målekolben på 100 ml.<br />
For en prøvemengde på 1 g multipliseres volumet av den endelige fortynningen (v4) med 5.<br />
8. Bestemmelse<br />
Gjør spektrometeret (5.1) klart til målinger ved 589,3 nm. Kalibrer apparatet ved å måle utslagene fra<br />
kalibreringsløsningene (6.2). Innstill apparatets følsomhet slik at den sterkeste kalibreringsløsningen gir<br />
fullt utslag. Mål så utslaget fra analyseløsningen (7). Gjenta denne operasjonen tre ganger.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/207<br />
9. Beregning av resultatene<br />
Trekk opp kalibreringskurven ved å avsette det gjennomsnittlige utslaget fra hver kalibreringsløsning som<br />
ordinater og de tilsvarende konsentrasjonene uttrykt i μg/ml som abscisser. Ut fra denne kurven bestemmes<br />
natriumkonsentrasjonen i prøveløsningen. Mengden av natrium beregnes ut fra standardløsningene idet det<br />
tas hensyn til fortynningsgradene. Resultatene uttrykkes i prosent av prøven.<br />
Prosentinnholdet av natrium (Na) i gjødselen er som følger:<br />
der<br />
1. Formål<br />
v<br />
Na (%) = x.<br />
v<br />
Na2O (%) = Na (%) × 1,348<br />
3<br />
4<br />
−2<br />
v2<br />
1 0<br />
v m<br />
x = konsentrasjonen i μg/ml av den løsningen som ble ført inn i spektrometeret,<br />
v1 = volumet av ekstraksjonsløsningen i ml,<br />
v2 = volumet av delmengden i mellomfortynningen i ml,<br />
v3 = volumet av mellomfortynningen i ml,<br />
v4 = volumet av delmengden i den endelige fortynningen (i 100 ml) i ml,<br />
m = analsyseprøvens masse i g.<br />
Metode 9<br />
mikronæringsstoffer i konsentrasjoner på høyst 10 %<br />
2<br />
Metode 9.1<br />
Ekstraksjon for bestemmelse av totalinnholdet av mikronæringsstoffer<br />
I dette dokument fastsettes en metode for ekstraksjon av følgende mikronæringsstoffer: Totalt bor, totalt<br />
kobolt, totalt kobber, totalt jern, totalt mangan, totalt molybden og totalt sink. Målet er å utføre færrest<br />
mulig ekstraksjoner og i størst mulig utstrekning bruke samme ekstrakt til bestemmelse av totalinnholdet<br />
av hvert enkelt av de nevnte mikronæringsstoffene.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
Denne metoden gjelder for EF-gjødsel som omfattes av vedlegg I E til denne forordning og som inneholder<br />
ett eller flere av mikronæringsstoffene bor, kobolt, kobber, jern, mangan, molybden og sink. Metoden<br />
anvendes ved bestemmelse av hvert mikronæringsstoff hvis angitte innhold er mindre enn eller lik 10 %.<br />
Løsing i kokende fortynnet saltsyre.<br />
Merknad<br />
Ekstraksjonen er empirisk og ikke nødvendigvis kvantitativ, avhengig av produktet eller gjødselens øvrige<br />
bestanddeler. Særlig med hensyn til visse manganoksider kan den ekstraherte mengden være betydelig<br />
mindre enn den samlede mengde mangan produktet inneholder. Det er gjødselprodusentenes ansvar å sikre<br />
at det angitte innholdet faktisk tilsvarer den mengden som ekstraheres på de vilkår metoden angir.
Nr. 10/208 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4. Reagenser<br />
4.1. Fortynnet saltsyreløsning (HCl), ca. 6 mol/l<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) blandes med én del vann.<br />
4.2. Konsentrert ammoniakkløsning (NH4OH, d20 = 0,9 g/ml)<br />
5. Utstyr<br />
Elektrisk varmeplate med temperaturregulering.<br />
Merknad<br />
Dersom borinnholdet i et ekstrakt skal bestemmes, må borsilikatglass ikke benyttes. Siden metoden<br />
omfatter koking, bør det benyttes teflon eller kvarts. Dersom glasset vaskes i rengjøringsmidler som<br />
inneholder borater, bør det skylles svært grundig.<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Prøvetaking<br />
Ta en gjødselmengde på mellom 2 og 10 g, avhengig av det angitte innhold av næringsstoff i produktet.<br />
Tabellen nedenfor skal brukes til å tilberede en endelig løsning som etter en egnet fortynning ligger<br />
innenfor måleområdet for hver metode. Prøvene skal veies med en nøyaktighet på 1 mg.<br />
Angitt innhold av mikronæringsstoff i gjødselen (%)
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/209<br />
1. Formål<br />
Metode 9.2<br />
Ekstraksjon av vannløselige mikronæringsstoffer<br />
I dette dokument fastsettes metoden for ekstraksjon av vannløselige former av mikronæringsstoffene<br />
bor, kobolt, kobber, jern, mangan, molybden og sink. Målet er å utføre færrest mulig ekstraksjoner og i<br />
størst mulig utstrekning bruke samme ekstrakt til bestemmelse av innholdet av hvert av de ovennevnte<br />
mikronæringsstoffene.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
Denne metoden gjelder for EF-gjødsel som omfattes av vedlegg I og som inneholder ett eller flere av<br />
mikronæringsstoffene bor, kobolt, kobber, jern, mangan, molybden og sink. Metoden skal anvendes ved<br />
bestemmelse av hvert mikronæringsstoff hvis angitte innhold er mindre enn eller lik 10 %.<br />
Næringsstoffene ekstraheres ved at gjødselen ristes i vann med en temperatur på 20 ºC ± 2 ºC.<br />
Merknad<br />
4. Reagenser<br />
Ekstraksjonen er empirisk og ikke nødvendigvis kvantitativ.<br />
4.1. Fortynnet saltsyreløsning (HCl), ca. 6 mol/l<br />
5. Utstyr<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) blandes med én del vann.<br />
5.1. Rotasjonsristeapparat innstilt på 35 til 40 omdreininger i minuttet<br />
5.2. pH-meter<br />
Merknad<br />
Dersom borinnholdet i et ekstrakt skal bestemmes, må borsilikatglass ikke benyttes. Teflon eller kvarts er<br />
egnet til denne ekstraksjonen. Dersom glasset vaskes i rengjøringsmidler som inneholder borater, bør det<br />
skylles svært grundig.<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Analyseprøve<br />
Ta en gjødselmengde på mellom 2 og 10 g, avhengig av det angitte innhold av næringsstoff i produktet.<br />
Tabellen nedenfor skal brukes til å tilberede en endelig løsning som etter en egnet fortynning ligger<br />
innenfor måleområdet for hver metode. Prøvene skal veies med en nøyaktighet på 1 mg.<br />
Angitt innhold av mikronæringsstoff i gjødselen (%)
Nr. 10/210 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
7.2. Tilberedning av løsningen<br />
Tilsett ca. 200 ml vann dersom kolben er på 250 ml, eller 400 ml vann dersom kolben er på 500 ml.<br />
Lukk kolben godt med en propp. Rist den kraftig for hånd slik at prøven dispergeres, og sett så kolben på<br />
rotasjonsristeapparatet (5.1) og rist i 30 minutter.<br />
Fyll opp til merket med vann og bland godt.<br />
7.3. Tilberedning av analyseløsningen<br />
Filtrer løsningen omgående over i en ren og tørr kolbe. Lukk kolben med en propp. Bestemmelsen foretas<br />
umiddelbart etter filtreringen.<br />
Merknad<br />
Dersom filtratet gradvis blir uklart, foretas en ny ekstraksjon som i 7.1 og 7.2 i en kolbe med volum<br />
Ve. Filtrer over i en målekolbe med volum W som på forhånd er tørket og har mottatt nøyaktig 5 ml<br />
saltsyreløsning (4.1). Avbryt filtreringen i det øyeblikk målestreken nås. Bland godt.<br />
Under disse vilkår er ekstraktets volum:<br />
V = Ve × W/(W — 5)<br />
Denne verdien av V skal anvendes ved bestemmelse av de enkelte næringsstoffene.<br />
8. Bestemmelse<br />
1. Formål<br />
Bestemmelsen av hvert mikronæringsstoff skal foretas på delmengdene angitt i metoden for hvert enkelt<br />
mikronæringsstoff.<br />
Om nødvendig fjernes organiske kelatdannere eller kompleksdannere på en delmengde av ekstraktene<br />
etter metode 9.3. Vanligvis er det unødvendig å fjerne disse i forbindelse med bestemmelse ved<br />
atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
Metode 9.3<br />
Fjerning av organiske forbindelser i gjødselekstrakter<br />
I dette dokument fastsettes en metode for fjerning av organiske forbindelser i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 9.1 og 9.2 av gjødsel der det totale<br />
og/eller vannløselige innholdet av næringsstoffer skal angis i henhold til vedlegg I E til denne forordning.<br />
Merknad<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Forekomst av små mengder organisk materiale har vanligvis ingen innvirkning på bestemmelser med<br />
atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
De organiske forbindelsene i en delmengde av ekstraktet oksideres med hydrogenperoksid.<br />
4.1. Fortynnet saltsyreløsning (HCl), ca. 0,5 mol/l<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) blandes med 20 deler vann.<br />
4.2. Hydrogenperoksidløsning (30 % H2O2, d20 = 1,11 g/ml), fri for mikronæringsstoffer.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/211<br />
5. Utstyr<br />
Elektrisk varmeplate med temperaturregulering.<br />
6. Framgangsmåte<br />
Hell 25 ml av ekstraksjonsløsningen tilberedt etter metode 9.1 eller 9.2 over i et 100 ml begerglass.<br />
Dersom det dreier seg om metode 9.2, tilsettes 5 ml fortynnet saltsyreløsning (4.1). Deretter tilsettes<br />
5 ml hydrogenperoksidløsning (4.2). Dekk begerglasset med et urglass. Oksidasjonen skal foregå ved<br />
romtemperatur i ca. en time, deretter kokes væsken opp og holdes slik i en halv time. Om nødvendig<br />
tilsettes nye 5 ml hydrogenperoksid når løsningen er avkjølt. Overskudd av hydrogenperoksid fjernes ved<br />
koking. Løsningen avkjøles og overføres kvantitativt til en 50 ml målekolbe. Fyll opp til merket med vann.<br />
Filtrer om nødvendig.<br />
Det skal tas hensyn til denne fortynningen ved uttak av delmengder og ved beregning av produktets<br />
prosentinnhold av mikronæringsstoffer.<br />
Metode 9.4<br />
Bestemmelse av mikronæringsstoffer i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri<br />
(generell framgangsmåte)<br />
1. Formål<br />
I dette dokument beskrives en generell framgangsmåte for bestemmelse av visse mikronæringsstoffer i<br />
gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
Denne metoden anvendes på prøver ekstrahert etter metode 9.1 og 9.2 av gjødsel der det totale og/eller<br />
det vannløselige innholdet av ett eller flere næringsstoffer skal angis i henhold til vedlegg I E til denne<br />
forordning.<br />
Tilpasningen av denne metoden til de forskjellige mikronæringsstoffene framgår av metoden for hvert<br />
enkelt næringsstoff.<br />
Merknad<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Forekomst av små mengder organisk materiale har vanligvis ingen innvirkning på bestemmelser ved<br />
atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
Etter en eventuell behandling av ekstraktet for å redusere eller fjerne forstyrrende kjemiske stoffer,<br />
fortynnes ekstraktet slik at konsentrasjonen ligger innenfor spektrometerets optimale arbeidsområde på en<br />
bølgelengde som er egnet for det næringsstoffet som skal bestemmes.<br />
4.1. Fortynnet saltsyreløsning (HCl), ca. 6 mol/l<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) blandes med én del vann.<br />
4.2. Fortynnet saltsyreløsning (HCl), ca. 0,5 mol/l<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) blandes med 20 deler vann.<br />
4.3. Lantansaltløsning (10 g La per liter)<br />
Denne reagensen brukes til bestemmelse av kobolt, jern, mangan og sink. Den kan tilberedes på følgende<br />
to måter:<br />
a) Lantanoksid oppløst i saltsyre (4.1). Ha 11,73 g lantanoksid (La2O3) i 150 ml vann i en målekolbe på<br />
én liter og tilsett 120 ml 6 mol/l saltsyre (4.1). Vent til stoffet er oppløst, fyll opp til én liter med vann<br />
og bland godt. Denne løsningen har en saltsyrekonsentrasjon på ca. 0,5 mol/l.
Nr. 10/212 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
b) Løsning av lantanklorid, lantansulfat eller lantannitrat. Løs 26,7 g lantanklorid-heptahydrat (LaCl3 ·<br />
7H2O), eller 31,2 g lantannitrat-heksahydrat [La(NO3)3 · 6H2O] eller 26,2 g lantansulfat-nonahydrat<br />
(La2(SO4)3 · 9H2O] i 150 ml vann i en målekolbe på 1 liter; tilsett 85 ml 6mol/l saltsyre (4.1) og fyll<br />
opp til 1 liter med vann. Bland godt. Denne løsningen har en saltsyrekonsentrasjon på ca. 0,5 mol/l.<br />
4.4 Standardløsninger<br />
5. Utstyr<br />
For tilberedningen av disse vises det til metodene for de enkelte mikronæringsstoffene.<br />
Atomabsorpsjonsspektrofotometer utstyrt med kilder som avgir stråling som er karakteristisk for de<br />
næringsstoffene som skal bestemmes.<br />
Ved bruk av spektrometeret skal produsentens brukerveiledning følges, og analytikeren må kunne bruke<br />
det. Apparatet skal være utstyrt slik at det om nødvendig er mulig å foreta bakgrunnskorreksjon (Co og Zn).<br />
Dersom ikke annet er angitt, er luft og acetylen de gassene som skal brukes.<br />
6. Tilberedning av analyseløsning<br />
6.1. Tilberedning av ekstraktløsninger av mikronæringsstoffene som skal bestemmes<br />
Se metode 9.1 og/eller 9.2 og eventuelt 9.3.<br />
6.2. Tilberedning av prøveløsningen<br />
En delmengde av ekstrakt framstilt etter metode 9.1, 9.2 eller 9.3 fortynnes med vann og/eller saltsyre<br />
(4.1) eller (4.2), slik at det i den endelige måleløsningen oppnås en konsentrasjon av næringsstoffet som<br />
skal bestemmes som passer i det anvendte kalibreringsområdet (7.2), og en saltsyrekonsentrasjon på<br />
mellom 0,5 mol/l og 2,5 mol/l. Framgangsmåten kan gjøre det nødvendig med én eller flere etterfølgende<br />
fortynninger.<br />
Hell en delmengde av den siste fortynningsløsningen av ekstraktet i en 100 ml målekolbe og kall volumet i<br />
ml (a). Ved bestemmelse av kobolt, jern, mangan og sink tilføyes 10 ml lantansaltløsning (4.3). Fyll opp til<br />
merket med 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) og bland godt. Denne løsningen er den endelige måleløsningen.<br />
Fortynningsfaktoren kalles D.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av blindløsning<br />
Tilbered en blindløsning ved å gjennomføre hele prosessen fra ekstraksjonen, idet bare gjødselprøven<br />
utelates.<br />
7.2. Tilberedning av kalibreringsløsninger<br />
Ut fra arbeidsløsningen tilberedt etter metoden som er angitt for det enkelte mikronæringsstoff, tilberedes<br />
en serie på minst fem kalibreringsløsninger med stigende konsentrasjon innenfor apparatets optimale<br />
arbeidsområde i 100 ml målekolber. Om nødvendig justeres saltsyrekonsentrasjonen slik at den ligger så<br />
nær opp til konsentrasjonen i den fortynnede prøveløsningen (6.2) som mulig. Ved bestemmelse av kobolt,<br />
jern, mangan eller sink tilsettes 10 ml av samme lantansaltløsning (4.3) som i 6.2. Fyll opp til merket med<br />
0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) og bland godt.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
Spektrometeret (5) klargjøres til måling og innstilles på den bølgelengden som er angitt i metoden for det<br />
aktuelle næringsstoffet.<br />
Sprøyt etter tur kalibreringsløsningene (7.2), prøveløsningen (6.2) og blindløsningen (7.1) tre ganger. Noter<br />
hvert resultat og skyll instrumentet godt med destillert vann mellom hver sprøyting.<br />
Kalibreringskurven tegnes ved å bruke gjennomsnittsverdien av de resultatene spektrometeret gir for hver<br />
av kalibreringsløsningene (7.2) som ordinater og de tilhørende næringsstoffkonsentrasjonene i μg/ml som<br />
abscisser.<br />
Ut fra denne kurven bestemmes konsentrasjonene av mikronæringsstoff i prøveløsningen Xs (6.2) og i<br />
blindprøven Xb (7.1), uttrykt i μg per ml.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/213<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
Prosentinnholdet av næringsstoff (E) i gjødselen er som følger:<br />
Dersom metode 9.3 er benyttet:<br />
der<br />
1. Formål<br />
E (%) = [(xs — xb) × V × D] / (M × 10 4 )<br />
E (%) = [(xs — xb) × V × 2D] / (M × 10 4 )<br />
E er mengden av det bestemte næringsstoffet, uttrykt i prosent av gjødselen,<br />
xs er konsentrasjonen av prøveløsningen (6.2), i μg/ml,<br />
xb er konsentrasjonen av blindløsningen (7.1), i μg/ml,<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd ved metode 9.1 eller 9.2, i ml,<br />
D er faktoren som tilsvarer fortynningen gjennomført i (6.2),<br />
M er massen av prøven som er tatt etter metode 9.1 eller 9.2, i gram.<br />
Beregning av fortynningsfaktoren D:<br />
Dersom (a1), (a2), (a3), ., ., .,(ai) og (a) er delmengdene og (v1), (v2), (v3), ., ., .,(vi) og (100) er volum i<br />
ml som tilsvarer de respektive fortynninger, vil fortynningsfaktoren D være lik<br />
D = (v1/a1) × (v2/a2) × (v3/a3) ×.×.×.× (vi/ai) × (100/a)<br />
Metode 9.5<br />
Bestemmelse av bor i gjødselekstrakter ved azometin-H-spektrofotometrimetoden<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av bor i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 9.1 og 9.2 av gjødsel der innholdet<br />
av totalt bor og/eller vannløselig bor skal angis i henhold til vedlegg I til denne forordning.<br />
I en azometin-H-løsning danner borationer et gult kompleks, der konsentrasjonen bestemmes ved<br />
molekylær absorpsjonsspektrofotometri ved 410 nm. Forstyrrende ioner maskeres med EDTA.<br />
4.1. EDTA-bufferløsning<br />
I en 500 ml målekolbe med 300 ml vann tilsettes<br />
⎯ 75 g ammoniumacetat (NH4OOCCH3),<br />
⎯ 10 g dinatriumetylendiamintetraacetat (Na2EDTA),<br />
⎯ 40 ml eddiksyre (CH3COOH,<br />
d20 = 1,05 g/ml).<br />
Fyll opp til merket og bland godt. Løsningens pH, som kontrolleres med glasselektrode, skal være<br />
4,8 ± 0,1.
Nr. 10/214 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.2. Azometin-H-løsning<br />
En 200 ml målekolbe tilsettes<br />
⎯<br />
10 ml bufferløsning (4.1),<br />
⎯ 400 mg azometin-H (C17H12NNaO8S2),<br />
⎯ 2 g askorbinsyre (C6H8O6).<br />
Fyll opp til merket med vann og bland godt. Det bør ikke lages store mengder av denne reagensen, ettersom<br />
den er holdbar bare i noen få dager.<br />
4.3. Standardløsninger av bor<br />
4.3.1. Stamløsning av bor, 100 μg/ml<br />
Løs 0,5719 g borsyre (H3BO3) i vann i en 1 000 ml målekolbe. Fyll opp til merket med vann og bland godt.<br />
Overfør til en plastflaske og oppbevar i kjøleskap.<br />
4.3.2. Arbeidsløsning av bor, 10 μg/ml<br />
5. Utstyr<br />
Ha 50 ml av stamløsningen (4.3.1) i en 500 ml målekolbe. Fyll opp til merket med vann og bland godt.<br />
Spektrofotometer til molekylær absorpsjon utstyrt med kyvetter med 10 mm optisk veilengde og innstilt på<br />
en bølgelengde på 410 nm.<br />
6. Tilberedning av analyseløsning<br />
6.1. Tilberedning av borløsningen<br />
Se metode 9.1 og/eller 9.2 og eventuelt 9.3.<br />
6.2. Tilberedning av prøveløsningen<br />
En delmengde av ekstraktet (6.1) fortynnes for å oppnå en borkonsentrasjon som angitt i nr. 7.2. Det kan<br />
være nødvendig med to etterfølgende fortynninger. Fortynningsfaktoren kalles D.<br />
6.3. Tilberedning av korreksjonsløsningen<br />
Dersom prøveløsningen (6.2) er farget, tilberedes en tilsvarende korreksjonsløsning ved å helle 5 ml<br />
prøveløsning (6.2), 5 ml EDTA-bufferløsning (4.1) og 5 ml vann i en plastkolbe og blande godt.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av blindløsning<br />
Tilbered en blindløsning ved å gjennomføre hele prosessen fra ekstraksjonen, idet bare gjødselprøven<br />
utelates.<br />
7.2. Tilberedning av kalibreringsløsningene<br />
Overfør 0, 5, 10, 15, 20 og 25 ml arbeidsløsning (4.3.2) til en serie med 100 ml målekolber. Fyll opp til<br />
merket med vann og bland godt. Disse løsningene inneholder fra 0 til 2,5 μg/ml bor.<br />
7.3. Fargeutvikling<br />
Overfør 5 ml av kalibreringsløsningene (7.2), prøveløsningene (6.2) og blindprøven (7.1) til en serie med<br />
plastkolber. Tilsett 5 ml EDTA-bufferløsning (4.1) og 5 ml azometin-H-løsning (4.2).<br />
Bland godt og la fargen utvikles i mørke i 2 ½-3 timer.<br />
7.4. Bestemmelse<br />
Mål absorbansen av løsningene (7.3) og eventuelt korreksjonsløsningen (6.3) ved en bølgelengde på 410<br />
nm og med vann som referanse. Skyll kyvettene i vann før hver ny måling.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/215<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
Kalibreringskurven tegnes med konsentrasjonen av kalibreringsløsningene (7.2) som abscisser og med de<br />
tilhørende absorbansverdiene (7.4) avlest på spektrofotometeret som ordinater.<br />
Ut fra kalibreringskurven bestemmes borkonsentrasjonen (B) i blindprøven (7.1), borkonsentrasjonen i<br />
prøveløsningen (6.2) og eventuelt, dersom prøveløsningen er farget, den korrigerte konsentrasjonen av<br />
prøveløsningen. Ved beregningen av sistnevnte trekkes absorbansverdien for korreksjonsløsningen (6.3) fra<br />
absorbansverdien for prøveløsningen (6.2), og den korrigerte konsentrasjonen i prøveløsningen bestemmes.<br />
Konsentrasjonen i prøveløsningen (6.2), med eller uten korreksjon, betegnes som (xs), og konsentrasjonen i<br />
blindprøven som (xb).<br />
Prosentinnholdet av bor i gjødselen er som følger:<br />
Dersom metode 9.3 er benyttet:<br />
der<br />
1. Formål<br />
B er prosentinnholdet av bor i gjødselen<br />
B % = [(xs — xb) × V × D] / (M × 10 4 )<br />
B % = [(xs — xb) × V × 2D] / (M × 10 4 )<br />
xs er konsentrasjonen av bor i prøveløsningen (6.2), med eller uten korreksjon, i μg/ml,<br />
xb er konsentrasjonen av bor i blindprøven (7.1), i μg/ml,<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd ved metode 9.1 eller 9.2, i ml,<br />
D er faktoren som tilsvarer fortynningen gjennomført i 6.2,<br />
M er massen av prøven som er tatt etter metode 9.1 eller 9.2, i gram.<br />
Beregning av fortynningsfaktoren D: Dersom (a1) og (a2) er suksessive delmengder og (v1) og (v2)<br />
volumene som tilsvarer de respektive fortynningene, vil fortynningsfaktoren D være lik<br />
D = (v1/a1) × (v2/a2)<br />
Metode 9.6<br />
Bestemmelse av kobolt i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av kobolt i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 9.1 og 9.2 av gjødsel der innholdet<br />
av totalt kobolt og/eller vannløselig kobolt skal angis i henhold til vedlegg I E til denne forordning.<br />
Etter egnet behandling og fortynning av ekstraktene bestemmes koboltinnholdet ved atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
4.1. Saltsyreløsning, ca. 6 mol/l<br />
Se metode 9.4 nr. 4.1.<br />
4.2. Saltsyreløsning, ca. 0,5 mol/l<br />
Se metode 9.4 nr. 4.2.
Nr. 10/216 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.3. Lantansaltløsninger, 10 g La per liter<br />
Se metode 9.4 nr. 4.3.<br />
4.4. Standardløsninger av kobolt<br />
4.4.1. Stamløsning av kobolt, 1 000 μg/ml<br />
Løs 1 g metallisk kobolt veid med en nøyaktighet på 0,1 mg i 25 ml 6 mol/l saltsyre (4.1) i et 250 ml beger.<br />
Oppvarmes på varmeplate til det er fullstendig oppløst. Etter avkjøling overføres væsken kvantitativt til en<br />
1 000 ml målekolbe. Fyll opp med vann til merket og bland godt.<br />
4.4.2. Arbeidsløsning av kobolt, 100 μg/ml<br />
5. Utstyr<br />
10 ml stamløsning (4.4.1) overføres til en 100 ml målekolbe. Fyll opp til merket med 0,5 mol/l<br />
saltsyreløsning (4.2) og bland godt.<br />
Atomabsorpsjonsspektrofotometer: Se metode 9.4 nr. (5). Apparatet skal være utstyrt med en kilde som<br />
avgir stråling som er karakteristisk for kobolt (240,7 nm). Apparatet må være utstyrt slik at det om<br />
nødvendig er mulig å foreta bakgrunnskorreksjon.<br />
6. Tilberedning av analyseløsning<br />
6.1. Oppløsning av kobolt i gjødselprøven<br />
Se metode 9.1 og/eller 9.2 og eventuelt 9.3.<br />
6.2. Tilberedning av prøveløsningen<br />
Se metode 9.4 (nr. 6.2). Prøveløsningen må inneholde 10 % (v/v) lantansaltløsning (4.3).<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av blindløsning<br />
Se metode 9.4 nr. 7.1. Blindløsningen må inneholde 10 % (v/v) av lantansaltløsningen benyttet i nr. 6.2.<br />
7.2. Tilberedning av kalibreringsløsninger<br />
Se metode 9.4 nr. 7.2.<br />
For å oppnå det optimale måleområdet mellom 0 og 5 μg/ml kobolt overføres henholdsvis 0, 0,5,<br />
1, 2, 3, 4 og 5 ml arbeidsløsning (4.4.2) til en serie med 100 ml målekolber. Om nødvendig justeres<br />
saltsyrekonsentrasjonen slik at den ligger så nær opp til konsentrasjonen i analyseløsningen som mulig.<br />
I hver kolbe tilsettes 10 ml av lantansaltløsningen benyttet under 6.2. Fyll opp til 100 ml med 0,5 mol/l<br />
saltsyreløsning (4.2) og bland godt. Disse løsningene inneholder henholdsvis 0, 0,5, 1, 2, 3, 4 og 5 μg/ml<br />
kobolt.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
Se metode 9.4 nr. 7.3. Spektrofotometeret (5) innstilles til å måle ved bølgelengde 240,7 nm.<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
Se metode 9.4 nr. 8.<br />
Prosentinnholdet av kobolt i gjødselen er som følger:<br />
Dersom metode 9.3 er benyttet:<br />
der<br />
Co % = [(xs — xb) × V × D] / ( M × 10 4 )<br />
Co % = [(xs — xb) × V × 2D] / ( M × 10 4 )<br />
Co er mengden av kobolt uttrykt i prosent av gjødselen,<br />
xs er konsentrasjonen av kobolt i prøveløsningen (6.2), i μg/ml,<br />
xb er konsentrasjonen av kobolt i blindløsningen (7.1), i μg/ml,
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/217<br />
1. Formål<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd ved metode 9.1 eller 9.2, i ml,<br />
D er faktoren som tilsvarer fortynningen gjennomført i 6.2,<br />
M er massen av prøven som er tatt etter metode 9.1 eller 9.2, i gram.<br />
Beregning av fortynningsfaktoren D: Dersom (a1), (a2), (a3), ., ., .,(ai) og (a) er delmengder og (v1), (v2),<br />
(v3), ., ., .,(vi) og (100) er volum i ml som tilsvarer de respektive fortynninger, vil fortynningsfaktoren D<br />
være lik<br />
D = (v1/a1) × (v2/a2) × (v3/a3) ×.×.×.× (vi/ai) × (100/a)<br />
Metode 9.7<br />
Bestemmelse av kobber i gjødselekstrakter med atomabsorpsjonsspektrofotometri<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av kobber i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 9.1 og 9.2 av gjødsel der innholdet<br />
av totalt kobber og/eller vannløselig kobber skal angis i henhold til vedlegg I E til denne forordning.<br />
Etter egnet behandling og fortynning av ekstraktene bestemmes kobberinnholdet ved atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
4.1. Saltsyreløsning, ca. 6 mol/l<br />
Se metode 9.4 nr. 4.1.<br />
4.2. Saltsyreløsning, ca. 0,5 mol/l<br />
Se metode 9.4 nr. 4.2.<br />
4.3. Hydrogenperoksidløsning (30 % H2O2, d20 = 1,11 g/ml), uten mikronæringsstoffer<br />
4.4. Standardløsninger av kobber<br />
4.4.1. Stamløsning av kobber, 1 000 μg/ml<br />
Vei opp 1 g kobber i pulverform med en nøyaktighet på 0,1 mg i et 250 ml beger, tilsett 25 ml 6 mol/l<br />
saltsyre (4.1) og 5 ml hydrogenperoksidløsning (4.3) og varm det opp på en varmeplate til alt kobberet er<br />
fullstendig oppløst. Overfør det kvantitativt til en 1 000 ml målekolbe. Fyll opp til 1 000 ml med vann og<br />
bland godt.<br />
4.4.2. Arbeidsløsning av kobber, 100 μg/ml<br />
5. Utstyr<br />
20 ml stamløsning (4.4.1) overføres til en 200 ml målekolbe. Fyll opp til 200 ml med 0,5 mol/l<br />
saltsyreløsning (4.2) og bland godt.<br />
Atomabsorpsjonsspektrofotometer: Se metode 9.4 nr. 5. Apparatet må være utstyrt med en kilde som avgir<br />
stråling som er karakteristisk for kobber (324,8 nm).<br />
6. Tilberedning av analyseløsning<br />
6.1. Ekstraktløsning av kobber<br />
Se metode 9.1 og/eller 9.2 og eventuelt 9.3.
Nr. 10/218 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
6.2. Tilberedning av prøveløsning<br />
Se metode 9.4 nr. 6.2.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av blindløsning<br />
Se metode 9.4 nr. 7.1<br />
7.2. Tilberedning av kalibreringsløsninger<br />
Se metode 9.4 nr. 7.2.<br />
For å oppnå det optimale måleområdet mellom 0 og 5 μg Cu/ml overføres henholdsvis 0, 0,5, 1,<br />
2, 3, 4 og 5 ml arbeidsløsning (4.4.2) til en serie med 100 ml målekolber. Om nødvendig justeres<br />
saltsyrekonsentrasjonen slik at den kommer så nær opp til konsentrasjonen i prøveløsningen (6.2) som<br />
mulig. Fyll opp til 100 ml med 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) og bland godt. Disse løsningene inneholder<br />
henholdsvis 0, 0,5, 1, 2, 3, 4 og 5 μg/ml kobber.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
Se metode 9.4 nr. 7.3. Innstill spektrometeret (5) til å måle på bølgelengde 324,8 nm.<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
Se metode 9.4 nr. 8.<br />
Prosentinnholdet av kobber i gjødselen framkommer som følger:<br />
Dersom metode 9.3 er benyttet:<br />
der<br />
1. Formål<br />
Cu % = [(xs — xb) × V × D] / (M × 10 4 )<br />
Cu % = [(xs — xb) × V × 2D]/(M × 10 4 )<br />
Cu er mengden av kobber uttrykt som prosent av gjødselen,<br />
xs er konsentrasjonen av kobber i prøveløsningen (6.2), i μg/ml,<br />
xb er konsentrasjonen av kobber i blindløsningen (7.1), i μg/ml,<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd etter metode 9.1 eller 9.2, i ml,<br />
D er faktoren som tilsvarer fortynningen gjennomført i 6.2,<br />
M er massen av prøven som er tatt etter metode 9.1 eller 9.2, i gram.<br />
Beregning av fortynningsfaktoren D:<br />
Dersom (a1), (a2), (a3), ., ., .,(ai) og (a) er delmengder og (v1), (v2), (v3), ., ., .,(vi) og (100) er volum i ml<br />
som tilsvarer de respektive fortynninger, vil fortynningsfaktoren D framkomme som følger:<br />
D = (v1/a1) × (v2/a2) × (v3/a3) ×.×.×.× (vi/ai) × (100/a)<br />
Metode 9.8<br />
Bestemmelse av jern i gjødselekstrakter med atomabsorpsjonsspektrofotometri<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av jern i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 9.1 og 9.2 av gjødsel der innholdet<br />
av totalt jern og/eller vannløselig jern skal angis i henhold til vedlegg I E til denne forordning.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/219<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Etter egnet behandling og fortynning av ekstraktene bestemmes jerninnholdet ved<br />
atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
4.1. Saltsyreløsning, ca. 6 mol/l<br />
Se metode 9.4 nr. 4.1.<br />
4.2. Saltsyreløsning, ca. 0,5 mol/l<br />
Se metode 9.4 nr. 4.2.<br />
4.3. Hydrogenperoksidløsning (30 % H2O2, d20 = 1,11 g/ml), uten mikronæringsstoffer<br />
4.4. Lantansaltløsninger, 10 g La per liter<br />
Se metode 9.4 nr. 4.3.<br />
4.5. Standardløsninger av jern<br />
4.5.1. Stamløsning av jern, 1 000 μg/ml<br />
Vei opp 1 g ren jerntråd med en nøyaktighet på 0,1 mg i et 500 ml begerglass, tilsett 200 ml 6 mol/l saltsyre<br />
(4.1) og 15 ml hydrogenperoksidløsning (4.3) og varm det opp på varmeplate til jernet er fullstendig<br />
oppløst. Etter avkjøling overføres det kvantitativt til en 1 000 ml målekolbe. Fyll opp med vann til 1 000 ml<br />
og bland godt.<br />
4.5.2. Arbeidsløsning av jern, 100 μg/ml<br />
5. Utstyr<br />
20 ml stamløsning (4.5.1) overføres til en 200 ml målekolbe. Fyll opp til 200 ml med 0,5 mol/l<br />
saltsyreløsning (4.2). Bland godt.<br />
Atomabsorpsjonsspektrofotometer: Se metode 9.4 nr. 5. Apparatet må være utstyrt med en kilde som avgir<br />
stråling som er karakteristisk for jern (248,3 nm).<br />
6. Tilberedning av analyseløsningen<br />
6.1. Oppløsning av jern i gjødselprøven<br />
Se metode 9.1 og/eller 9.2 og eventuelt 9.3.<br />
6.2. Tilberedning av prøveløsningen<br />
Se metode 9.4 nr. 6.2. Prøveløsningen må inneholde 10 % (v/v) lantansaltløsning.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av blindløsning<br />
Se metode 9.4 nr. 7.1. Blindløsningen må inneholde 10 % (v/v) av lantansaltløsningen som ble benyttet i<br />
6.2.<br />
7.2. Tilberedning av kalibreringsløsninger<br />
Se metode 9.4 nr. 7.2.<br />
For å oppnå det optimale måleområdet mellom 0 og 10 μg Fe/ml overføres henholdsvis 0, 2, 4, 6, 8 og<br />
10 ml arbeidsløsning av jern (4.5.2) til en serie med 100 ml målekolber. Saltsyrekonsentrasjonen justeres<br />
om nødvendig slik at den kommer så nær konsentrasjonen i prøveløsningen som mulig. Tilsett 10 ml av<br />
lantansaltløsningen som ble benyttet i 6.2. Fyll opp til merket med 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) og bland<br />
godt. Disse løsningene inneholder henholdsvis 0, 2, 4, 6, 8 og 10 μg/ml jern.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
Se metode 9.4 nr. 7.3. Innstill spektrofotometeret (5) til å måle ved bølgelengde 248,3 nm.
Nr. 10/220 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
Se metode 9.4 nr. 8.<br />
Prosentinnholdet av jern i gjødselen er som følger:<br />
Dersom metode 9.3 er benyttet:<br />
der<br />
1. Formål<br />
Fe (%) = [(xs-xb) × V × D] / (M × 10 4 )<br />
Fe % = [(xs-xb) × V × 2D] / (M × 10 4 )<br />
Fe er mengden av jern uttrykt i prosent av gjødselen,<br />
xs er konsentrasjonen av jern i prøveløsningen (6.2), i μg/ml,<br />
xb er konsentrasjonen av jern i blindløsningen (7.1), i μg/ml,<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd ved metode 9.1 eller 9.2, i ml,<br />
D er faktoren som tilsvarer fortynningen gjennomført i 6.2,<br />
M er massen av prøven som er tatt etter metode 9.1 eller 9.2, i gram.<br />
Beregning av fortynningsfaktoren D: Dersom (a1), (a2), (a3), ., ., .,(ai) og (a) er delmengder og (v1), (v2),<br />
(v3), ., ., .,(vi) og (100) er volum i ml som tilsvarer de respektive fortynninger, vil fortynningsfaktoren D<br />
være lik<br />
D = (v1/a1) × (v2/a2) × (v3/a3) × × × × × (vi/ai) × (100/a)<br />
Metode 9.9<br />
Bestemmelse av mangan i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av mangan i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 9.1 og 9.2 av gjødsel der innholdet<br />
av totalt mangan og/eller vannløselig mangan skal angis i henhold til vedlegg I E til denne forordning.<br />
Etter egnet behandling og fortynning av ekstraktene bestemmes manganinnholdet ved<br />
atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
4.1. Saltsyreløsning, ca. 6 mol/l<br />
Se metode 9.4 nr. 4.1.<br />
4.2. Saltsyreløsning, ca. 0,5 mol/l<br />
Se metode 9.4 nr. 4.2.<br />
4.3. Lantansaltløsninger, 10 g La per liter<br />
Se metode 9.4 nr. 4.3.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/221<br />
4.4. Standardløsninger av mangan<br />
4.4.1. Stamløsning av mangan, 1 000 μg/ml<br />
Vei opp 1 g manganpulver med en nøyaktighet på 0,1 mg i et 250 ml begerglass , tilsett 25 ml 6 mol/l<br />
saltsyreløsning (4.1) og varm det opp på varmeplate til manganet er fullstendig oppløst. Etter avkjøling<br />
overføres det kvantitativt til en 1 000 ml målekolbe. Fyll opp til merket med vann og bland godt.<br />
4.4.2. Arbeidsløsning av mangan, 100 μg/ml<br />
5. Utstyr<br />
20 ml stamløsning (4.4.1) fortynnes med 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) i en 200 ml målekolbe. Fyll opp til<br />
merket med 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) og bland godt.<br />
Atomabsorpsjonsspektrofotometer: Se metode 9.4 nr. 5. Apparatet må være utstyrt med en kilde som avgir<br />
stråling som er karakteristisk for mangan (279,6 nm).<br />
6. Tilberedning av analyseløsning<br />
6.1. Oppløsning av mangan i gjødselprøven<br />
Se metode 9.1 og/eller 9.2 og eventuelt 9.3.<br />
6.2. Tilberedning av prøveløsning<br />
Se metode 9.4 nr. 6.2. Prøveløsningen må inneholde 10 % (v/v) lantansaltløsning (4.3).<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av blindløsning<br />
Se metode 9.4 nr. 7.1. Blindløsningen skal inneholde 10 % (v/v) av lantansaltløsningen som ble benyttet i<br />
6.2.<br />
7.2. Tilberedning av kalibreringsløsninger<br />
Se metode 9.4 nr. 7.2.<br />
For å oppnå det optimale måleområdet mellom 0 og 5 μg Mn/ml overføres henholdsvis 0, 0,5, 1, 2, 3, 4 og<br />
5 ml arbeidsløsning av mangan (4.4.2) til en serie med 100 ml målekolber. Saltsyrekonsentrasjonen justeres<br />
om nødvendig slik at den kommer så nær konsentrasjonen i prøveløsningen som mulig. Tilsett 10 ml av<br />
lantansaltløsningen som ble benyttet i 6.2 i hver kolbe. Fyll opp til 100 ml 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2)<br />
og bland godt. Disse løsningene inneholder henholdsvis 0, 0,5, 1, 2, 3, 4 og 5 μg/ml mangan.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
Se metode 9.4 nr. 7.3. Spektrofotometeret (5) innstilles til målinger på bølgelengde 279,6 nm.<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
Se metode 9.4 nr. 8.<br />
Prosentinnholdet av mangan i gjødselen er som følger:<br />
Dersom metode 9.3 er benyttet:<br />
der<br />
Mn % = [(xs-xb) × V × D] / (M × 10 4 )<br />
Mn % = [(xs-xb) × V × 2D]/(M × 10 4 )<br />
Mn er mengden mangan uttrykt i prosent av gjødselen,<br />
xs er konsentrasjonen av mangan i prøveløsningen (6.2), i μg/ml,<br />
xb er konsentrasjonen av mangan i blindløsningen (7.1), i μg/ml,<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd ved metode 9.1 eller 9.2, i ml,
Nr. 10/222 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
D er faktoren som tilsvarer fortynningen gjennomført i 6.2,<br />
M er massen av prøven som er tatt etter metode 9.1 eller 9.2, i gram.<br />
Beregning av fortynningsfaktoren D: Dersom (a1), (a2), (a3), ., ., .,(ai) og (a) er delmengder og (v1), (v2),<br />
(v3), ., ., .,(vi) og (100) er volum i ml som tilsvarer de respektive fortynninger, vil fortynningsfaktoren<br />
være lik<br />
D = (v1/a1) × (v2/a2) × (v3/a3) ×.×.×.×.× (vi/ai) × (100/a)<br />
Metode 9.10<br />
Bestemmelse av molybden i gjødselekstrakter ved spektrofotometri av et kompleks med ammoniumtiocyanat<br />
1. Formål<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av molybden i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 9.1 og 9.2 av gjødsel der<br />
innholdet av totalt molybden og/eller vannløselig molybden skal angis i henhold til vedlegg I E til denne<br />
forordning.<br />
Molybden (V) danner i surt miljø sammen med SNC-ioner et [MoO(SNC)5]-kompleks.<br />
Molybdenkomplekset ekstraheres med n-butylacetat. Forstyrrende ioner som for eksempel jernioner<br />
fjernes i vannfasen. Den guloransje fargen bestemmes med molekylær absorpsjonsspektrofotometri ved<br />
470 nm.<br />
4.1. Fortynnet saltsyreløsning (HCl), ca. 6 mol/l<br />
Se metode 9.4 nr. 4.1.<br />
4.2. Kobberløsning, 70 mg/l i 1,5 mol/l saltsyre<br />
Løs 275 mg kobbersulfat (CuSO4 · 5H2O), veid med en nøyaktighet på 0,1 mg, i 250 ml 6 mol/l<br />
saltsyreløsning (4.1) i en 1 000 ml målekolbe. Fyll opp til merket med vann og bland godt.<br />
4.3. Askorbinsyreløsning, 50 g/l<br />
Løs 50 g askorbinsyre (C6H8O6) i vann i en 1 000 ml målekolbe. Fyll opp til merket med vann, bland godt,<br />
og oppbevar løsningen i kjøleskap.<br />
4.4. n-butylacetat<br />
4.5. Ammoniumtiocyanatløsning, 0,2 mol/l<br />
Løs 15,224 g NH4SCN i vann i en 1 000 ml målekolbe. Fyll opp til merket med vann, bland godt, og<br />
oppbevar løsningen i en mørk flaske.<br />
4.6. Tinnkloridløsning, 50 g/l i 2 mol/l saltsyre<br />
Løsningen må være helt klar og tilberedt umiddelbart før bruk. Det må benyttes svært ren tinnklordid (II),<br />
ellers vil løsningen ikke bli klar.<br />
Til tilberedning av 100 ml løsning løses 5 g tinnklorid (SnCl2 · 2H2O) i 35 ml 6 mol/l saltsyreløsning (4.1).<br />
Tilsett 10 ml kobberløsning (4.2). Fyll opp til merket med vann og bland godt.<br />
4.7. Standardløsninger av molybden<br />
4.7.1. Stamløsninger av molybden, 500 μg/ml<br />
Løs 0,920 g ammoniummolybdat [(NH4)6Mo7O24 · 4H2O], veid med en nøyaktighet på 0,1 mg, i 6 mol/l<br />
saltsyre (4.1) i en 1 000 ml målekolbe. Fyll opp til merket med samme løsning og bland godt.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/223<br />
4.7.2. Mellomløsning av molybden, 25 μg/ml<br />
Ha 25 ml stamløsning (4.7.1) i en 500 ml målekolbe. Fyll opp til merket med 6 mol/l saltsyre (4.1) og bland<br />
godt.<br />
4.7.3. Arbeidsløsning av molybden, 2,5 μg/ml<br />
5. Utstyr<br />
Ha 10 ml av molybdenløsningen (4.7.2) i en 100 ml målekolbe. Fyll opp til 100 ml med 6 mol/l<br />
saltsyreløsning (4.1) og bland godt.<br />
5.1. Spektrofotometer til molekylabsorpsjon innstilt på 470 nm og utstyrt med kyvetter med 20 mm optisk<br />
veilengde.<br />
5.2. Skilletrakter på 200 eller 250 ml<br />
6. Tilberedning av analyseløsning<br />
6.1. Oppløsning av molybden i gjødselprøven<br />
Se metode 9.1 og/eller 9.2 og eventuelt 9.3.<br />
6.2. Tilberedning av prøveløsning<br />
En delmengde av ekstraktet (6.1) fortynnes med 6 mol/l saltsyreløsning (4.1) for å få en egnet konsentrasjon<br />
av molybden. Fortynningsfaktoren kalles D.<br />
Fra denne siste løsningen tas det ut en delmengde (a) som inneholder 1 til 12 μg molybden som overføres<br />
til skilletrakten (5.2). Fyll opp til 50 ml med 6 mol/l saltsyreløsning (4.1).<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av blindløsning<br />
Tilbered en blindløsning ved å gjennomføre hele prosessen fra ekstraksjonen, idet bare gjødselprøven<br />
utelates.<br />
7.2. Tilberedning av en serie kalibreringsløsninger<br />
Tilbered en serie på minst seks kalibreringsløsninger med stigende konsentrasjon innenfor apparatets<br />
optimale måleområde.<br />
For å oppnå måleområdet mellom 0 og 12,5 μg molybden overføres henholdsvis 0, 1, 2, 3, 4 og 5 ml<br />
av arbeidsløsningen (4.7.3) til skilletraktene (5.2). Fyll opp til 50 ml-merket med 6 mol/l saltsyre (4.1).<br />
Traktene inneholder henholdsvis 0, 2,5, 5,0, 7,5, 10 og 12,5 μg molybden.<br />
7.3. Utvikling og separasjon av komplekset<br />
I hver skilletrakt (6.2, 7.1 og 7.2) tilsettes i følgende rekkefølge:<br />
⎯<br />
⎯<br />
10 ml kobberløsning (4.2),<br />
20 ml askorbinsyreløsning (4.3).<br />
Bland godt og vent i 2-3 minutter. Deretter tilsettes<br />
⎯<br />
⎯<br />
10 ml n-butylacetat (4.4) ved hjelp av en presisjonspipette, og<br />
20 ml tiocyanatløsning (4.5).<br />
Rist i ett minutt for å ekstrahere komplekset over i den organiske fasen, og la det separeres; etter<br />
separasjonen av de to fasene fjernes vannfasen fullstendig og kastes. Deretter vaskes den organiske fasen<br />
med<br />
⎯<br />
10 ml tinnkloridløsning (4.6).<br />
Rist i ett minutt. La separere og fjern vannfasen fullstendig. Den organiske fasen samles i et reagensglass<br />
for å samle vanndråpene i suspensjon.
Nr. 10/224 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
7.4. Bestemmelse<br />
Mål absorbansen til løsningene (7.3) ved en bølgelende på 470 nm ved å benytte kalibreringsløsningen<br />
(7.2) på 0 μg/ml molybden som referanse.<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
Kalibreringskurven tegnes ved at de aktuelle massene i μg molybden i kalibreringsløsningene (7.2)<br />
avsettes som abscisser og de tilhørende absorbansverdiene (7.4) avlest på spektrofotometeret avsettes som<br />
ordinater.<br />
Ut fra denne kurven bestemmes massene av molybden i prøveløsningen (6.2) og i blindløsningen (7.1).<br />
Disse massene kalles henholdsvis (xs) og (xb).<br />
Prosentinnholdet av molybden i gjødselen er som følger:<br />
Dersom metode 9.3 er benyttet:<br />
der<br />
1. Formål<br />
Mo % = [(xs — xb) × V/a × D] / (M × 10 4 )<br />
Mo % = [(xs — xb) × V/a × 2D] / (M × 10 4 )<br />
Mo er mengden av molybden uttrykt i prosent av gjødselen,<br />
a er volumet av den delmengde som er tatt ut av den siste fortynningsløsningen (6.2), i ml,<br />
xs er massen av molybden i prøveløsningen (6.2), i μg,<br />
xb er massen av molybden i blindløsningen (7.1), hvis volum tilsvarer volumet (a) av delmengden av<br />
prøveløsning (6.2), i μg,<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd ved metode 9.1 eller 9.2, i ml,<br />
D er faktoren som tilsvarer fortynningen gjennomført i 6.2,<br />
M er massen av prøven som er tatt etter metode 9.1 eller 9.2, i gram.<br />
Beregning av fortynningsfaktoren D: Dersom (a1), (a2) er suksessive delmengder og (v1) og (v2) er de<br />
volumene i ml som tilsvarer deres respektive fortynninger, vil fortynningsfaktoren D være lik<br />
D = (v1/a1) × (v2/a2)<br />
Metode 9.11<br />
Bestemmelse av sink i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av sink i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 9.1 og 9.2 av gjødsel der innholdet<br />
av totalt sink og/eller vannløselig sink skal angis i henhold til vedlegg I E til denne forordning.<br />
Etter egnet behandling og fortynning av ekstraktene bestemmes sinkinnholdet ved<br />
atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
4.1. Saltsyreløsning, ca. 6 mol/l<br />
Se metode 9.4 nr. 4.1.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/225<br />
4.2. Saltsyreløsning, ca. 0,5 mol/l<br />
Se metode 9.4 nr. 4.2.<br />
4.3. Lantansaltløsning, 10 g La per liter<br />
Se metode 9.4 nr. 4.3.<br />
4.4. Standardløsninger av sink<br />
4.4.1. Stamløsning av sink, 1 000 μg/ml<br />
Løs 1 g sinkpulver eller sinkflak, veid med en nøyaktighet på 0,1 mg, i 25 ml 6 mol/l saltsyre (4.1) i en<br />
målekolbe på 1 000 ml. Når det er fullstendig oppløst, fyll opp til merket med vann og bland godt.<br />
4.4.2. Arbeidsløsning av sink, 100 μg/ml<br />
5. Utstyr<br />
20 ml stamløsning (4.4.1) fortynnes i 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) i en 200 ml målekolbe. Fyll opp til<br />
merket med 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) og bland godt.<br />
Atomabsorpsjonsspektrofotometer: Se metode 9.4 nr. 5. Apparatet skal være utstyrt med en kilde som<br />
avgir stråling som er karakteristisk for sink (213,8 nm). Det må være utstyrt slik at det er mulig å foreta<br />
bakgrunnskorreksjon.<br />
6. Tilberedning av analyseløsning<br />
6.1. Oppløsning av sink i gjødselprøven<br />
Se metode 9.1 og/eller 9.2 og eventuelt 9.3.<br />
6.2. Tilberedning av prøveløsningen<br />
Se metode 9.4 nr. 6.2. Prøveløsningen må inneholde 10 % (v/v) lantansaltløsning.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av blindløsning<br />
Se metode 9.4 nr. 7.1. Blindløsningen må inneholde 10 % (v/v) av lantansaltløsningen benyttet i 6.2.<br />
7.2. Tilberedning av kalibreringsløsninger<br />
Se metode 9.4 nr. 7.2.<br />
or å oppnå det optimale måleområdet mellom 0 og 5 μg Zn/ml has henholdsvis 0, 0,5, 1, 2, 3, 4 og 5 ml<br />
sinkarbeidsløsninger (4.4.2) i en serie med 100 ml målekolber. Saltsyrekonsentrasjonen justeres om<br />
nødvendig slik at den kommer så nær konsentrasjonen i prøveløsningen som mulig. Tilsett i hver kolbe<br />
10 ml av lantansaltløsningen som ble benyttet i 6.2. Fyll opp til merket med 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2)<br />
og bland godt.<br />
Disse løsningene inneholder henholdsvis 0, 0,5, 1, 2, 3, 4 og 5 μg/ml sink.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
Se metode 9.4 nr. 7.3. Spektrofotometeret (5) innstilles til å måle ved bølgelende 213,8 nm.<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
Se metode 9.4 nr. 8.<br />
Prosentinnholdet av sink i gjødselen er som følger:<br />
Dersom metode 9.3 er benyttet:<br />
Zn % = [(xs — xb)× V × D] / (M × 10 4 )<br />
Zn % = [(xs — xb)× V × 2D] / (M × 10 4 )
Nr. 10/226 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
der<br />
1. Formål<br />
Zn er mengden av sink uttrykt i prosent av gjødselen,<br />
xs er konsentrasjonen av sink i prøveløsningen (6.2), i μg/ml,<br />
xb er konsentrasjonen av sink i blindløsningen (7.1), i μg/ml,<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd ved metode 9.1 eller 9.2, i ml,<br />
D er faktoren som tilsvarer fortynningen gjennomført i 6.2,<br />
M er massen av prøven som er tatt etter metode 9.1 eller 9.2, i gram.<br />
Beregning av fortynningsfaktoren D: Dersom (a1), (a2), (a3), ., ., .,(ai) og (a) er delmengder og<br />
(v1), (v2), (v3), ., ., .,(vi) og (100), er volumene i ml som tilsvarer deres respektive fortynninger, vil<br />
fortynningsfaktoren D være lik<br />
D = [(v1/a1) × (v2/a2) × (v3/a3) ×.×.×.×.× (vi/ai) × (100/a)]<br />
Metode 10<br />
mikronæringsstoffer i konsentrasjoner over 10 %<br />
Metode 10.1<br />
Ekstraksjon for bestemmelse av totalinnholdet av mikronæringsstoffer<br />
I dette dokument fastsettes en metode for ekstraksjon av mikronæringsstoffene totalt bor, totalt kobolt,<br />
totalt kobber, totalt jern, totalt mangan, totalt molybden og totalt sink. Målet er å utføre færrest mulig<br />
ekstraksjoner og i størst mulig utstrekning bruke samme ekstrakt til bestemmelse av totalinnholdet av hvert<br />
av de nevnte mikronæringsstoffene.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
Denne metoden gjelder for EF-gjødsel som omfattes av vedlegg I E til denne forordning og som inneholder<br />
ett eller flere av mikronæringsstoffene bor, kobolt, kobber, jern, mangan, molybden og sink. Metoden<br />
anvendes ved bestemmelse av hvert mikronæringsstoff med et angitt innhold på over 10 %.<br />
Oppløsning i kokende fortynnet saltsyre.<br />
Merknad<br />
4. Reagenser<br />
Ekstraksjonen er empirisk og ikke nødvendigvis kvantitativ, avhengig av produktet eller gjødselens øvrige<br />
bestanddeler. Særlig med hensyn til visse manganoksider kan den ekstraherte mengden være betydelig<br />
mindre enn den samlede mengde mangan produktet inneholder. Det er gjødselprodusentenes ansvar å sikre<br />
at det angitte innholdet faktisk tilsvarer den mengden som ekstraheres på de vilkår metoden angir.<br />
4.1. Fortynnet saltsyreløsning (HCl), ca. 6 mol/l<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) blandes med én del vann.<br />
4.2. Konsentrert ammoniakkløsning (NH4OH, d20 = 0,9 g/ml)<br />
5. Utstyr<br />
5.1. Elektrisk varmeplate med temperaturregulering.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/227<br />
5.2. pH-meter<br />
Merknad<br />
Dersom borinnholdet i et ekstrakt skal bestemmes, må borsilikatglass ikke benyttes. Ettersom metoden<br />
omfatter koking, bør det benyttes teflon eller silikon. Dersom glasset vaskes i rengjøringsmidler som<br />
inneholder borater, bør det skylles svært grundig.<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Analyseprøve<br />
Vei opp en gjødselmengde på mellom 1 og 2 g, avhengig av det angitte innhold av næringsstoff i produktet.<br />
Tabellen nedenfor skal brukes til å tilberede en endelig løsning som etter egnet fortynning ligger innenfor<br />
måleområdet for hver metode. Prøvene skal veies med en nøyaktighet på 1 mg.<br />
Angitt innhold av mikronæringsstoff i gjødselen (%) > 10 < 25 $ 25<br />
Analyseprøvens masse (g) 2 1<br />
Næringsstoffets masse i analyseprøven (mg) > 200 < 500 $ 250<br />
Ekstraktvolum V (ml) 500 500<br />
Konsentrasjon av næringsstoffet i ekstraktet (mg/l) > 400 < 1 000 $ 500<br />
Ha prøven i et begerglass på 250 ml.<br />
7.2. Tilberedning av løsningen<br />
Om nødvendig fuktes prøven med litt vann før den forsiktig og i små mengder tilsettes 10 ml fortynnet<br />
saltsyre (4.1) per gram gjødsel og deretter ca. 50 ml vann. Dekk begerglasset med et urglass og bland godt.<br />
Prøven kokes opp på varmeplaten og holdes kokende i 30 minutter. Deretter avkjøles den under omrøring<br />
fra tid til annen. Væsken overføres kvantitativt til en målekolbe på 500 ml. Fyll opp til merket med vann<br />
og bland godt. Væsken filtreres gjennom et tørt filter over i en tørr beholder. Den første porsjonen kastes.<br />
Ekstraktet må være helt klart.<br />
Det anbefales at bestemmelsene foretas så raskt som mulig på delmengder av det klare filtratet. I motsatt<br />
fall må beholderen lukkes med en propp.<br />
Merknad<br />
Ekstrakter der borinnholdet skal bestemmes: pH justeres til mellom 4 og 6 ved tilsetting av konsentrert<br />
ammoniakkløsning (4.2).<br />
8. Bestemmelse<br />
1. Formål<br />
Bestemmelsen av hvert næringsstoff skal utføres på delmengden angitt i metoden for det enkelte<br />
næringsstoff.<br />
Metode 10.5, 10.6, 10.7, 10.9 og 10.10 kan ikke anvendes til å bestemme næringsstoffer som er til stede i<br />
kelatert eller kompleks form. I slike tilfeller må metode 10.3 benyttes før bestemmelsen.<br />
Ved bestemmelse ved atomabsorpsjonsspektrofotometri (metode 10.8 og 10.9) er slik behandling vanligvis<br />
ikke nødvendig.<br />
Metode 10.2<br />
Ekstraksjon av vannløselige mikronæringsstoffer<br />
I dette dokument fastsettes en metode for ekstraksjon av vannløselige former av mikronæringsstoffene<br />
bor, kobolt, kobber, jern, mangan, molybden og sink. Målet er å utføre færrest mulig ekstraksjoner og<br />
i størst mulig utstrekning bruke samme ekstrakt til bestemmelse av innholdet av hvert av de nevnte<br />
mikronæringsstoffene.
Nr. 10/228 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
Denne metoden gjelder for EF-gjødsel som omfattes av vedlegg I E til denne forordning og som inneholder<br />
ett eller flere av mikronæringsstoffene bor, kobolt, kobber, jern, mangan, molybden og sink. Metoden<br />
anvendes ved bestemmelse av hvert mikronæringsstoff hvis angitte innhold er høyere enn 10 %.<br />
Næringsstoffene ekstraheres ved at gjødselen ristes i vann ved en temperatur på 20 °C ± 2 °C.<br />
Merknad<br />
4. Reagenser<br />
Ekstraksjonen er empirisk, og ikke nødvendigvis kvantitativ.<br />
4.1. Fortynnet saltsyreløsning (HCl), ca. 6 mol/l<br />
5. Utstyr<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) blandes med én del vann.<br />
5.1. Rotasjonsristeapparat innstilt på 35 til 40 omdreininger i minuttet<br />
Merknad<br />
Dersom borinnholdet i et ekstrakt skal bestemmes, må borsilikatglass ikke benyttes. Teflon eller silikon er<br />
egnet til denne ekstraksjonen. Dersom glasset vaskes i rengjøringsmidler som inneholder borater, bør det<br />
skylles svært grundig.<br />
6. Tilberedning av prøven<br />
Se metode 1.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Analyseprøve<br />
Vei opp en gjødselmengde på mellom 1 og 2 g, avhengig av det angitte innholdet av næringsstoff i<br />
produktet. Tabellen nedenfor skal brukes til å tilberede en endelig løsning som etter passende fortynning<br />
ligger innenfor måleområdet for hver metode. Prøvene skal veies med en nøyaktighet på 1 mg.<br />
Angitt innhold av mikronæringsstoff i gjødselen (%) > 10 < 25 $ 25<br />
Analyseprøvens masse (g) 2 1<br />
Næringsstoffets masse i analyseprøven (mg) > 200 < 500 $ 250<br />
Ekstraktvolum V (ml) 500 500<br />
Konsentrasjon av næringsstoffet i ekstraktet (mg/l) > 400 < 1 000 $ 500<br />
Ha prøven i en 500 ml målekolbe.<br />
7.2. Tilberedning av løsningen<br />
Tilsett ca. 400 ml vann.<br />
Lukk kolben godt med en propp. Rist den kraftig for hånd, slik at prøven dispergeres. Plasser deretter<br />
kolben på risteapparatet (5.1) og rist i 30 minutter.<br />
Fyll opp til merket med vann og bland godt.<br />
7.3. Tilberedning av prøveløsningen<br />
Filtrer løsningen umiddelbart til en ren og tørr kolbe. Lukk i kolben med en propp . Bestemmelsen foretas<br />
umiddelbart etter filtreringen.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/229<br />
Merknad<br />
Dersom filtratet gradvis blir uklart, foretas en ny ekstraksjon som i 7.1 og 7.2 i en kolbe med volum Ve.<br />
Filtrer over i en målekolbe med volum W som er tørket på forhånd og som inneholder nøyaktig 5 ml<br />
saltsyreløsning (4.1). Filtreringen avbrytes i det øyeblikk målestreken nås. Bland godt.<br />
Ved disse vilkårene er ekstraktets volum<br />
V = Ve × W/(W-5)<br />
Fortynningene i angivelsen av resultatene avhenger av denne verdien for V.<br />
8. Bestemmelse<br />
1. Formål<br />
Bestemmelsen av hvert næringsstoff skal utføres på delmengdene angitt i metoden for det enkelte<br />
næringsstoff.<br />
Metode 10.5, 10.6, 10.7, 10.9 og 10.10 kan ikke benyttes til å bestemme næringsstoffer som er til stede i<br />
kelatert eller kompleks form. I slike tilfeller må metode 10.3 benyttes før bestemmelsen.<br />
Ved bestemmelse ved atomabsorpsjonsspektrofotometri (metode 10.8 og 10.11) er slik behandling<br />
vanligvis ikke nødvendig.<br />
Metode 10.3<br />
Fjerning av organiske forbindelser i gjødselekstrakter<br />
I dette dokument fastsettes en metode for fjerning av organiske forbindelser i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 10.1 og 10.2 av gjødsel der<br />
totalinnholdet av næringsstoffer og/eller av vannløselige næringsstoffer skal angis i henhold til vedlegg I E<br />
til denne forordning.<br />
Merknad<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Tilstedeværelsen av små mengder organisk materiale har vanligvis ingen innvirkning på bestemmelser ved<br />
atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
De organiske forbindelsene i en delmengde av ekstraktet oksideres med hydrogenperoksid.<br />
4.1. Fortynnet saltsyreløsning (HCl), ca. 0,5 mol/l<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) blandes med 20 deler vann.<br />
4.2. Hydrogenperoksidløsning (30 % H2O2, d20 = 1,11 g/ml), fri for mikronæringsstoffer.<br />
5. Utstyr<br />
Elektrisk varmeplate med temperaturregulering.<br />
6. Framgangsmåte<br />
Hell 25 ml av ekstraktløsningen tilberedt etter metode 10.1 eller 10.2 over i et 100 ml begerglass.<br />
Dersom det dreier seg om metode 10.2, tilsettes 5 ml fortynnet saltsyreløsning (4.1). Deretter tilsettes<br />
5 ml hydrogenperoksidløsning (4.2). Begerglasset dekkes med et urglass. Oksidasjonen skal foregå ved<br />
romtemperatur i ca. 1 time, deretter kokes væsken opp og holdes slik i en halv time. Om nødvendig tilsettes<br />
nye 5 ml hydrogenperoksid i den avkjølte løsningen. Overskudd av hydrogenperoksid fjernes ved koking.<br />
Løsningen avkjøles og overføres kvantitativt til en 50 ml målekolbe. Fyll opp til merket med vann. Filtrer<br />
om nødvendig.
Nr. 10/230 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Det bør tas hensyn til denne fortynningen ved uttak av delmengder og ved beregningen av produktets<br />
prosentinnhold av mikronæringsstoffer.<br />
Metode 10.4<br />
Bestemmelse av mikronæringsstoffer i gjødselekstrakter med atomabsorpsjonsspektrofotometri<br />
(generell framgangsmåte)<br />
1. Formål<br />
I dette dokument beskrives en generell framgangsmåte for bestemmelse av jern og sink i gjødselekstrakter<br />
ved atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 10.1 og 10.2 av gjødsel der<br />
innholdet av totalt og/eller vannløselig jern eller sink skal angis i henhold til vedlegg I E<br />
Det framgår av framgangsmåten for de forskjellige næringsstoffene hvordan denne metoden skal tilpasses<br />
det aktuelle næringsstoffet.<br />
Merknad<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Tilstedeværelsen av små mengder organisk materiale har vanligvis ingen innvirkning på bestemmelser ved<br />
atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
Etter eventuell behandling av ekstraktet for å redusere eller fjerne forstyrrende kjemiske stoffer fortynnes<br />
ekstraktet slik at konsentrasjonen ligger innenfor spektrometerets optimale arbeidsområde på en<br />
bølgelengde som er egnet for det næringsstoff som skal bestemmes.<br />
4.1. Fortynnet saltsyreløsning (HCl), ca. 6 mol/l<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) blandes med én del vann.<br />
4.2. Fortynnet saltsyreløsning (HCl), ca. 0,5 mol/l<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) blandes med 20 deler vann.<br />
4.3. Lantansaltløsning (10 g La per liter)<br />
Denne reagensen brukes ved bestemmelse av jern og sink. Den kan tilberedes på følgende to måter:<br />
a) Lantanoksid oppløst i saltsyre (4.1): Ha 11,73 g lantanoksid (La2O3) i 150 ml vann i en målekolbe på<br />
1 liter, og 120 ml 6 mol/l saltsyre (4.1) tilsettes. Vent til stoffet er oppløst, fyll opp til én liter med vann<br />
og bland godt. Denne løsningen har en saltsyrekonsentrasjon på ca. 0,5 mol/l.<br />
b) Lantanklorid, lantansulfat eller lantannitrat: Løs 26,7 g lantanklorid-heptahydrat (LaCl3 · 7H2O),<br />
31,2 g lantannitrat-heksahydrat [La(No3)3 · 6H2O] eller 26,2 g lantansulfat nonahydrat [La2(SO4)3 ·<br />
9H2O] opp i 150 ml vann i en 1 liters målekolbe. Tilsett deretter 85 ml 6 mol/l saltsyre (4.1), og fyll<br />
opp til én liter med vann. Bland godt. Denne løsningen har en saltsyrekonsentrasjon på ca. 0,5 mol/l<br />
4.4 Standardløsninger<br />
For tilberedningen av disse vises det til metodene for de enkelte mikronæringsstoffene.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/231<br />
5. Utstyr<br />
Atomabsorpsjonsspektrofotometer utstyrt med kilder som avgir stråling som er karakteristisk for<br />
næringsstoffene som skal bestemmes.<br />
Ved bruk av spektrometeret skal produsentens brukerveiledning følges, og analytikeren må være<br />
kjent med bruken av apparatet. Apparatet skal være utstyrt slik at det om nødvendig er mulig å foreta<br />
bakgrunnskorreksjon (for eksempel Zn). Dersom ikke annet er angitt, er luft og acetylen de gassene som<br />
skal brukes.<br />
6. Tilberedning av analyseløsning<br />
6.1. Tilberedning av ekstraktløsninger med mikronæringsstoffene som skal bestemmes<br />
Se metode 10.1 og/eller 10.2 og eventuelt 10.3.<br />
6.2. Tilberedning av prøveløsning<br />
En delmengde av det ekstraktet som er tilberedt etter metode 10.1, 10.2 eller 10.3, fortynnes med vann<br />
og/eller saltsyre (4.1 eller 4.2), slik at det i den endelige måleløsningen oppnås en konsentrasjon av<br />
næringsstoffet som skal bestemmes som er egnet for det anvendte kalibreringsområdet (7.2), og en<br />
saltsyrekonsentrasjon på minst 0,5 mol/l og høyst 2,5 mol/l. Framgangsmåten kan gjøre det nødvendig med<br />
én eller flere suksessive fortynninger.<br />
Den endelige løsningen lages slik: Hell en delmengde av den siste fortynningsløsningen av ekstraktet i en<br />
100 ml målekolbe og kall volumet «a» ml. Tilsett 10 ml lantansaltløsning (4.3). Fyll opp til merket med<br />
0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) og bland godt. Fortynningsfaktoren kalles D.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av blindløsning<br />
Tilbered en blindløsning ved å gjennomføre hele prosessen fra og med ekstraksjonen, idet bare<br />
gjødselprøven utelates.<br />
7.2. Tilberedning av kalibreringsløsninger<br />
Ut fra arbeidsløsningen tilberedt etter metoden som er beskrevet for det enkelte mikronæringsstoff,<br />
tilberedes en serie på minst fem kalibreringsløsninger med stigende konsentrasjon innenfor apparatets<br />
optimale arbeidsområde i 100 ml målekolber. Om nødvendig justeres saltsyrekonsentrasjonen mest mulig<br />
slik at den kommer så nær opp til konsentrasjonen i den fortynnede prøveløsningen (6.2) som mulig. Ved<br />
bestemmelse av jern eller sink tilsettes 10 ml av samme lantansaltløsning (4.3) som i 6.2. Fyll opp til<br />
merket med 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) og bland godt.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
Spektrofotometeret (5) klargjøres til måling og innstilles på den bølgelengden som er angitt i metoden for<br />
det aktuelle næringsstoffet.<br />
Sprøyt inn i tur og orden kalibreringsløsningene (7.2), prøveløsningen (6.2) og blindløsningen (7.1) tre<br />
ganger, noter alle resultater og skyll instrumentet godt med destillert vann mellom hver innsprøyting.<br />
Kalibreringskurven tegnes ved å bruke gjennomsnittsverdien av de resultater spektrofotometeret gir for<br />
hver av kalibreringsløsningene (7.2) som ordinater og de tilsvarende næringsstoffkonsentrasjonene i μg/ml<br />
som abscisser.<br />
Ut fra denne kurven bestemmes konsentrasjonene av det aktuelle mikronæringsstoff i prøveløsningen xs<br />
(6.2) og i blindløsningen xb (7.1), uttrykt i μg per ml.<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
Prosentinnholdet av næringsstoff (E) i gjødselen er som følger:<br />
Dersom metode 10.3 er benyttet:<br />
E (%) = [(xs — xb) × V × D] / (M × 10 4 )<br />
E (%) = [(xs — xb) × V × 2D] / (M × 10 4 ),
Nr. 10/232 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
der<br />
1. Formål<br />
E er mengden av det bestemte næringsstoffet, uttrykt i prosent av gjødselen,<br />
xs er konsentrasjonen av prøveløsningen (6.2), i μg/ml,<br />
xb er konsentrasjonen av blindløsningen (7.1), i μg/ml,<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd ved metode 10.1 eller 10.2, i ml,<br />
D er faktoren som tilsvarer fortynningen gjennomført i (6.2),<br />
M er massen av analyseprøven som er tatt etter metode 10.1 eller 10.2, i gram.<br />
Beregning av fortynningsfaktoren D:<br />
Dersom (a1), (a2), (a3),..., (ai) og (a) er delmengdene og (v1), (v2), (v3),..., (vi) og (100) er volumene i ml<br />
som svarer til deres respektive fortynninger, vil fortynningsfaktoren D være lik<br />
D = (v1/a1) × (v2/a2) × (v3/a3) × × × × × (vi/ai) × (100/a)<br />
Metode 10.5<br />
Bestemmelse av bor i gjødselekstrakter ved syretitrering<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av bor i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 10.1 og 10.2 av gjødsel der<br />
innholdet av totalt og/eller vannløselig bor skal angis i henhold til vedlegg I E til denne forordning.<br />
Borationer danner sammen med mannitol et kompleks ved følgende reaksjon:<br />
C6H8(OH)6 + H3BO3 C6H15O8B + H2O<br />
Komplekset titreres med natriumhydroksidløsning til pH 6,3.<br />
4.1. Indikatorløsning av metylrødt<br />
Løs 0,1 g metylrødt (C15H15N3O2) i 50 ml etanol (95 %) i en 100 ml målekolbe. Fyll opp til merket med<br />
vann. Bland godt.<br />
4.2. Fortynnet saltsyreløsning, ca. 0,5 mol/l<br />
Én del saltsyre (HCl, d20 = 1,18 g/ml) blandes med 20 deler vann.<br />
4.3. Natriumhydroksidløsning, ca. 0,5 mol/l<br />
Må være fri for karbondioksid. Løs 20 g natriumhydroksid (NaOH) i pelletform i ca. 800 ml kokt vann i<br />
en 1 liter målekolbe. Når blandingen er avkjølt, fyll opp til merket med kokt vann og bland godt.<br />
4.4. Standardløsning av natriumhydroksid, ca. 0,025 mol/l<br />
Må være fri for karbondioksid. Tynn ut 0,5 mol/l natriumhydroksidløsning (4.3) 20 ganger med kokt vann<br />
og bland godt. Løsningens borinnhold (B) skal bestemmes (se nr. 9).<br />
4.5. Standardløsning av bor (100 µ g B/ml)<br />
Løs 0,5719 g borsyre (H3BO3), målt med en nøyaktighet på 0,1 mg, i vann i en 1 000 ml målekolbe. Fyll<br />
opp til merket med vann og bland godt. Overfør til en plastflaske, og oppbevar i kjøleskap.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/233<br />
4.6. D-mannitol (C6H14O6), pulver<br />
4.7. Natriumklorid (NaCl)<br />
5. Utstyr<br />
5.1. pH-meter med glasselektrode<br />
5.2. Magnetrører<br />
5.3. 400 ml begerglass med teflonstav<br />
6. Tilberedning av analyseløsning<br />
6.1. Tilberedning av borløsning<br />
Se metode 10.1, 10.2 og eventuelt 10.3.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Forsøk<br />
En delmengde (a) av ekstraktet (6.1) med et borinnhold på 2 til 4 mg has i et 400 ml begerglass (5.3). Tilsett<br />
150 ml vann.<br />
Tilsett noen dråper indikatorløsning av metylrødt (4.1).<br />
Ved ekstraksjon etter metode 10.2 gjøres løsningen sur ved tilsetting av 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) til<br />
fargeindikatoren slår om. Tilsett så ytterligere 0,5 ml 0,5 mol/l saltsyre (4.2).<br />
Tilsett 3 g natriumklorid (4.7) og kok opp løsningen for å drive ut overflødig karbondioksid. Avkjøl.<br />
Sett begerglasset på magnetrøreren og plasser elektrodene på det allerede kalibrerte pH-meteret (5.1) i<br />
løsningen.<br />
Juster pH til nøyaktig 6,3, først med 0,5 mol/l natriumhydroksidløsning (4.3), deretter med 0,025 mol/l<br />
løsning (4.4).<br />
Tilsett 20 g D-mannitol (4.6), løs fullstendig og bland godt. Titrer med 0,025 mol/l natriumhydroksidløsning<br />
(4.4) til pH 6,3 (stabil i minst 1 minutt). Kall det nødvendige volumet X1.<br />
8. Blindløsning<br />
Lag en blindløsning etter samme framgangsmåte som for tilberedningen av løsningen, idet bare<br />
gjødselprøven utelates. Kall det nødvendige volumet X0.<br />
9. Borinnholdet (B) i standardløsningen av natriumhydroksid (4.4)<br />
Overfør 20 ml (2,0 mg B) av kalibreringsløsningen (4.5) med en pipette til et 400 ml begerglass og tilsett<br />
noen dråper metylrødtindikatorløsning (4.1). Tilsett 3 g natriumklorid (4.7) og saltsyreløsning (4.2) til<br />
indikatorløsningen (4.1) slår om.<br />
Fyll opp med vann til 150 ml og kok forsiktig opp for å fjerne overflødig karbondioksid. Avkjøl. Sett<br />
begerglasset på magnetrøreren (5.2) og plasser pH-meterets (5.1) elektroder i det. Juster pH til nøyaktig<br />
6,3, først med 0,5 mol/l natriumhydroksidløsning (4.3), deretter med 0,025 mol/l løsning (4.4).<br />
Tilsett 20 g D-mannitol (4.6), løs fullstendig og bland godt. Titrer med 0,025 mol/l natriumhydroksidløsning<br />
(4.4) til pH 6,3 (stabil i minst 1 minutt). Kall det nødvendige volumet V1.<br />
Tilbered en blindløsning på samme måte, idet kalibreringsløsningen erstattes med 20 ml vann. Kall det<br />
nødvendige volumet V0.<br />
Borinnholdet (F) i standard-NaOH-løsningen (4.4) er som følger:<br />
F (i mg/ml) = 2 / (V1 - V0)<br />
1 ml nøyaktig 0,025 mol/l natriumhydroksidløsning tilsvarer 0,27025 mg bor.
Nr. 10/234 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
10. Angivelse av resultatene<br />
Prosentinnholdet av bor i gjødselen er<br />
der<br />
1. Formål<br />
B (%) er prosentinnholdet av bor i gjødselen,<br />
( 1 - XX<br />
0)<br />
× F×<br />
V<br />
B (%) =<br />
1 × a × M 0<br />
X1 er volumet 0,025 mol/l natriumhydroksidløsning (4.4) som trengs i prøven, i ml,<br />
X0 er volumet 0,025 mol/l natriumhydroksidløsning (4.4) som trengs i blindløsningen, i ml,<br />
F er innholdet av bor (B) i 0,025 mol/l natriumhydroksidløsningen, i mg/ml,<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd ved metode 10.1 eller 10.2, i ml,<br />
a er volumet av delmengden (7.1) av ekstraktet (6.1), i ml,<br />
M er massen av analyseprøven som er tatt ved metode 10.1 eller 10.2, i gram.<br />
Metode 10.6<br />
Bestemmelse av kobolt i gjødselekstrakter ved gravimetrisk metode med 1-nitroso-2-naftol<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av kobolt i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 10.1 og 10.2 av gjødsel der<br />
koboltinnholdet skal angis i henhold til vedlegg I E til denne forordning.<br />
Kobolt (III) danner sammen med 1-nitroso-2-naftol et rødt bunnfall Co(C10H6ONO)3 · 2H2O. Etter at<br />
kobolten i løsningen er overført til formen kobolt (III), utfelles kobolten i eddiksyremiljø ved hjelp av en<br />
løsning av 1-nitroso-2-naftol. Etter filtrering vaskes bunnfallet; deretter tørkes det til konstant masse og<br />
veies som Co(C10H6ONO)3 · 2H2O.<br />
4.1. Hydrogenperoksidløsning (H2O2, d20 = 1,11 g/ml), 30 %<br />
4.2. Natriumhydroksidløsning, ca. 2 mol/l<br />
Løs 8 g natriumhydroksid i pelletform i 100 ml vann.<br />
4.3. Fortynnet saltsyreløsning, ca. 6 mol/l<br />
Én del saltsyre (d20 = 1,18 g/ml) blandes med én del vann.<br />
4.4. Eddiksyre (99,7 % CH3CO2H) (d20 = 1,05 g/ml)<br />
4.5. Eddiksyreløsning (1:2), ca. 6 mol/l<br />
Én del eddiksyre (4.4) blandes med to deler vann.<br />
4.6. Løsning av 1-nitroso-2-naftol i eddiksyre. Løs 4 g 1-nitroso-2-naftol i 100 ml eddiksyre (4.4) i et<br />
begerglass. Tilsett 100 ml lunkent vann. Bland godt. Filtrer med én gang. Den framstilte løsningen må<br />
brukes umiddelbart.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/235<br />
5. Utstyr<br />
5.1. Filterdigel P 16/ISO 4 793, porøsitet 4, kapasitet 30 eller 50 ml<br />
5.2. Tørkeovn, 130 ± 2 °C<br />
6. Tilberedning av analyseløsning<br />
6.1. Tilberedning av koboltløsning<br />
Se metode 10.1 eller 10.2.<br />
6.2. Tilberedning av analyseløsning<br />
Ha en delmengde av ekstraktet med et koboltinnhold på høyst 20 mg i et 400 ml begerglass. Dersom<br />
ekstraktet er tilberedes etter metode 10.2, gjøres det surt med fem dråper saltsyre (4.3). Tilsett ca. 10 ml<br />
av hydrogenperoksidløsningen (4.1). La oksidanten få virke i kald tilstand i 15 minutter og fyll opp til ca.<br />
100 ml med vann. Dekk begerglasset med et urglass. Kok opp løsningen og la den koke i ca. 10 minutter.<br />
Avkjøl. Løsningen gjøres alkalisk ved dråpevis tilsetting av natriumhydroksidløsning (4.2) til svart<br />
kobolthydroksid begynner å utfelles.<br />
7. Framgangsmåte<br />
Tilsett 10 ml eddiksyre (4.4) og fyll opp med vann til ca. 200 ml. Varm opp til kokepunktet. Ved hjelp av en<br />
byrette tilsettes 20 ml av løsningen av 1-nitroso-2-naftol (4.6) dråpevis under konstant omrøring. Avsluttes<br />
med kraftig omrøring, slik at bunnfallet koagulerer.<br />
Filtrer gjennom en filterdigel (5.1) som på forhånd er tarert, idet det sørges for at digelen ikke tettes igjen.<br />
Det må sørges for at det under hele filtreringen er væske over bunnfallet.<br />
Vask begerglasset med fortynnet eddiksyre (4.5) for å fjerne alt bunnfall, vask bunnfallet på filteret med<br />
fortynnet eddiksyre (4.5) og deretter tre ganger med varmt vann.<br />
Tørk i tørkeovn (5.2) ved 130 ± 2 °C til konstant masse.<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
1 mg utfelt Co(C10H6ONO)3, 2H2O tilsvarer 0,096381 mg Co.<br />
Prosentinnholdet av kobolt (Co) i gjødselen er som følger:<br />
V × D<br />
Co (%) = X × 0,0096381 ×<br />
a × M<br />
der<br />
1. Formål<br />
X er bunnfallets masse, i mg,<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd ved metode 10.1 eller 10.2, i ml,<br />
a er volumet av delmengden tatt ut etter den siste uttynningen, i ml,<br />
D er denne delmengdens fortynningsfaktor,<br />
M er analyseprøvens masse, i gram.<br />
Metode 10.7<br />
Bestemmelse av kobber i gjødselekstrakter ved titrimetrisk metode<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av kobber i gjødselekstrakter.
Nr. 10/236 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 10.1 og 10.2 av gjødsel der<br />
kobberinnholdet skal angis i henhold til vedlegg I E til denne forordning..<br />
Kobberionene reduseres i et surt miljø med kaliumjodid:<br />
2Cu ++ + 4I - → 2CuI + I2<br />
Den frigjorte joden titreres med en standardløsning av natriumtiosulfat med stivelse som indikator:<br />
4.1. Salpetersyre (HNO3, d20 = 1,40 g/ml)<br />
4.2. Urea [(NH2)2CO]<br />
I2 + 2Na2S2O3 → 2NaI + Na2S4O6<br />
4.3. Ammoniumbifluorid (NH4HF2), 10 % (m/v) i løsning<br />
Løsningen oppbevares i en plastbeholder.<br />
4.4. Ammoniumhydroksidløsning (1:1)<br />
Én del ammoniumhydroksid (NH4OH, d20 = 0,9 g/ml) blandes med én del vann.<br />
4.5. Standardløsning av natriumtiosulfat<br />
Løs 7,812 g natriumtiosulfat pentahydrat (Na2S2O3 · 5H2O) i vann i en 1 000 ml målekolbe. Denne<br />
løsningen må tilberedes på en slik måte at 1 ml = 2 mg Cu. Av hensyn til stabiliteten tilsettes noen dråper<br />
kloroform. Løsningen må oppbevares mørkt i en glassbeholder.<br />
4.6. Kaliumjodid (KI)<br />
4.7. Kaliumtiocyanat (KSCN), 25 % (m/v) løsning<br />
Løsningen oppbevares i plastflaske.<br />
4.8. Stivelsesløsning, ca. 0,5 %<br />
Ha 2,5 g stivelse [(C6H10O5)n] i et 600 ml begerglass. Tilsett ca. 500 ml vann. Kok under omrøring. Avkjøl<br />
til romtemperatur. Løsningen har kort holdbarhet. Holdbarheten kan forlenges ved tilsetting av ca. 10 mg<br />
kvikksølvjodid.<br />
5. Tilberedning av analyseløsning<br />
5.1. Tilberedning av kobberløsningen<br />
Se metode 10.1 og 10.2.<br />
6. Framgangsmåte<br />
6.1. Tilberedning av prøveløsning<br />
Ha en delmengde av løsningen som inneholder minst 20-40 mg Cu, i en 500 ml erlenmeyerkolbe.<br />
Fjern eventuelt overflødig oksygen ved å koke i kort tid. Fyll opp til ca. 100 ml med vann. Tilsett 5 ml<br />
salpetersyre (4.1), kok opp og la koke i ca. et halvt minutt.<br />
Fjern erlenmeyerkolben fra varmeapparatet, tilsett ca. 3 g urea (4.2) og fortsett kokingen i ca. et halvt<br />
minutt.<br />
Fjern kolben fra varmeapparatet og tilsett 200 ml kaldt vann. Om nødvendig avkjøles erlenmeyerkolbens<br />
innhold til romtemperatur.<br />
Tilsett ammoniumhydroksidløsning (4.4) litt etter litt til løsningen blir blå, og deretter ytterligere 1 ml.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/237<br />
Tilsett 50 ml ammoniumbifluoridløsning (4.3) og bland.<br />
Tilsett 10 g kaliumjodid (4.6) og la det løse seg opp.<br />
6.2. Titrering av løsningen<br />
Sett erlenmeyerkolben på en magnetrører. Senk staven ned i erlenmeyerkolben og juster røreren til ønsket<br />
hastighet.<br />
Tilsett standardløsningen av natriumtiosulfat (4.5) ved hjelp av en byrette til brunfargen i joden som<br />
frigjøres i løsningen blir mindre intens.<br />
Tilsett 10 ml av stivelsesløsningen (4.8).<br />
Fortsett å titrere med natriumtiosulfatløsningen (4.5) til purpurfargen er nesten forsvunnet.<br />
Tilsett 20 ml av kaliumtiocyanatløsningen (4.7) og fortsett titreringen til den blåfiolette fargen er<br />
fullstendig forsvunnet.<br />
Noter det forbrukte volumet av tiosulfatløsning.<br />
7. Angivelse av resultatene<br />
1 ml av standardløsningen av natriumtiosulfat (4.5) tilsvarer 2 mg Cu.<br />
Prosentinnholdet av kobber i gjødselen er som følger:<br />
der<br />
1. Formål<br />
V<br />
Cu (%) = X<br />
a × M × 5<br />
X er den anvendte natriumtiosulfatløsningens volum, i ml,<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd ved metode 10.1 eller 10.2, i ml,<br />
a er delmengdens volum, i ml,<br />
M er massen av analyseprøven, behandlet i samsvar med metode 10.1 eller 10.2, i gram.<br />
Metode 10.8<br />
Bestemmelse av jern i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av jern i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 10.1 og 10.2 av gjødsel der<br />
innholdet av totalt og/eller vannløselig jern skal angis i henhold til vedlegg I E til denne forordning.<br />
Etter egnet behandling og fortynning av ekstraktet bestemmes jerninnholdet ved<br />
atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
4.1. Saltsyreløsning, ca. 6 mol/l<br />
Se metode 10.4 nr. 4.1.<br />
4.2. Saltsyreløsning, ca. 0,5 mol/l<br />
Se metode 10.4 nr. 4.2.
Nr. 10/238 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.3. Hydrogenperoksidløsning (30 % H2O2, d20 = 1,11 g/ml), uten mikronæringsstoffer.<br />
4.4. Lantansaltløsninger, 10 g La per liter<br />
Se metode 10.4 nr. 4.3.<br />
4.5. Standardløsninger av jern<br />
4.5.1. Stamløsning av jern, 1 000 μg/ml<br />
Vei opp 1 g ren jerntråd med en nøyaktighet på 0,1 mg i et 500 ml begerglass og løs det i 200 ml 6 mol/l<br />
saltsyre (4.1). Tilsett 15 ml hydrogenperoksidløsning (4.3) og varm opp på varmeplate til alt jernet er<br />
fullstendig oppløst. Etter avkjøling overføres det kvantitativt til en 1 000 ml målekolbe. Fyll opp med vann<br />
til 1 000 ml og bland godt.<br />
4.5.2. Arbeidsløsning av jern, 100 μg/ml<br />
5. Utstyr<br />
20 ml stamløsning (4.5.1) overføres til en 200 ml målekolbe. Fyll opp til 200 ml med 0,5 mol/l<br />
saltsyreløsning (4.2) og bland godt.<br />
Atomabsorpsjonsspektrofotometer: Se metode 10.4 nr. 5. Apparatet må være utstyrt med en kilde som avgir<br />
stråling som er karakteristisk for jern (248,3 nm).<br />
6. Tilberedning av analyseløsning<br />
6.1. Oppløsning av jern i gjødselprøven<br />
Se metode 10.1 og/eller 10.2 og eventuelt 10.3.<br />
6.2. Tilberedning av prøveløsning<br />
Se metode 10.4 nr. 6.2. Prøveløsningen skal inneholde 10 % (v/v) lantansaltløsning.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av blindløsning<br />
Se metode 10.4 nr. 7.1. Blindløsningen skal inneholde 10 % (v/v) av lantansaltløsningen som ble benyttet<br />
i 6.2.<br />
7.2. Tilberedning av kalibreringsløsninger<br />
Se metode 10.4 nr. 7.2.<br />
For å oppnå det optimale måleområdet mellom 0 og 10 μg/ml jern overføres henholdsvis 0, 2, 4,<br />
6, 8 og 10 ml arbeidsløsning av jern (4.5.2) til en serie med 100 ml målekolber. Om nødvendig<br />
justeres saltsyrekonsentrasjonen slik at den kommer så nær opp til konsentrasjonen i den fortynnede<br />
prøveløsningens som mulig. Tilsett 10 ml av lantansaltløsningen som ble benyttet i 6.2. Fyll opp til merket<br />
med 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) og bland godt. Disse løsningene inneholder henholdsvis 0, 2, 4, 6, 8 og<br />
10 μg/ml jern.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
Se metode 10.4 nr. 7.3. Innstill spektrofotometeret (5) til å måle ved bølgelengde 248,3 nm.<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
Se metode 10.4 nr. 8.<br />
Prosentinnholdet av jern i gjødselen er som følger:<br />
Dersom metode 10.3 er benyttet:<br />
Fe (%) = [(Xs-Xb) × V × D] / (M × 10 4 )<br />
Fe (%) = [(Xs-Xb) × V × 2D] / (M × 10 4 )
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/239<br />
der<br />
1. Formål<br />
Fe er mengden av jern uttrykt i prosent av gjødselen,<br />
Xs er konsentrasjonen av jern i prøveløsningen (6.2), i μg/ml,<br />
Xb er konsentrasjonen av jern i blindløsningen (7.1), i μg/ml,<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd ved metode 10.1 eller 10.2, i ml,<br />
D er faktoren som tilsvarer fortynningen gjennomført i 6.2,<br />
M er massen av analyseprøven som er tatt ved metode 10.1 eller 10.2, i gram.<br />
Beregning av fortynningsfaktoren D: Dersom (a1), (a2), (a3), ..., (ai) og (a) er delmengder og (v1), (v2),<br />
(v3), ..., (vi) og (100) er volumene i ml som tilsvarer de respektive fortynninger, vil fortynningsfaktoren D<br />
være lik<br />
D = (v1/a1) × (v2/a2) × (v3/a3) × ... × (vi/ai) × (100/a)<br />
Metode 10.9<br />
Bestemmelse av mangan i gjødselekstrakter ved titrering med permanganat<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av mangan i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 10.1 og 10.2 av gjødsel der<br />
manganinnholdet skal angis i henhold til vedlegg I E til denne forordning..<br />
Dersom kloridioner er til stede i ekstraktet, fjernes de ved å koke ekstraktet i svovelsyre. Manganet<br />
oksideres med natriumvismutat i et salpetersyremiljø. Permanganatet som dannes, reduseres med<br />
overskudd av jern(II)sulfat. Dette overskuddet titreres med en kaliumpermanganatløsning.<br />
4.1. Konsentrert svovelsyre (H2SO4, d20 = 1,84 g/ml)<br />
4.2. Svovelsyre, ca. 9 mol/l<br />
Én del konsentrert svovelsyre (4.1) blandes forsiktig med én del vann.<br />
4.3. Salpetersyre, 6 mol/l<br />
3 deler salpetersyre (HNO3, d20 = 1,40 g/ml) blandes med 4 deler vann.<br />
4.4. Salpetersyre, 0,3 mol/l<br />
Én del 6 mol/l salpetersyre blandes med 19 deler vann.<br />
4.5. Natriumvismutat (NaBiO3), 85 %<br />
4.6. Kiselgur<br />
4.7. Ortofosforsyre, 15 mol/l (H3PO4, d20 = 1,71 g/ml)<br />
4.8. Jern(II)sulfatløsning, 0,15 mol/l<br />
Løs 41,6 g jern(II)sulfat-heptahydrat (FeSO4 · 7H2O) i en 1 000 ml målekolbe.<br />
Tilsett 25 ml konsentrert svovelsyre (4.1) og 25 ml fosforsyre (4.7). Fyll opp til 1 000 ml med vann.<br />
Bland.
Nr. 10/240 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.9. Kaliumpermanganatløsning, 0,020 mol/l<br />
Mål opp 3,160 g kaliumpermanganat (KMnO4) med en nøyaktighet på 0,1 mg. Løs og fyll opp til 1 000 ml<br />
med vann.<br />
4.10. Sølvnitratløsning, 0,1 mol/l<br />
5. Utstyr<br />
Løs 1,7 g sølvnitrat (AgNO3) i vann og fyll opp til 100 ml.<br />
5.1. Filterdigel P 16/ISO 4 793, porøsitet 4, kapasitet 50 ml, montert på en 500 ml filtreringskolbe<br />
5.2. Magnetrører<br />
6. Tilberedning av analyseløsning<br />
6.1. Oppløsning av mangan i gjødselprøven<br />
Se metode 10.1 og 10.2. Dersom det ikke er kjent om det er kloridioner til stede, utføres et forsøk på<br />
løsningen med en dråpe av sølvnitratløsningen (4.10).<br />
6.2. Dersom det ikke er kloridioner til stede, has en delmengde av ekstraktet som inneholder 10 til 20 mg<br />
mangan, i et høyt 400 ml begerglass. Juster volumet til ca. 25 ml enten ved fordampning eller ved tilsetting<br />
av vann. Tilsett 2 ml konsentrert svovelsyre.<br />
6.3. Dersom det er kloridioner til stede, må de fjernes på følgende måte:<br />
Ha en delmengde av ekstraktet som inneholder mellom 10 og 20 mg mangan, i et høyt begerglass. Tilsett<br />
5 ml 9 mol/l svovelsyre (4.2). Kok opp under avtrekk og la det koke til det frigjøres rikelig med hvit røyk.<br />
Fortsett til volumet er redusert til ca. 2 ml (tynt lag av sirupsaktig væske i bunnen av begerglasset). La det<br />
avkjøles til romtemperatur.<br />
Tilsett forsiktig 25 ml vann og kontroller én gang til med en dråpe sølvnitratløsning (4.10) om det er<br />
kloridioner til stede. Dersom det fortsatt er kloridioner til stede, gjentas operasjonen etter tilsetting av 5 ml<br />
9 mol/l svovelsyre (4.2).<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilsett 25 ml 6 mol/l salpetersyre (4.3) og 2,5 g natriumvismutat (4.5) i det 400 ml begerglasset som<br />
inneholder prøveløsningen. Rør kraftig om i tre minutter på magnetrøreren (5.2).<br />
Tilsett 50 ml 0,3 mol/l salpetersyre (4.4) og rør igjen. Filtrer under vakuum gjennom en filterdigel (5.1)<br />
der bunnen er dekket med kiselgur (4.6). Vask digelen flere ganger med 0,3 mol/l salpetersyre (4.4) til<br />
filtratet er fargeløst.<br />
Overfør filtratet og vaskeløsningen til et 500 ml begerglass. Bland og tilsett 25 ml 0,15 M jern(II)<br />
sulfatløsning (4.8). Dersom filtratet blir gult etter tilsettingen av jern(II)sulfat, tilsettes 3 ml 15 mol/l<br />
ortofosforsyre (4.7).<br />
Ved hjelp av en byrette titreres overflødig jern(II)sulfat med 0,02 mol/l kaliumpermanganatløsning<br />
(4.9) til det oppnås en stabil rosa farge i ett minutt. Utfør en blindprøve under samme vilkår, idet bare<br />
analyseprøven utelates.<br />
Merknad<br />
Den oksiderte løsningen må ikke komme i kontakt med gummi.<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
1 ml 0,02 mol/l kaliumpermanganatløsning tilsvarer 1,099 mg mangan (Mn).<br />
Prosentinnholdet av mangan i gjødselen er som følger:<br />
V<br />
Mn (%) der = (xb ‑ xs) × 0,1099 ×<br />
a ×<br />
M
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/241<br />
der<br />
1. Formål<br />
Xb er det volumet av mangan som ble brukt i blindløsningen, i ml,<br />
Xs er det volumet av mangan som ble brukt i prøveløsningen, i ml,<br />
V er volumet av ekstraktløsningen tilberedt etter metode 10.1 eller 10.2, i ml,<br />
a er volumet av delmengden som ble tatt ut av ekstraktet, i ml,<br />
M er prøvens masse, i g.<br />
Metode 10.10<br />
Gravimetrisk bestemmelse av molybden i gjødselekstrakter med 8-hydroksykinolin<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av molybden i gjødselekstrakter.<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 10.1 og 10.2 av gjødsel der<br />
molybdenininnholdet skal angis i henhold til vedlegg I E til denne forordning.<br />
Molybdeninnholdet bestemmes ved utfelling med 8-hydroksykinolin under bestemte vilkår.<br />
4.1. Svovelsyreløsning, ca. 1 mol/l<br />
Tilsett 55 ml svovelsyre (H2SO4, d20 = 1,84 g/ml) forsiktig til en 1 l målekolbe som inneholder 800 ml vann.<br />
Bland. Etter avkjøling, fyll opp til 1 liter. Bland.<br />
4.2. Fortynnet ammoniakkløsning (1:3)<br />
Én del konsentrert ammoniakkløsning (NH4OH, d20 = 0,9 g/ml) blandes med tre deler vann.<br />
4.3. Fortynnet eddiksyreløsning (1:3)<br />
Én del konsentrert eddiksyre (99,7 % CH3COOH, d20 = 1,049 g/ml) blandes med tre deler vann.<br />
4.4. Løsning av dinatriumsalt av etylendiamintetraeddiksyre (EDTA)<br />
Løs 5 g Na2EDTA i vann i en 100 ml målekolbe. Fyll opp til merket med vann og bland.<br />
4.5. Bufferløsning<br />
Løs 15 ml konsentrert eddiksyre og 30 g ammoniumacetat i vann i en 100 ml målekolbe. Fyll opp til 100<br />
ml med vann.<br />
4.6. 7-hydroksykinolinløsning (oksin)<br />
5. Utstyr<br />
Løs 3 g 7-hydroksykinolinløsning i 5 ml konsentrert eddiksyre i en 100 ml målekolbe. Tilsett 80 ml vann.<br />
Tilsett ammoniakkløsningen (4.2) dråpevis til løsningen blir uklar, og tilsett deretter eddiksyre (4.3) til<br />
løsningen blir klar igjen.<br />
Fyll opp til 100 ml med vann.<br />
5.1. Filterdigel P16/ISO 4793, porøsitet 4, kapasitet 30 ml
Nr. 10/242 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
5.2. pH-meter med glasselektrode<br />
5.3. Tørkeovn, innstilt på 130-135 °C<br />
6. Tilberedning av analyseløsning<br />
6.1. Tilberedning av molybdenløsning. Se metode 10.1 og 10.2.<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av prøveløsning<br />
Ha en delmengde som inneholder mellom 25 og 100 mg Mo, i et 250 ml begerglass. Fyll opp til 50 ml med<br />
vann.<br />
Juster løsningen til pH 5 ved å tilsette svovelsyreløsningen (4.1) dråpevis. Tilsett 15 ml EDTA-løsning (4.4)<br />
og deretter 5 ml bufferløsning (4.5). Fyll opp til ca. 80 ml med vann.<br />
7.2. Tilberedning og vasking av bunnfallet<br />
Tilberedning av bunnfallet<br />
Varm opp løsningen litt. Tilsett oksinløsningen (4.6) under konstant omrøring. Fortsett utfellingen til det<br />
ikke lenger observeres dannelse av bunnfall. Tilsett ytterligere reagens til supernatantløsningen blir svakt<br />
gulfarget. En mengde på 20 ml er vanligvis tilstrekkelig. Fortsett å varme opp bunnfallet svakt i ytterligere<br />
2-3 minutter.<br />
Filtrering og vasking<br />
Filtrer gjennom en filterdigel (5.1). Skyll flere ganger med 20 ml varmt vann. Skyllevannet skal gradvis bli<br />
fargeløst, noe som viser at det ikke lenger er oksin til stede.<br />
7.3. Veiing av bunnfallet<br />
Tørk bunnfallet ved 130-135 °C til konstant masse (i minst en time)<br />
La det avkjøles i en eksikkator, og vei.<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
1 mg molybdenyloksinat, MoO2(C9H6ON)2, tilsvarer 0,2305 mg Mo.<br />
Prosentinnholdet av molybden i gjødselen er som følger:<br />
V × D<br />
Mo (%) = (X × 0,02305 ×<br />
a × M<br />
der<br />
1. Formål<br />
X er massen av det utfelte molybdenyloksinatet, i mg,<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd ved metode 10.1 eller 10.2, i ml,<br />
a er volumet av den delmengden av ekstraktet som ble tatt ut ved siste fortynning, i ml,<br />
D er delmengdens fortynningsfaktor,<br />
M er prøvemassen i g.<br />
Metode 10.11<br />
Bestemmelse av sink i gjødselekstrakter ved atomabsorpsjonsspektrofotometri<br />
I dette dokument fastsettes en metode for bestemmelse av sink i gjødselekstrakter.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/243<br />
2. Anvendelsesområde<br />
3. Prinsipp<br />
4. Reagenser<br />
Denne metoden anvendes ved analyse av prøver ekstrahert etter metode 10.1 og 10.2 av gjødsel der<br />
sinkinnholdet skal angis i henhold til vedlegg I E til denne forordning.<br />
Etter egnet behandling og fortynning av ekstraktene bestemmes sinkinnholdet ved<br />
atomabsorpsjonsspektrofotometri.<br />
4.1. Saltsyreløsning, ca. 6 mol/l<br />
Se metode 10.4 nr. 4.1.<br />
4.2. Saltsyreløsning, ca. 0,5 mol/l<br />
Se metode 10.4 nr. 4.2.<br />
4.3. Lantansaltløsning, 10 g La per liter<br />
Se metode 10.4 nr. 4.3.<br />
4.4. Standardløsninger av sink<br />
4.4.1. Stamløsning av sink, 1 000 μg/ml<br />
Løs 1 g sinkpulver eller sinkflak, veid med en nøyaktighet på 0,1 mg, i 25 ml 6 mol/l saltsyre (4.1) i en<br />
målekolbe på 1 000 ml. Når det er fullstendig oppløst, fyll opp til merket med vann og bland godt.<br />
4.4.2. Arbeidsløsning av sink, 100 μg/ml<br />
5. Utstyr<br />
20 ml stamløsning (4.4.1) fortynnes i 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) i en 200 ml målekolbe. Fyll opp til<br />
merket med 0,5 mol/l saltsyreløsning (4.2) og bland godt.<br />
Atomabsorpsjonsspektrofotometer: Se metode 10.4 nr. 5. Apparatet må være utstyrt med en kilde som avgir<br />
stråling som er karakteristisk for sink (213,8 nm). Spektrofotometeret må være utstyrt slik at det er mulig<br />
å foreta bakgrunnskorreksjon.<br />
6. Tilberedning av analyseløsning<br />
6.1. Sinkekstraktløsning<br />
Se metode 10.1 og/eller 10.2.<br />
6.2. Tilberedning av prøveløsning<br />
Se metode 10.4 nr. 6.2. Prøveløsningen må inneholde 10 % (v/v) lantansaltløsning (4.3).<br />
7. Framgangsmåte<br />
7.1. Tilberedning av blindløsning<br />
Se metode 10.4 nr. 7.1. Blindløsningen skal inneholde 10 % (v/v) av lantansaltløsningen benyttet i 6.2.<br />
7.2. Tilberedning av kalibreringsløsninger<br />
Se metode 10.4 nr. 7.2.<br />
For å oppnå det optimale måleområdet mellom 0 og 5 μg/ml sink overføres henholdsvis 0, 0,5, 1, 2,<br />
3, 4 og 5 ml sinkarbeidsløsninger (4.4.2) til en serie med 100 ml målekolber. Om nødvendig justeres<br />
saltsyrekonsentrasjonen slik at den ligger så nær opp til konsentrasjonen i prøveløsningen som mulig. 10<br />
ml av lantansaltløsningen som ble benyttet i 6.2, tilsettes i hver kolbe. Fyll opp til merket med 0,5 mol/l<br />
saltsyreløsning (4.2) og bland godt.<br />
Disse løsningene inneholder henholdsvis 0, 0,5, 1, 2, 3, 4 og 5 μg/ml sink.<br />
7.3. Bestemmelse<br />
Se metode 10.4 nr. 7.3. Spektrofotometeret (5) innstilles på bølgelengde 213,8 nm.
Nr. 10/244 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
8. Angivelse av resultatene<br />
Se metode 10.4 nr. 8.<br />
Prosentinnholdet av sink i gjødselen er som følger:<br />
Dersom metode 10.3 er benyttet:<br />
der<br />
Zn (%) = [(xs — xb) × V × D] / (M × 10 4 )<br />
Zn (%) = [(xs — xb) × V × 2D] / (M × 10 4 )<br />
Zn er mengden av sink uttrykt i prosent av gjødselen,<br />
xs er konsentrasjonen av sink i prøveløsningen (6.2), i μg/ml,<br />
xb er konsentrasjonen av sink i blindløsningen (7.1), i μg/ml,<br />
V er ekstraktvolumet oppnådd ved metode 10.1 eller 10.2, i ml,<br />
D er faktoren som tilsvarer fortynningen gjennomført i 6.2,<br />
M er massen av analyseprøven som er tatt etter metode 10.1 eller 10.2, i gram.<br />
Beregning av fortynningsfaktoren D:<br />
Dersom (a1), (a2), (a3), ..., (ai) og (a) er delmengder og (v1), (v2), (v3), ..., (vi) og (100) er volumene i ml<br />
som tilsvarer de respektive fortynninger, vil fortynningsfaktoren D være lik<br />
D = (v1/a1) × (v2/a2) × (v3/a3) × ... × (vi/ai) × (100/a)
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/245<br />
VEDLEGG V<br />
A. LISTE OVER DOKUmENTER SOm PRODUSENTER ELLER DERES REPRESENTANTER SKAL<br />
KONSULTERE VED UTARBEIDING AV TEKNISKE DATA FOR EN Ny GJØDSELTyPE SOm<br />
ØNSKES OPPFØRT I VEDLEGG I TIL DENNE FORORDNING<br />
1. Veiledning i utarbeiding av tekniske data til søknad om å betegne gjødsel som «EF-gjødsel».<br />
De Europeiske Fellesskaps Tidende C 138 av 20.5.1994, s. 4.<br />
2. Kommisjonsdirektiv 91/155/EØF av 5. mars 1991 om fastsettelse av nærmere regler for ordningen med særlig<br />
informasjon om farlige preparater ved gjennomføringen av artikkel 10 i direktiv 88/379/EØF.<br />
De Europeiske Fellesskaps Tidende L 76/35 av 22.3.1991, s. 35.<br />
3. Kommisjonsdirektiv 93/112/EØF av 10. desember 1993 om endring av kommisjonsdirektiv 91/155/EØF om<br />
fastsettelse av nærmere regler for ordningen med særlig informasjon om farlige preparater ved gjennomføringen<br />
av artikkel 10 i direktiv 88/379/EØF.<br />
De Europeiske Fellesskaps Tidende L 314 av 16.12.1993, s. 38.<br />
B. STANDARDER FOR AKKREDITERING AV LABORATORIER SOm HAR KOmPETANSE TIL Å<br />
yTE DE NØDVENDIGE TJENESTER FOR Å KONTROLLERE AT EF-GJØDSEL SAmSVARER mED<br />
DENNE FORORDNING OG DENS VEDLEGG<br />
1. Standard som gjelder for laboratoriene:<br />
EN ISO/IEC 17025, generelle krav til forsøks- og kalibreringslaboratorier.<br />
2. Standard som gjelder for akkrediteringsorganer:<br />
EN 45003, akkrediteringssystem for kalibrerings- og forsøkslaboratorier, generelle krav til drift og godkjenning.
Nr. 10/246 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
EUROPAPARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN<br />
EUROPEISKE UNION HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap, særlig artikkel 95,<br />
under henvisning til forslag fra Kommisjonen( 1 ),<br />
under henvisning til uttalelse fra Den europeiske økonomiske<br />
og sosiale komité( 2 ),<br />
etter samråd med Regionkomiteen,<br />
etter framgangsmåten fastsatt i traktatens artikkel 251( 3 ), på<br />
grunnlag av Forlikskomiteens felles forslag av 20. januar<br />
2003, og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1) I direktiv 98/70/EF( 4 ) er det fastsatt miljøspesifikasjoner<br />
for drivstoffer på markedet.<br />
2) I traktatens artikkel 95 er det fastsatt at Kommisjonens<br />
forslag med sikte på det indre markeds opprettelse<br />
og virkemåte, blant annet på områdene helse og<br />
miljøvern, skal bygge på et høyt vernenivå, og at også<br />
Europaparlamentet og Rådet skal søke å nå dette målet.<br />
3) Det er planlagt en revisjon av direktiv 98/70/EF med<br />
sikte på å oppfylle kravene i fellesskapsstandardene for<br />
luftkvalitet og tilknyttede målsettinger, samt innføre<br />
tilleggsspesifikasjoner som utfyller dem som allerede er<br />
fastsatt i vedlegg III og vedlegg IV til direktivet.<br />
4) En reduksjon av svovelinnholdet i bensin og<br />
dieselolje anses som et egnet bidrag for å nå de nevnte<br />
målsettingene.<br />
5) Skadevirkningene av svovelet i bensin og dieselolje på<br />
effektiviteten av teknikker for katalytisk etterbehandling<br />
av eksos er godt dokumentert for veigående kjøretøyer og<br />
i økende grad også for ikke-veigående mobile maskiner.<br />
6) Veigående kjøretøyer bruker i økende grad innretninger<br />
for katalytisk etterbehandling for å overholde<br />
utslippsgrenseverdiene fastsatt i rådsdirektiv 70/220/EØF<br />
av 20. mars 1970 om tilnærming av medlemsstatenes<br />
( 1 ) EFT C 213 E av 31.7.2001, s. 255.<br />
( 2 ) EFT C 36 av 8.2.2002, s. 115.<br />
( 3 ) Europaparlamentsuttalelse av 29. november 2001 (EFT C 153 E av<br />
27.6.2002, s. 253). Rådets felles holdning av 15. april 2002 (EFT C 145 E<br />
av 18.6.2002, s. 71) og europaparlamentsbeslutning av 26. september 2002<br />
(ennå ikke offentliggjort i EUT). Europaparlamentsbeslutning av 30. januar<br />
2003 og rådsbeslutning av 6. februar 2003.<br />
( 4 (*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 76 av 22.3.2003, s. 10,<br />
er omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 9/2005 av 4. februar 2005<br />
om endring av EØS-avtalens vedlegg II (Tekniske forskrifter, standarder,<br />
prøving og sertifisering), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
nr. 32 av 23.6.2005, s. 11.<br />
) EFT L 350 av 28.12.1998, s. 58. Direktivet sist endret ved kommisjonsdirektiv<br />
2000/71/EF (EFT L 287 av 14.11.2000, s. 46).<br />
EUROPAPARLAmENTS- OG RÅDSDIREKTIV 2003/17/EF<br />
av 3. mars 2003<br />
om endring av direktiv 98/70/EF om kvaliteten på bensin og dieselolje(*)<br />
2008/EØS/10/12<br />
lovgivning om tiltak mot luftforurensning forårsaket av<br />
utslipp fra motorvogner( 5 ) og rådsdirektiv 88/77/EØF<br />
av 3. desember 1987 om tilnærming av medlemsstatenes<br />
lovgivning om tiltak mot utslipp av forurensende gasser<br />
og partikler fra motorer med kompresjonstenning til bruk<br />
i kjøretøyer og utslipp av forurensende gasser fra motorer<br />
med elektrisk tenning som bruker naturgass eller flytende<br />
petroleumsgass, til bruk i kjøretøyer( 6 ). En reduksjon i<br />
svovelinnholdet i bensin og dieselolje vil derfor trolig ha<br />
en større virkning på eksosutslippene enn endringer i de<br />
andre drivstoffparametrene.<br />
7) Innføring av drivstoffer med et høyeste tillatte svovelinnhold<br />
på 10 mg/kg vil forbedre drivstoffeffektiviteten som<br />
kan oppnås med ny kjøretøyteknologi og bør vurderes<br />
for ikke-veigående mobile maskiner, og burde føre til<br />
betydelig reduksjon av utslippene av konvensjonelle<br />
luftforurensende stoffer ved bruk i eksisterende kjøretøyer.<br />
Disse fordelene vil oppveie de økte utslippene av CO2<br />
ved produksjon av bensin og dieselolje med lavere<br />
svovelinnhold.<br />
8) Det er derfor hensiktsmessig å fastsette tiltak som<br />
sikrer innføringen og tilgjengeligheten av drivstoffer<br />
med et høyeste tillatte svovelinnhold på 10 mg/kg.<br />
Skattemessige stimuleringstiltak har vist seg å være<br />
et effektivt middel til å fremme tidlig innføring av<br />
drivstoffer av høyere kvalitet i samsvar med nasjonale<br />
behov og prioriteringer, og til å korte ned overgangstiden<br />
dersom to forskjellige kvaliteter distribueres på markedet.<br />
Bruk av skattemessige tiltak på egnet nasjonalt plan eller<br />
fellesskapsplan bør fremmes og stimuleres.<br />
9) Allmenn tilgang til drivstoffer med høyeste tillatte<br />
svovelinnhold på 10 mg/kg vil gi motorvognprodusentene<br />
en mulighet til å gjøre ytterligere betydelige framskritt<br />
når det gjelder å forbedre drivstoffeffektiviteten i nye<br />
kjøretøyer. Hvor stort bidrag drivstoffer med høyeste<br />
tillatte svovelinnhold på 10 mg/kg vil kunne gi til å nå<br />
Fellesskapets mål om gjennomsnittlige CO2-utslipp på<br />
120 g/km for nye biler, vil bli vurdert i forbindelse med<br />
gjennomgåelsen av de nåværende miljøforpliktelsene<br />
med motorvognprodusentene i 2003.<br />
( 5 ) EFT L 76 av 6.4.1970, s. 1. Direktivet sist endret ved europaparlaments- og<br />
rådsdirektiv 2001/100/EF (EFT L 16 av 18.1.2002, s. 32).<br />
( 6 ) EFT L 36 av 9.2.1988, s. 33. Direktivet sist endret ved kommisjonsdirektiv<br />
2001/27/EF (EFT L 107 av 18.4.2001, s. 10).
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/247<br />
10) Det må sikres at tilstrekkelige mengder bensin og<br />
dieselolje med et høyeste tillatt svovelinnhold på 10 mg/<br />
kg er tilgjengelige fra 1. januar 2005 på et tilstrekkelig<br />
balansert geografisk grunnlag til at det er fri omsetning<br />
av nye kjøretøyer som krever slike drivstoffer, samtidig<br />
som det sikres at reduksjonen av CO2-utslipp fra nye<br />
kjøretøyer oppveier de økte utslippene produksjonen av<br />
disse drivstoffene medfører.<br />
11) Det bør legges til rette for full overgang til bensin og<br />
dieselolje med høyeste tillatte svovelinnhold på 10 mg/<br />
kg fra og med 1. januar 2009, slik at drivstoffindustrien<br />
får nok tid på seg til å foreta de nødvendige investeringer<br />
og tilpasse sine produksjonsplaner. I tillegg vil full<br />
innføring av bensin og dieselolje med høyeste tillatte<br />
svovelinnhold på 10 mg/kg fra og med 1. januar 2009<br />
redusere utslippene av konvensjonelle forurensende<br />
stoffer fra den eksisterende vognparken og dermed føre<br />
til bedre luftkvalitet, samtidig som det sikres at det ikke<br />
er noen generell økning i utslippene av klimagasser. I<br />
den forbindelse vil det være nødvendig å bekrefte denne<br />
datoen med hensyn til dieselolje senest 31. desember<br />
2005.<br />
12) For å verne menneskers helse og/eller miljøet i<br />
bestemte tettbebyggelser eller i bestemte økologisk<br />
eller miljømessig følsomme områder med særlige<br />
forurensningsproblemer bør medlemsstatene, etter en<br />
framgangsmåte fastsatt i dette direktiv, ha tillatelse til å<br />
kreve at drivstoffer kan markedsføres bare dersom de for<br />
de mest problematiske forurensende stoffene oppfyller<br />
strengere miljøspesifikasjoner enn dem som er fastsatt<br />
i dette direktiv. Denne framgangsmåten er et unntak<br />
fra informasjonsprosedyren fastsatt i europaparlaments-<br />
og rådsdirektiv 98/34/EF av 22. juni 1998 om en<br />
informasjonsprosedyre for standarder og tekniske<br />
forskrifter samt regler for informasjonssamfunnstjenester(<br />
1 ).<br />
13) Utslipp fra motorer montert i ikke-veigående mobile<br />
maskiner og jordbruks- og skogbrukstraktorer må<br />
overholde grenseverdiene fastsatt i europaparlaments-<br />
og rådsdirektiv 97/68/EF av 16. desember 1997 om<br />
tilnærming av medlemsstatenes lovgivning om tiltak<br />
mot utslipp av forurensende gasser og partikler fra<br />
forbrenningsmotorer som skal monteres i ikke-veigående<br />
mobile maskiner( 2 ) og i europaparlaments- og rådsdirektiv<br />
2000/25/EF av 22. mai 2000 om tiltak mot utslipp av<br />
forurensende gasser og partikler fra motorer til framdrift<br />
av jordbruks- og skogbrukstraktorer( 3 ). Muligheten for<br />
å kunne overholde disse utslippsgrenseverdiene vil i<br />
økende grad avhenge av kvaliteten på de gassoljene disse<br />
motorene bruker, og det er derfor viktig å ta med en<br />
definisjon av slike drivstoffer i direktiv 98/70/EF.<br />
( 1 ) EFT L 204 av 21.7.1998, s. 37. Direktivet endret ved direktiv 98/48/EF<br />
(EFT L 217 av 5.8.1998, s. 18).<br />
( 2 ) EFT L 59 av 27.2.1998, s. 1. Direktivet endret ved kommisjonsdirektiv<br />
2001/63/EF (EFT L 227 av 23.8.2001, s. 41).<br />
( 3 ) EFT L 173 av 12.7.2000, s. 1.<br />
14) Det bør innføres et ensartet system for overvåking<br />
av drivstoffkvaliteten eller nasjonale systemer som<br />
sikrer resultater med tilsvarende pålitelighet, samt<br />
rapporteringssystemer som gjør det mulig å vurdere om<br />
de pålagte miljøspesifikasjonene for drivstoffkvalitet<br />
overholdes.<br />
15) Det bør fastsettes en framgangsmåte for ajourføring<br />
av målemetodene som brukes for å sikre at de fastsatte<br />
spesifikasjonene for drivstoffkvalitet overholdes.<br />
16) De tiltak som er nødvendige for gjennomføringen av<br />
direktiv 98/70/EF, bør vedtas i samsvar med rådsbeslutning<br />
1999/468/EF av 28. juni 1999 om fastsettelse av nærmere<br />
regler for utøvelsen av den gjennomføringsmyndighet<br />
som er tillagt Kommisjonen( 4 ).<br />
17) Det bør foretas en gjennomgåelse av bestemmelsene i<br />
direktiv 98/70/EF i lys av Fellesskapets nye regelverk<br />
for luftkvalitet og miljømålene knyttet til dette, som<br />
behovet for å fremme alternative drivstoffer, herunder<br />
biodrivstoffer, utviklingen av ny forurensningsreduserende<br />
teknologi og den virkningen metalliske tilsetningsstoffer<br />
og andre relevante spørsmål har på dens ytelser, og<br />
å bekrefte eller avkrefte datoen for full overgang til<br />
dieseloljer med høyeste tillatte svovelinnhold på 10 mg/<br />
kg for å sikre at det ikke blir en generell økning i<br />
utslippene av klimagasser.<br />
18) Det bør foretas en fullstendig undersøkelse av alternative<br />
drivstoffer, herunder biodrivstoffer, og behovet for et eget<br />
regelverk bør drøftes.<br />
19) Medlemsstatene bør fastsette regler for sanksjoner ved<br />
overtredelse av bestemmelsene i direktiv 98/70/EF, og<br />
sørge for at de blir gjennomført.<br />
20) Direktiv 98/70/EF bør derfor endres —<br />
VEDTATT DETTE DIREKTIV:<br />
Artikkel 1<br />
I direktiv 98/70/EF gjøres følgende endringer:<br />
1. Artikkel 2 skal lyde:<br />
Artikkel 2<br />
Definisjoner<br />
I dette direktiv menes med<br />
1. «bensin», alle flyktige mineraloljer som er beregnet på<br />
å drive forbrenningsmotorer med elektrisk tenning til<br />
framdrift av kjøretøyer, og som omfattes av KN-kode<br />
2710 11 41, 2710 11 45, 2710 11 49, 2710 11 51 og<br />
2710 11 59(*),<br />
( 4 ) EFT L 184 av 17.7.1999, s. 23.
Nr. 10/248 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
2. «dieselolje», gassoljer som omfattes av KN-kode<br />
2710 19 41(*) og brukes til framdrift av kjøretøyene<br />
nevnt i direktiv 70/220/EØF og direktiv 88/77/EØF,<br />
3. «gassoljer beregnet på bruk i ikke-veigående mobile<br />
maskiner og jordbruks- og skogbrukstraktorer», alle<br />
flytende petroleumsderivater som omfattes av KN-kode<br />
2710 19 41 og 2710 19 45(*) og er beregnet på bruk<br />
i motorene nevnt i direktiv 97/68/EF(**) og 2000/25/<br />
EF(***),<br />
4. «mest fjerntliggende regioner», Frankrike med hensyn<br />
til de franske oversjøiske departementer, Portugal med<br />
hensyn til Azorene og Madeira, og Spania med hensyn<br />
til Kanariøyene.<br />
For medlemsstater med arktiske forhold eller vanskelige<br />
vinterforhold kan det høyeste destillasjonspunktet på<br />
65 % ved 250 °C for dieselolje og gassolje erstattes<br />
med et høyeste destillasjonspunkt på 10 % (vol/vol)<br />
ved 180 °C.<br />
_________________<br />
(*) Nummereringen av disse KN-kodene er<br />
fastsatt i den felles tolltariff, som endret ved<br />
kommisjonsforordning (EF) nr. 2031/2001 (EFT<br />
L 279 av 23.10.2001, s. 1).<br />
(**) EFT L 59 av 27.2.1998, s. 1. Direktivet endret<br />
ved kommisjonsdirektiv 2001/63/EF (EFT L 227<br />
av 23.8.2001, s. 41).<br />
(***) EFT L 173 av 12.7.2000, s. 1.»<br />
2. I artikkel 3 nr. 2 skal ny bokstav d) og e) lyde:<br />
«d) Med forbehold for bestemmelsene i bokstav c) skal<br />
medlemsstatene treffe alle tiltak som er nødvendige for å<br />
sikre at blyfri bensin med høyeste tillatte svovelinnhold<br />
på 10 mg/kg innen rimelig tid, og senest 1. januar 2005,<br />
markedsføres på deres territorium. Medlemsstatene<br />
skal sikre at slik blyfri bensin er tilgjengelig på et<br />
tilstrekkelig balansert geografisk grunnlag og i alle<br />
andre henseender oppfyller spesifikasjonene fastsatt i<br />
vedlegg III.<br />
For de mest fjerntliggende regionene kan medlemsstatene<br />
likevel vedta særskilte bestemmelser om<br />
innføring av bensin med høyeste tillatte svovelinnhold<br />
på 10 mg/kg. Medlemsstater som benytter seg av<br />
denne bestemmelsen, skal underrette Kommisjonen om<br />
dette. Kommisjonen skal utarbeide retningslinjer for å<br />
anbefale hva som i henhold til denne bokstav utgjør<br />
tilgjengelighet på et tilstrekkelig balansert geografisk<br />
grunnlag.<br />
e) Medlemsstatene skal påse at blyfri bensin senest<br />
1. januar 2009 kan markedsføres på deres territorium<br />
bare dersom den oppfyller miljøspesifikasjonene<br />
fastsatt i vedlegg III, bortsett fra når det gjelder<br />
svovelinnholdet, som skal være på høyst 10 mg/kg.»<br />
3. I artikkel 4 gjøres følgende endringer:<br />
a) I nr. 1 skal ny bokstav d) og e) lyde:<br />
«d) Med forbehold for bestemmelsene i bokstav<br />
c) skal medlemsstatene treffe alle tiltak som er<br />
nødvendige for å sikre at dieselolje med høyeste<br />
tillatte svovelinnhold på 10 mg/kg innen rimelig<br />
tid, og senest 1. januar 2005, markedsføres på<br />
deres territorium. Medlemsstatene skal påse at<br />
slik dieselolje er tilgjengelig på et tilstrekkelig<br />
balansert geografisk grunnlag og i alle andre<br />
henseender oppfyller spesifikasjonene fastsatt i<br />
vedlegg IV.<br />
For de mest fjerntliggende regionene kan<br />
medlemsstatene likevel vedta særskilte<br />
bestemmelser om innføring av dieselolje med<br />
høyeste tillatte svovelinnhold på 10 mg/<br />
kg. Medlemsstater som benytter seg av denne<br />
bestemmelsen, skal underrette Kommisjonen om<br />
dette.<br />
e) Med forbehold for bestemmelsene i artikkel 9<br />
nr. 1 bokstav a) skal medlemsstatene påse at<br />
dieselolje senest 1. januar 2009 kan markedsføres<br />
på deres territorium bare dersom den oppfyller<br />
miljøspesifikasjonene fastsatt i vedlegg IV, bortsett<br />
fra når det gjelder svovelinnholdet, som skal være<br />
på høyst 10 mg/kg.»<br />
b) Nytt nr. 5 skal lyde:<br />
«5. Medlemsstatene skal påse at gassoljer beregnet<br />
på bruk i ikke-veigående mobile maskiner og<br />
jordbruks- og skogbrukstraktorer som markedsføres<br />
på deres territorium, inneholder mindre enn 2 000 mg/<br />
kg svovel. Senest 1. januar 2008 skal det høyeste<br />
tillatte svovelinnholdet i gassoljer beregnet på bruk<br />
i ikke-veigående mobile maskiner og jordbruks-<br />
og skogbrukstraktorer være på 1 000 mg/kg.<br />
Medlemsstatene kan imidlertid fastsette en lavere<br />
grenseverdi eller samme svovelinnhold som det som er<br />
fastsatt for dieselolje i dette direktiv.»<br />
4. I artikkel 6 gjøres følgende endringer:<br />
a) Nr. 1 skal lyde:<br />
«1. Som unntak fra artikkel 3, 4, og 5 og i samsvar<br />
med traktatens artikkel 95 nr. 10 kan en medlemsstat<br />
kreve at drivstoffer i særlige områder på dens<br />
territorium kan markedsføres bare dersom de oppfyller<br />
strengere miljøspesifikasjoner enn dem som er fastsatt<br />
i dette direktiv for hele eller deler av vognparken,<br />
med sikte på å verne befolkningens helse i en bestemt<br />
tettbebyggelse eller miljøet i et bestemt økologisk<br />
eller miljømessig følsomt område i den aktuelle<br />
medlemsstaten, dersom forurensning av luften eller<br />
grunnvannet utgjør eller med rimelighet kan ventes<br />
å utgjøre et alvorlig og tilbakevendende problem for<br />
menneskers helse eller miljøet.»
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/249<br />
b) Nr. 3 skal lyde:<br />
«3. Den aktuelle medlemsstaten skal oversende<br />
Kommisjonen relevante miljødata for den berørte<br />
tettbebyggelsen eller det berørte området samt data<br />
om den virkning de foreslåtte tiltakene ventes å få på<br />
miljøet.»<br />
c) Nr. 7 og 8 oppheves.<br />
5. Artikkel 8 skal lyde:<br />
«Artikkel 8<br />
Overvåking av overholdelse og rapportering<br />
1. Medlemsstatene skal på grunnlag av analysemetodene<br />
i europeisk standard EN 228:1999 og EN 590:1999<br />
overvåke at kravene i artikkel 3 og 4 overholdes for<br />
henholdsvis bensin og dieselolje.<br />
2. Medlemsstatene skal opprette et system for<br />
overvåking av drivstoffkvalitet i samsvar med kravene i<br />
de relevante europeiske standardene. Bruk av et alternativt<br />
kvalitetsovervåkingssystem kan tillates forutsatt at et slikt<br />
system sikrer resultater med tilsvarende pålitelighet.<br />
3. Medlemsstatene skal senest 30. juni hvert år framlegge<br />
en rapport med nasjonale data om drivstoffkvalitet<br />
for foregående kalenderår. Den første rapporten skal<br />
framlegges senest 30. juni 2002. Fra 1. januar 2004 skal<br />
formatet for denne rapporten være i samsvar med formatet<br />
beskrevet i den relevante europeiske standarden. I tillegg<br />
skal medlemsstatene innrapportere den samlede mengden<br />
bensin og dieselolje som er markedsført på deres territorium<br />
samt mengden av markedsført blyfri bensin og dieselolje<br />
med høyeste tillatte svovelinnhold på 10 mg/kg. Videre<br />
skal medlemsstatene årlig rapportere om tilgjengeligheten,<br />
på et tilfredsstillende balansert geografisk grunnlag, av<br />
bensin og dieselolje med høyeste tillatte svovelinnhold på<br />
10 mg/kg som markedsføres på deres territorium.<br />
4. Kommisjonen skal sikre at opplysningene framlagt<br />
i samsvar med nr. 3 umiddelbart gjøres tilgjengelige med<br />
egnede midler. Kommisjonen skal hvert år, og første<br />
gang innen 31. desember 2003, offentliggjøre en rapport<br />
om den eksisterende drivstoffkvaliteten i de forskjellige<br />
medlemsstatene og om den geografiske dekningen av<br />
drivstoffer med høyeste tillatte svovelinnhold på 10 mg/kg,<br />
med sikte på å gi en samlet oversikt over opplysninger om<br />
drivstoffkvaliteten i de forskjellige medlemsstatene.»<br />
6. Artikkel 9 skal lyde:<br />
«Artikkel 9<br />
Ny gjennomgåelse<br />
1. Kommisjonen skal senest 31. desember 2005<br />
gjennomgå på ny drivstoffspesifikasjonene i vedlegg III<br />
og IV, bortsett fra svovelinnhold, og eventuelt foreslå<br />
endringer i tråd med nåværende og kommende krav i<br />
Fellesskapets regelverk om utslipp fra kjøretøyer og<br />
luftkvalitet, og tilknyttede mål. Kommisjonen skal særlig<br />
vurdere<br />
a) behovet for endringer når det gjelder sluttdatoen<br />
for full innføring av dieselolje med høyeste tillatte<br />
svovelinnhold på 10 mg/kg for å sikre at det ikke<br />
blir noen generell økning i utslippene av klimagasser.<br />
Denne analysen skal ta hensyn til utviklingen innenfor<br />
raffineringsteknologi, forventede forbedringer av<br />
kjøretøyenes drivstofføkonomi samt i hvilket tempo<br />
ny drivstoffeffektiv teknologi innføres i vognparken,<br />
b) konsekvensene av det nye fellesskapsregelverket om<br />
fastsettelse av luftkvalitetsstandarder for stoffer som<br />
polysykliske aromatiske hydrokarboner,<br />
c) resultatet av den nye gjennomgåelsen beskrevet i<br />
artikkel 10 i rådsdirektiv 1999/30/EF av 22. april 1999<br />
om grenseverdier for svoveldioksid, nitrogendioksid og<br />
nitrogenoksider, partikler og bly i omgivelsesluft(*),<br />
d) resultatet av den nye gjennomgåelsen av forskjellige<br />
forpliktelser fra de japanske(**), de koreanske(***)<br />
og de europeiske(****) bilprodusentene om reduksjon<br />
av drivstofforbruket og karbondioksidutslippet i nye<br />
personbiler i lys av endringene i drivstoffkvalitet som<br />
innføres ved dette direktiv, og framskrittene i arbeidet<br />
med å nå fellesskapsmålet om et CO2-utslipp på 120 g/<br />
km for gjennomsnittskjøretøyet,<br />
e) resultatet av den nye gjennomgåelsen i henhold<br />
til artikkel 7 i europaparlaments- og rådsdirektiv<br />
1999/96/EF av 13. desember 1999 om tilnærming av<br />
medlemsstatenes lovgivning om tiltak mot utslipp<br />
av forurensende gasser og partikler fra motorer med<br />
kompresjonstenning til bruk i kjøretøyer og utslipp av<br />
forurensende gasser fra motorer med elektrisk tenning<br />
som bruker naturgass eller flytende petroleumsgass, til<br />
bruk i kjøretøyer, og om endring av rådsdirektiv 88/77/<br />
EØF(*****) og bekreftelsen av den obligatoriske<br />
standarden for NOx-utslipp fra motorer i tunge<br />
kjøretøyer,<br />
f) effektiviteten i ny forurensningsreduserende teknologi<br />
og den virkningen metalliske tilsetningsstoffer og andre<br />
relevante spørsmål har på dens ytelser samt utvikling<br />
som påvirker de internasjonale drivstoffmarkedene,<br />
g) behovet for å stimulere innføringen av alternative<br />
drivstoffer, herunder biodrivstoffer, samt behovet<br />
for å foreta endringer i andre parametrer i<br />
drivstoffspesifikasjonene, både for konvensjonelle og<br />
alternative drivstoffer, for eksempel en endring i<br />
grenseverdiene for flyktighet for bensin fastsatt i dette<br />
direktiv med sikte på anvendelse på blandinger av<br />
bioetanol og bensin, og eventuelle senere nødvendige<br />
endringer i EN 228:1999.
Nr. 10/250 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
2. Når Kommisjonen vurderer sine forslag til<br />
neste etappe for utslippsstandarder for motorer med<br />
kompresjonstenning for ikke-veigående kjøretøyer, skal<br />
den parallelt med dette fastsette kravene til drivstoffkvalitet.<br />
Samtidig skal Kommisjonen ta hensyn til omfanget<br />
av utslippene fra denne sektoren samt de miljø- og<br />
helsemessige fordelene, konsekvensene i medlemsstatene<br />
for drivstoffdistribusjonen, og kostnadene og fordelene<br />
ved et lavere svovelinnhold enn det som nå kreves for<br />
motorer i ikke-veigående maskiner, og skal deretter tilpasse<br />
de egnede drivstoffkvalitetskravene til ikke-veigående<br />
maskiner til kravene for den veigående sektor innen<br />
en bestemt dato, som for øyeblikket er satt til 1. januar<br />
2009, og som Kommisjonen skal bekrefte eller endre i sin<br />
gjennomgåelse i 2005.<br />
3. I tillegg til bestemmelsene i nr. 1 kan Kommisjonen<br />
blant annet framlegge<br />
–<br />
forslag som tar hensyn til den særlige situasjonen<br />
for selskapers vognparker og behovet for å foreslå<br />
spesifikasjonsnivåer for de spesielle drivstoffer som<br />
de bruker,<br />
– forslag som fastsetter spesifikasjonsnivåer for flytende<br />
petroleumsgass, naturgass og biodrivstoff.<br />
_____________<br />
(*) EFT L 163 av 29.6.1999, s. 41. Direktivet endret<br />
ved kommisjonsvedtak 2001/744/EF (EFT L 278 av<br />
23.10.2001, s. 35).<br />
(**) EFT L 100 av 20.4.2000, s. 57.<br />
(***) EFT L 100 av 20.4.2000, s. 55.<br />
(****) EFT L 40 av 13.2.1999, s. 49.<br />
(*****) EFT L 44 av 16.2.2000, s. 1.»<br />
7. Ny artikkel 9a skal lyde:<br />
«Artikkel 9a<br />
Sanksjoner<br />
Medlemsstatene skal fastsette de sanksjoner som skal<br />
gjelde ved overtredelse av nasjonale bestemmelser<br />
vedtatt i henhold til dette direktiv. Sanksjonene skal være<br />
virkningsfulle, stå i forhold til overtredelsen og virke<br />
avskrekkende.»<br />
8. I artikkel 10 skal nr. 1 lyde:<br />
«1. Målemetodene som skal anvendes for parametrene<br />
angitt i vedlegg I og III, skal være analysemetodene fastsatt<br />
i europeisk standard EN 228:1999. Målemetodene som<br />
skal anvendes for parametrene angitt i vedlegg II og IV,<br />
skal være analysemetodene fastsatt i europeisk standard<br />
EN 590:1999. Medlemsstatene kan eventuelt anvende<br />
analysemetodene fastsatt i erstatningsstandardene EN<br />
228:1999 eller EN 590:1999 dersom det kan godtgjøres<br />
at disse gir minst samme nøyaktighet og minst samme<br />
presisjonsnivå som de målemetodene de erstatter.<br />
Dersom det skulle bli nødvendig å tilpasse den tillatte<br />
analysemetoden til den tekniske utvikling, kan endringer<br />
vedtas av Kommisjonen i samsvar med framgangsmåten<br />
nevnt i artikkel 11 nr. 2.»<br />
9. Artikkel 11 skal lyde:<br />
«Artikkel 11<br />
Komitéframgangsmåte<br />
1. Kommisjonen skal bistås av komiteen nedsatt i<br />
samsvar med artikkel 12 i direktiv 96/62/EF(*).<br />
2. Når det vises til dette nummer, får artikkel 5<br />
og 7 i rådsbeslutning 1999/468/EF av 28. juni 1999<br />
om fastsettelse av nærmere regler for utøvelsen av den<br />
gjennomføringsmyndighet som er tillagt Kommisjonen(**)<br />
anvendelse, samtidig som det tas hensyn til beslutningens<br />
artikkel 8.<br />
Tidsrommet fastsatt i artikkel 5 nr. 6 i beslutning 1999/468/<br />
EF skal være tre måneder.<br />
3. Komiteen fastsetter sin forretningsorden.<br />
_______________<br />
(*) EFT L 296 av 21.11.1996, s. 55.<br />
(**) EFT L 184 av 17.7.1999, s. 23.»<br />
10. Vedlegg I-IV skal erstattes med teksten i vedlegget til dette<br />
direktiv.<br />
Artikkel 2<br />
Medlemsstatene skal innen 30. juni 2003 vedta og kunngjøre<br />
de lover og forskrifter som er nødvendige for å etterkomme<br />
dette direktiv. De skal umiddelbart underrette Kommisjonen<br />
om dette.<br />
Medlemsstatene skal anvende disse tiltakene fra 1. januar<br />
2004.<br />
Disse bestemmelsene skal, når de vedtas av medlemsstatene,<br />
inneholde en henvisning til dette direktiv, eller det skal vises til<br />
direktivet når de kunngjøres. Nærmere regler for henvisningen<br />
fastsettes av medlemsstatene.<br />
Artikkel 3<br />
Dette direktiv trer i kraft den dag det kunngjøres i Den<br />
europeiske unions tidende.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/251<br />
Dette direktiv er rettet til medlemsstatene.<br />
Utferdiget i Brussel, 3. mars 2003.<br />
Artikkel 4<br />
For Europaparlamentet For Rådet<br />
P. COX A.-A. TSOCHATZOPOULOS<br />
President Formann
Nr. 10/252 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDLEGG<br />
«VEDLEGG I<br />
mILJØSPESIFIKASJONER FOR DRIVSTOFF PÅ mARKEDET SOm ER BEREGNET PÅ BRUK I<br />
KJØRETØyER UTSTyRT mED mOTOR mED ELEKTRISK TENNING<br />
Type: Bensin<br />
Parameter( 1 ) Enhet<br />
Grenseverdier( 2 )<br />
Nedre Øvre<br />
RON-oktantall 95( 3 ) —<br />
MON-oktantall 85 —<br />
Damptrykk, sommer( 4 ) kPa — 60,0( 5 )<br />
Destillasjon:<br />
— fordampet ved 100 °C % v/v 46,0 —<br />
— fordampet ved 150 °C % v/v 75,0 —<br />
Hydrokarbonanalyse:<br />
— alkener % v/v — 18,0( 6 )<br />
— aromater % v/v — 42,0<br />
— benzen % v/v — 1,0<br />
Oksygeninnhold % m/m — 2,7<br />
Oksygenater:<br />
— metanol, stabilisatorer skal tilsettes % v/v — 3<br />
— etanol, stabilisatorer kan være nødvendig % v/v — 5<br />
— 2-propanol % v/v — 10<br />
— tertiærbutanol % v/v — 7<br />
— isobutanol % v/v — 10<br />
— etere som inneholder 5 karbonatomer eller mer per<br />
molekyl<br />
% v/v — 15<br />
— andre oksygenater( 7 ) % v/v — 10<br />
Svovelinnhold mg/kg — 150<br />
Blyinnhold g/l — 0,005<br />
( 1 ) Prøvingsmetodene skal være de som er angitt i EN 228:1999. Medlemsstatene kan anvende analysemetoden angitt i<br />
erstatningsstandarden EN 228:1999 dersom det kan godtgjøres at den gir minst samme nøyaktighet og minst samme presisjonsnivå<br />
som den analysemetoden den erstatter.<br />
( 2 ) Verdiene oppgitt i spesifikasjonen er «sanne verdier». Ved fastsettelsen av grenseverdiene er vilkårene i ISO 4259 «Petroleum<br />
products — Determination and application of precision data in relation to methods of test» anvendt, og ved fastsettelsen av en<br />
minsteverdi er det tatt hensyn til en minstedifferanse på 2R over null (R = reproduserbarhet). Resultatene fra enkeltmålinger skal<br />
tolkes på grunnlag av kriteriene beskrevet i ISO 4259 (utgitt i 1995).<br />
( 3 ) Blyfri regulær bensin kan markedsføres med et minste MON-oktantall på 81 og et minste RON-oktantall på 91.<br />
( 4 ) Sommerperioden skal begynne senest 1. mai og slutte tidligst 30. september. For medlemsstater med arktiske forhold eller<br />
vanskelige vinterforhold skal sommerperioden begynne senest 1. juni og slutte tidligst 31. august.<br />
( 5 ) For medlemsstater med arktiske forhold eller vanskelige vinterforhold skal damptrykket ikke overstige 70 kPa i sommerperioden.<br />
( 6 ) Blyfri regulær bensin kan markedsføres med et høyeste tillatte alkeninnhold på 21 % v/v.<br />
( 7 ) Andre enverdige alkoholer og etere med et sluttkokepunkt som ikke overstiger det som er angitt i EN 228:1999.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/253<br />
VEDLEGG II<br />
mILJØSPESIFIKASJONER FOR DRIVSTOFF PÅ mARKEDET SOm ER BEREGNET PÅ BRUK I<br />
KJØRETØyER UTSTyRT mED mOTOR mED KOmPRESJONSTENNING<br />
Type: Dieselolje<br />
Parameter( 1 ) Enhet<br />
Grenseverdier( 2 )<br />
Nedre Øvre<br />
Cetantall 51,0 —<br />
Densitet ved 15 °C kg/m3 — 845<br />
Destillasjon:<br />
— 95 % (v/v) gjenvunnet ved °C — 360<br />
Polysykliske aromatiske hydrokarboner % m/m — 11<br />
Svovelinnhold mg/kg — 350<br />
( 1 ) Prøvingsmetodene skal være de som er angitt i EN 590:1999. Medlemsstatene kan anvende analysemetoden angitt i<br />
erstatningsstandarden EN 590:1999 dersom det kan godtgjøres at den gir minst samme nøyaktighet og minst samme presisjonsnivå<br />
som den analysemetoden den erstatter.<br />
( 2 ) Verdiene oppgitt i spesifikasjonen er «sanne verdier». Ved fastsettelsen av grenseverdiene er vilkårene i ISO 4259 «Petroleum<br />
products — Determination and application of precision data in relation to methods of test» anvendt, og ved fastsettelsen av en<br />
minsteverdi er det tatt hensyn til en minstedifferanse på 2R over null (R = reproduserbarhet). Resultatene fra enkeltmålinger skal<br />
tolkes på grunnlag av kriteriene beskrevet i ISO 4259 (utgitt i 1995).
Nr. 10/254 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDLEGG III<br />
mILJØSPESIFIKASJONER FOR DRIVSTOFF PÅ mARKEDET SOm ER BEREGNET PÅ BRUK I<br />
KJØRETØyER UTSTyRT mED mOTOR mED ELEKTRISK TENNING<br />
Type: Bensin<br />
Parameter( 1 ) Enhet<br />
Grenseverdier( 2 )<br />
Nedre Øvre<br />
RON-oktantall 95( 3 ) —<br />
MON-oktantall 85 —<br />
Damptrykk, sommerperioden( 4 ) kPa — 60,0( 5 )<br />
Destillasjon:<br />
— fordampet ved 100 °C % v/v 46,0 —<br />
— fordampet ved 150 °C % v/v 75,0 —<br />
Hydrokarbonanalyse:<br />
— alkener % v/v — 18,0<br />
— aromater % v/v — 35,0<br />
— benzen % v/v — 1,0<br />
Oksygeninnhold % m/m — 2,7<br />
Oksygenater:<br />
— metanol, stabilisatorer skal tilsettes % v/v — 3<br />
— etanol, stabilisatorer kan være nødvendig % v/v — 5<br />
— 2-propanol % v/v — 10<br />
— tertiærbutanol % v/v — 7<br />
— isobutanol % v/v — 10<br />
— etere som inneholder 5 karbonatomer eller mer per<br />
molekyl<br />
% v/v — 15<br />
andre oksygenater( 6 ) % v/v — 10<br />
Svovelinnhold mg/kg — 50<br />
mg/kg — 10( 7 )<br />
Blyinnhold g/l — 0,005<br />
( 1 ) Prøvingsmetodene skal være de som er angitt i EN 228:1999. Medlemsstatene kan anvende analysemetoden angitt i<br />
erstatningsstandarden EN 228:1999 dersom det kan godtgjøres at den gir minst samme nøyaktighet og minst samme presisjonsnivå<br />
som den analysemetoden den erstatter.<br />
( 2 ) Verdiene oppgitt i spesifikasjonen er «san<br />
products — Determination and application of precision data in relation to methods of test» anvendt, og ved fastsettelsen av en<br />
minsteverdi er det tatt hensyn til en minstedifferanse på 2R over null (R = reproduserbarhet). Resultatene fra enkeltmålinger skal<br />
tolkes på grunnlag av kriteriene beskrevet i ISO 4259 (utgitt i 1995).<br />
( 3 ) Medlemsstatene kan vedta å fortsette å tillate markedsføring av blyfri regulær bensin med et minste MON-oktantall på 81 og et<br />
minste RON-oktantall på 91.<br />
( 4 ) Sommerperioden skal begynne senest 1. mai og slutte tidligst 30. september. For medlemsstater med arktiske forhold eller<br />
vanskelige vinterforhold skal sommerperioden begynne senest 1. juni og slutte tidligst 31. august.<br />
( 5 ) For medlemsstater med arktiske forhold eller vanskelige vinterforhold skal damptrykket ikke overstige 70 kPa i sommerperioden.<br />
( 6 ) Andre enverdige alkoholer og etere med et sluttkokepunkt som ikke overstiger det som er angitt i EN 228:1999.<br />
( 7 ) I samsvar med artikkel 3 nr. 2 må blyfri bensin med et høyeste tillatte svovelinnhold på 10 mg/kg markedsføres og være tilgjengelig<br />
på et tilfredsstillende balansert geografisk grunnlag innenfor en medlemsstats territorium innen 1. januar 2005. Innen 1. januar 2009<br />
må all blyfri bensin som markedsføres på en medlemsstats territorium ha et svovelinnhold på høyst 10 mg/kg.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/255<br />
VEDLEGG IV<br />
mILJØSPESIFIKASJONER FOR DRIVSTOFF PÅ mARKEDET SOm ER BEREGNET PÅ BRUK I<br />
KJØRETØyER UTSTyRT mED mOTOR mED KOmPRESJONSTENNING<br />
Type: Dieselolje<br />
Parameter( 1 ) Enhet<br />
Grenseverdier( 2 )<br />
Nedre Øvre<br />
Cetantall 51,0 —<br />
Densitet ved 15 °C kg/m3 — 845<br />
Destillasjon:<br />
— 95 % (v/v) gjenvunnet ved °C — 360<br />
Polysykliske aromatiske hydrokarboner % m/m — 11<br />
Svovelinnhold mg/kg — 50<br />
mg/kg — 10( 3 )<br />
( 1 ) Prøvingsmetodene skal være de som er angitt i EN 590:1999. Medlemsstatene kan anvende analysemetoden angitt i<br />
erstatningsstandarden EN 590:1999 dersom det kan godtgjøres at den gir minst samme nøyaktighet og minst samme presisjonsnivå<br />
som den analysemetoden den erstatter.<br />
( 2 ) Verdiene oppgitt i spesifikasjonen er «sanne verdier». Ved fastsettelsen av grenseverdiene er vilkårene i ISO 4259 «Petroleum<br />
products — Determination and application of precision data in relation to methods of test» anvendt, og ved fastsettelsen av en<br />
minsteverdi er det tatt hensyn til en minstedifferanse på 2R over null (R = reproduserbarhet). Resultatene fra enkeltmålinger skal<br />
tolkes på grunnlag av kriteriene beskrevet i ISO 4259 (utgitt i 1995).<br />
( 3 ) I samsvar med artikkel 4 nr. 1 må blyfri bensin med et høyeste tillatte svovelinnhold på 10 mg/kg innen 1. januar 2005 markedsføres<br />
og være tilgjengelig på et tilfredsstillende geografisk grunnlag innenfor en medlemsstats territorium. I tillegg, og med forbehold<br />
for gjennomgåelsen omhandlet i artikkel 9 nr. 1, skal innen 1. januar 2009 all dieselolje som markedsføres på en medlemsstats<br />
territorium, ha et høyeste svovelinnhold på 10 mg/kg.»
Nr. 10/256 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
KOMMISJONEN FOR DE EUROPEISKE<br />
FELLESSKAP HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap,<br />
under henvisning til rådsforordning (EØF) nr. 574/72 av<br />
21. mars 1972 om regler for gjennomføring av forordning<br />
(EØF) nr. 1408/71 om anvendelse av trygdeordninger på<br />
arbeidstakere, selvstendig næringsdrivende og deres<br />
familiemedlemmer som flytter innenfor Fellesskapet( 1 ), sist<br />
endret ved kommisjonsforordning (EF) nr. 410/2002( 2 ), særlig<br />
artikkel 122, og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1) Visse medlemsstater eller deres kompetente myndigheter<br />
har anmodet om at det gjøres endringer i vedleggene<br />
til forordning (EØF) nr. 574/72 etter framgangsmåten<br />
fastsatt i den forordningen.<br />
2) De foreslåtte endringene følger av de beslutninger som er<br />
truffet av de berørte medlemsstater eller deres kompetente<br />
myndigheter som utpeker de myndigheter som er<br />
ansvarlige for gjennomføringen av trygdelovgivning i<br />
henhold til fellesskapsretten.<br />
( 1 ) EFT L 74 av 27.3.1972, s. 1.<br />
( 2 (*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 271 av 22.10.2003, s. 3,<br />
er omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 10/2005 av 4. februar 2005<br />
om endring av EØS-avtalens vedlegg VI (Trygd), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den<br />
europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005, s. 12.<br />
) EFT L 62 av 5.3.2002, s. 17.<br />
KOmmISJONSFORORDNING nr. 1851/2003<br />
av 17. oktober 2003<br />
om endring av rådsforordning (EØF) nr. 574/72 om regler for gjennomføring av forordning (EØF) nr. 1408/71 om<br />
anvendelse av trygdeordninger på arbeidstakere, selvstendig næringsdrivende og deres familiemedlemmer som flytter<br />
innenfor Fellesskapet(*)<br />
3) Det er innhentet enstemmig uttalelse fra Den administrative<br />
kommisjon for trygd for vandrearbeidere —<br />
VEDTATT DENNE FORORDNING:<br />
Artikkel 1<br />
Vedlegg 1-4 og vedlegg 6, 9 og 10 til forordning (EØF)<br />
nr. 574/72 endres i samsvar med vedlegget til denne<br />
forordning.<br />
Artikkel 2<br />
2008/EØS/10/13<br />
Denne forordning trer i kraft den 20. dag etter at den er<br />
kunngjort i De Europeiske Fellesskaps Tidende.<br />
Denne forordning er bindende i alle deler og kommer direkte til anvendelse i alle<br />
medlemsstater.<br />
Utferdiget i Brussel, 17. oktober 2003.<br />
For Kommisjonen<br />
Anna DIAMANTOPOULOU<br />
Medlem av Kommisjonen
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/257<br />
1. I vedlegg 1 gjøres følgende endringer:<br />
VEDLEGG<br />
a) I avsnitt «B. DANMARK» gjøres følgende endringer:<br />
i) Nr. 2 skal lyde:<br />
«2. Beskæftigelsesministeriet (arbeidsdepartementet), København».<br />
ii) Nr. 3 skal lyde:<br />
«3. Indenrigs- og Sundhedsministeriet (innenriks- og helsedepartementet), København».<br />
b) Avsnitt «C. TYSKLAND» skal lyde:<br />
«Bundesministerium für Gesundheit und Soziale Sicherung (forbundsministeriet for helse og trygd), Bonn».<br />
c) Avsnitt «G. IRLAND» skal lyde:<br />
«G. IRLAND<br />
1. Minister for Social and Family Affairs (ministeren for sosiale saker og familiesaker), Dublin<br />
2. Minister for Health and Children (ministeren for helse og barn), Dublin».<br />
d) Avsnitt «H. ITALIA» skal lyde:<br />
«1. Ministero del Lavoro e delle Politiche Sociali (departementet for arbeid og sosialpolitikk), Roma<br />
2. Ministero della Salute (helsedepartementet), Roma<br />
3. Ministero della Giustizia (justisdepartementet), Roma<br />
4. Ministero dell’Economia e delle Finanze (økonomi- og finansdepartementet), Roma».<br />
e) I avsnitt «O. DET FORENTE KONGERIKE» gjøres følgende endringer:<br />
i) Nr. 1 skal lyde:<br />
«1. Secretary of State for Work and Pensions (ministeren for arbeid og pensjoner), London».<br />
ii) Nr. 4 skal lyde:<br />
«4. Department for Social Development (departementet for sosial utvikling), Belfast<br />
Department of Health, Social Services and Public Safety (departementet for helse, sosialtjenester og<br />
offentlig sikkerhet), Belfast».<br />
2. I vedlegg 2 gjøres følgende endringer:<br />
a) I avsnitt «B. DANMARK» gjøres følgende endringer:<br />
i) Bokstav a) skal lyde:<br />
«a) sykdom og svangerskap eller fødsel:<br />
i) naturalytelser:<br />
1. som hovedregel:<br />
Den kompetente amtskommune (fylkesadministrasjonen). I København:<br />
Borgerrepræsentationen (kommunal myndighet). I Frederiksberg: Kommunalbestyrelsen<br />
(kommuneadministrasjonen). For sykehusbehandling i København eller Frederiksberg:<br />
Hovedstadens Sygehusfællesskab<br />
2. For personer som fremmer krav om pensjon og deres familiemedlemmer som er bosatt i en<br />
annen medlemsstat, se bestemmelsene i forordningens avdeling III kapittel 1 avsnitt 4 og 5<br />
og gjennomføringsforordningens artikkel 28-30:<br />
Den Sociale Sikringsstyrelse (trygdeadministrasjonen), København<br />
ii) kontantytelser:<br />
Kommuneadministrasjonen i kommunen der mottakeren er bosatt».<br />
ii) Bokstav b) ii) skal lyde:<br />
«ii) attføringsytelser:<br />
Kommuneadministrasjonen i kommunen der mottakeren er bosatt».
Nr. 10/258 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
iii) Bokstav d) ii) skal lyde:<br />
«ii) dagpenger:<br />
Kommuneadministrasjonen i kommunen der mottakeren er bosatt».<br />
iv) Bokstav e), f) og g) skal lyde:<br />
«e) gravferdshjelp:<br />
i) medlemmer i trygdeordningen bosatt i Danmark:<br />
Kommuneadministrasjonen i kommunen der mottakeren er bosatt. I København:<br />
Borgerrepræsentationen (kommunal myndighet).<br />
ii) mottakere som er bosatt i en annen medlemsstat (se forordningens avdeling III kapittel 5 og<br />
gjennomføringsforordningens artikkel 78 og 79):<br />
Indenrigs- og Sundhedsministeriet (innenriks- og helsedepartementet), København<br />
f) arbeidsløshet:<br />
Arbejdsdirektoratet (arbeidsdirektoratet), København<br />
g) familieytelser (barnetrygd):<br />
Kommuneadministrasjonen i kommunen der mottakeren er bosatt».<br />
b) I avsnitt «C. TYSKLAND» gjøres følgende endringer:<br />
i) Nr. 2 bokstav a) i) sjuende strekpunkt skal lyde:<br />
«– dersom vedkommende er bosatt i Hellas eller er gresk statsborger bosatt på en ikke-medlemsstats<br />
territorium:<br />
Landesversicherungsanstalt Baden-Württemberg (den regionale trygdeinstitusjon for Baden-Württemberg),<br />
Karlsruhe».<br />
ii) Nr. 2 bokstav a) iii) skal lyde:<br />
«(iii) dersom det er innbetalt avgift til pensjonstrygdeordningen for gruvearbeidere:<br />
Bundesknappschaft (forbundstrygdeinstitusjonen for gruvearbeidere), Bochum».<br />
iii) Nr. 2 bokstav b) i) sjuende strekpunkt skal lyde:<br />
«– dersom siste avgift i henhold til en annen medlemsstats lovgivning er innbetalt til en gresk institusjon<br />
for pensjonstrygd:<br />
Landesversicherungsanstalt Baden-Württemberg (den regionale trygdeinstitusjon for Baden-<br />
Württemberg), Karlsruhe».<br />
iv) Nr. 2 bokstav b) iii) skal lyde:<br />
«(iii) dersom det er innbetalt avgift til pensjonstrygdeordningen for gruvearbeidere:<br />
Bundesknappschaft (forbundstrygdeinstitusjonen for gruvearbeidere), Bochum».<br />
c) I avsnitt «G. IRLAND» gjøres følgende endringer:<br />
i) I nr. 1 erstattes ordene «Eastern Health Board, Dublin 8» med ordene «Eastern Regional Health Authority,<br />
Dublin 20».<br />
ii) Nr. 2 skal lyde:<br />
«2. Kontantytelser<br />
a) ytelser ved arbeidsløshet:<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)<br />
b) alder og dødsfall (pensjoner):<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)<br />
c) familieytelser:<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)<br />
d) ytelser ved uførhet og svangerskap eller fødsel:<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)<br />
e) andre kontantytelser:<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)».<br />
d) I avsnitt «H. ITALIA» gjøres følgende endringer:<br />
i) Følgende nr. 3 B bokstav d) innsettes:<br />
«d) for sykepleiere, hjelpepleiere og barnepleiere:<br />
Cassa Nazionale di Previdenza ed Assistenza a favore degli infermieri professionali, assistenti sanitari,<br />
vigilatrici d’infanzia (IPASVI) (den nasjonale trygde- og velferdskasse for sykepleiere, hjelpepleiere og<br />
barnepleiere».
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/259<br />
ii) Nr. 3 B bokstav e)-g) skal lyde:<br />
«e) for ingeniører og arkitekter:<br />
Cassa nazionale di previdenza ed assistenza per gli ingegneri ed architetti liberi professionisti (den<br />
nasjonale trygde- og velferdskasse for ingeniører og arkitekter som er selvstendig næringsdrivende)<br />
f) for landmålere:<br />
Cassa italiana di previdenza dei geometri liberi professionisti (den italienske trygdekasse for landmålere<br />
som er selvstendig næringsdrivende)<br />
g) for advokater:<br />
Cassa nazionale di previdenza ed assistenza forense (den nasjonale trygde- og velferdskasse for<br />
rettsvesenet).»<br />
iii) Nr. 3 B bokstav l) skal lyde:<br />
«l) for tollklarerere:<br />
Fondo nazionale di previdenza per i lavoratori delle imprese di spedizione corrieri e delle Agenzie<br />
marittime raccomandatarie e mediatori marittimi (FASC) (det nasjonale velferdsfond for ansatte i<br />
spedisjonsforetak samt agenter og meglere innenfor sjøfart)».<br />
iv) I nr. 3 B innsettes bokstav m)-q):<br />
«m) for biologer:<br />
Ente Nazionale di previdenza ed assistenza a favore dei biologi (den nasjonale trygde- og velferdskasse<br />
for biologer)<br />
n) for landbruksteknikere og landbrukskonsulenter:<br />
Ente Nazionale di previdenza per gli addetti e per gli impiegati in agricoltura (den nasjonale trygdekasse<br />
for ansatte i landbruket)<br />
o) for salgsrepresentanter:<br />
Ente nazionale di assistenza per gli agenti e rappresentanti di commercio (den nasjonale velferdskasse for<br />
salgsagenter og -representanter)<br />
p) for sakkyndige i industrien:<br />
Ente Nazionale di previdenza dei periti industriali (den nasjonale velferdskasse for sakkyndige i<br />
industrien)<br />
q) for aktuarer, kjemikere, agronomer, forstkandidater, geologer:<br />
Ente Nazionale di previdenza ed assistenza pluricategoriale degli agronomi e forestali, degli attuari, dei<br />
chimici e dei geologi (den nasjonale trygde- og velferdskasse for agronomer, forstkandidater, aktuarer,<br />
kjemikere og geologer)».<br />
e) I avsnitt «J. NEDERLAND» gjøres følgende endringer:<br />
i) Nr. 1 bokstav b) skal lyde:<br />
«b) kontantytelser:<br />
Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen (institutt for trygdeordninger for arbeidstakere),<br />
Amsterdam».<br />
ii) Nr. 2 bokstav a) i) skal lyde:<br />
«i) for arbeidstakere:<br />
Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen (institutt for trygdeordninger for arbeidstakere),<br />
Amsterdam».<br />
iii) Nr. 2 bokstav a) ii) skal lyde:<br />
«ii) for selvstendig næringsdrivende:<br />
Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen (institutt for trygdeordninger for arbeidstakere),<br />
Amsterdam».<br />
iv) Nr. 2 bokstav b) skal lyde:<br />
«b) andre tilfeller:<br />
for arbeidstakere og selvstendig næringsdrivende:<br />
Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen (institutt for trygdeordninger for arbeidstakere),<br />
Amsterdam».<br />
v) Nr. 4 skal lyde:<br />
«4. Arbeidsløshet:<br />
Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen (institutt for trygdeordninger for arbeidstakere),<br />
Amsterdam».
Nr. 10/260 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
vi) Nr. 6 bokstav b) skal lyde:<br />
«b) dersom ytelsen er tilstått etter 30. juni 1967:<br />
Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen (institutt for trygdeordninger for arbeidstakere),<br />
Amsterdam».<br />
f) I avsnitt «O. DET FORENTE KONGERIKE» gjøres følgende endringer:<br />
i) Nr. 2 skal lyde:<br />
«2. Kontantytelser (unntatt familieytelser):<br />
– Storbritannia: Department for Work and Pensions (departementet for arbeid og pensjoner),<br />
London<br />
– Nord-Irland: Department for Social Development (departementet for sosial utvikling), Belfast<br />
– Gibraltar: Principal Secretary, Social Affairs (ministeren for sosiale saker), Gibraltar».<br />
(ii) Følgende nr. 3 tilføyes:<br />
«3. Familieytelser:<br />
– Storbritannia:<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Child Benefit Office (kontoret for barnetrygd), Newcastle upon<br />
Tyne<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Tax Credit Office (kontoret for skattefordeler), Preston<br />
– Nord-Irland:<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Tax Credit Office (kontoret for skattefordeler), Belfast<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Child Benefit Office (NI) (kontoret for barnetrygd), Belfast<br />
– Gibraltar: Principal Secretary, Social Affairs (ministeren for sosiale saker), Gibraltar».<br />
3. I vedlegg 3 gjøres følgende endringer:<br />
a) I avsnitt «B. DANMARK» del I gjøres følgende endringer:<br />
i) Bokstav a) skal lyde:<br />
«a) Sykdom og svangerskap eller fødsel:<br />
ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 17, 18, 22, 25, 28, 29 og 30:<br />
Kommuneadministrasjonen i kommunen der mottakeren er bosatt».<br />
ii) Bokstav d) ii) skal lyde:<br />
«ii) ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 61:<br />
Kommuneadministrasjonen i kommunen der mottakeren er bosatt».<br />
iii) Bokstav e) skal lyde:<br />
«e) Gravferdshjelp:<br />
ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 78:<br />
Indenrigs- og Sundhedsministeriet (innenriks- og helsedepartementet), København».<br />
b) I avsnitt «B. DANMARK» del II gjøres følgende endringer:<br />
i) Bokstav a) skal lyde:<br />
«a) Sykdom og svangerskap eller fødsel:<br />
i) ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 19a, 20, 21 og 31:<br />
Den kompetente amtskommune (fylkesadministrasjonen). I København: Borgerrepræsentationen<br />
(kommunal myndighet). I Frederiksberg: Kommunalbestyrelsen (kommuneadministrasjonen).<br />
For sykehusbehandling i København eller Frederiksberg: Hovedstadens Sygehusfællesskab<br />
ii) ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 24:<br />
Kommuneadministrasjonen i kommunen der mottakeren er bosatt».<br />
ii) Bokstav b) ii) skal lyde:<br />
«ii) ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 64:<br />
Kommuneadministrasjonen i kommunen der mottakeren er bosatt».
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/261<br />
c) I avsnitt «C. TYSKLAND» gjøres følgende endringer:<br />
Nr. 3 bokstav a) viii) skal lyde:<br />
«viii) i forhold til Hellas:<br />
Landesversicherungsanstalt Baden-Württemberg (den regionale trygdeinstitusjon for Baden-<br />
Württemberg), Karlsruhe».<br />
d) I avsnitt «G. IRLAND» gjøres følgende endringer:<br />
i) I nr. «1. Naturalytelser» erstattes «Eastern Health Board, Dublin» med følgende:<br />
«Eastern Regional Health Authority, Dublin 20».<br />
ii) Nr. 2 skal lyde:<br />
«2. Kontantytelser<br />
a) ytelser ved arbeidsløshet:<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)<br />
b) alder og dødsfall (pensjoner):<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)<br />
c) familieytelser:<br />
Department of Socal and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)<br />
d) ytelser ved uførhet og ved svangerskap eller fødsel:<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)<br />
e) andre kontantytelser:<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)».<br />
e) I avsnitt «J. NEDERLAND» gjøres følgende endringer:<br />
i) Nr. 1 bokstav a) ii) skal lyde:<br />
«ii) institusjoner på oppholdsstedet:<br />
Onderlinge Waarborgmaatschappij Agis Zorgverzekeringen u.a. (gjensidig syketrygdsammenslutning),<br />
Utrecht».<br />
ii) Nr. 1 bokstav b) skal lyde:<br />
«b) kontantytelser:<br />
Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen (institutt for trygdeordninger for arbeidstakere),<br />
Amsterdam».<br />
iii) Nr. 2 skal lyde:<br />
«2. Uførhet:<br />
a) når vedkommende har rett til ytelser også uten å anvende forordningen og bare etter nederlandsk<br />
lovgivning:<br />
Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen (institutt for trygdeordninger for arbeidstakere),<br />
Amsterdam<br />
b) i alle andre tilfeller:<br />
iv) Nr. 4 skal lyde:<br />
Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen (institutt for trygdeordninger for arbeidstakere),<br />
Amsterdam».<br />
«4. Arbeidsløshet:<br />
Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen (institutt for trygdeordninger for arbeidstakere),<br />
Amsterdam».<br />
f) I avsnitt «O. DET FORENTE KONGERIKE» gjøres følgende endringer:<br />
i) Nr. 2 skal lyde:<br />
«2. Kontantytelser (unntatt familieytelser):<br />
– Storbritannia:<br />
Department for Work and Pensions (departementet for arbeid og pensjoner), The Pension Service,<br />
International Pension Centre, Tyneview Park, Newcastle upon Tyne NE98 1 BA
Nr. 10/262 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
– Nord-Irland:<br />
Department for Social Development (departementet for sosial utvikling), Northern Ireland Social<br />
Security Agency (trygdeorganet for Nord-Irland), Network Support Branch (avdelingen for<br />
nettstøtte), Overseas Benefits Unit, Block 2, Stormont Estate, Belfast BT4 3SJ<br />
– Gibraltar: Department of Social Services (sosialdepartementet), 23 Mackintosh Square,<br />
Gibraltar».<br />
ii) Nr. 3 skal lyde:<br />
«3. Familieytelser:<br />
Ved anvendelse av forordningens artikkel 73 og 74:<br />
– Storbritannia:<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Child Benefit Office of Great Britain (kontoret for barnetrygd i<br />
Storbritannia), Newcastle upon Tyne, NE88 1 AA<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Tax Credit Office (kontoret for skattefordeler), Preston, PR1<br />
0SB<br />
– Nord-Irland:<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Tax Credit Office (kontoret for skattefordeler), Dorchester<br />
House, Great Victoria Street, Belfast, BT2 7WF<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Child Benefit Office (NI) (kontoret for barnetrygd), Windsor<br />
House, 9-15 Bedford Street, Belfast, BT2 7UW<br />
– Gibraltar: Department of Social Services (sosialdepartementet), 23 Mackintosh Square,<br />
Gibraltar».<br />
4. I vedlegg 4 gjøres følgende endringer:<br />
a) I avsnitt «B. DANMARK» gjøres følgende endringer:<br />
i) Nr. 1 bokstav a) skal lyde:<br />
«1. a) Naturalytelser ved sykdom og svangerskap eller fødsel:<br />
ii) Nr. 6-8 skal lyde:<br />
Indenrigs- og Sundhedsministeriet (innenriks- og helsedepartementet), København».<br />
«6. Gravferdshjelp:<br />
Indenrigs- og Sundhedsministeriet (innenriks- og helsedepartementet), København<br />
7. Pensjoner i henhold til «loven om Arbejdsmarkedets Tillægspension (ATP)» (lov om arbeidsmarkedets<br />
tilleggspensjon):<br />
Den Sociale Sikringsstyrelse (trygdeadministrasjonen), København<br />
8. Ytelser ved arbeidsløshet:<br />
Arbejdsdirektoratet (arbeidsdirektoratet), København».<br />
b) I avsnitt «C. TYSKLAND» gjøres følgende endringer:<br />
Nr. 3 bokstav b) iv) skal lyde:<br />
«(iv) i forhold til Hellas:<br />
Landesversicherungsanstalt Baden-Württemberg (den regionale trygdeinstitusjon for Baden-<br />
Württemberg), Karlsruhe».<br />
c) Avsnitt «G. IRLAND» skal lyde:<br />
«G. IRLAND<br />
1. Naturalytelser:<br />
Department of Health and Children (departementet for helse og barn)<br />
2. Kontantytelser:<br />
a) alder og dødsfall (pensjoner):<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)<br />
b) familieytelser:<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/263<br />
c) ytelser ved uførhet og svangerskap eller fødsel:<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)<br />
d) andre kontantytelser:<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker».<br />
d) I avsnitt «J. NEDERLAND» gjøres følgende endringer:<br />
Nr. 1 bokstav b) skal lyde:<br />
«b) kontantytelser:<br />
Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen (institutt for trygdeordninger for arbeidstakere),<br />
Amsterdam».<br />
e) Avsnitt «O. DET FORENTE KONGERIKE» skal lyde:<br />
«O. DET FORENTE KONGERIKE<br />
Storbritannia:<br />
a) tilskudd og naturalytelser til utsendte arbeidstakere:<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Centre for Non Residents (senter for personer bosatt i utlandet), Benton<br />
Park View, Newcastle upon Tyne, NE98 1ZZ<br />
b) alle andre spørsmål:<br />
Department for Work and Pensions (departementet for arbeid og pensjoner), The Pension Service,<br />
International Pension Centre, Tyneview Park, Newcastle upon Tyne NE98 1BA<br />
Nord-Irland:<br />
a) tilskudd og naturalytelser til utsendte arbeidstakere:<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Centre for Non Residents (senter for personer bosatt i utlandet), Benton<br />
Park View, Newcastle upon Tyne, NE98 1ZZ<br />
b) alle andre spørsmål:<br />
Department for Social Development (departementet for sosial utvikling), Northern Ireland Social Security<br />
Agency (trygdeorganet for Nord-Irland), Network Support Branch (avdelingen for nettstøtte), Overseas<br />
Benefits Unit, Block 2, Stormont Estate, Belfast BT4 3SJ<br />
Gibraltar:<br />
Department for Work and Pensions (departementet for arbeid og pensjoner), The Pension Service, International<br />
Pension Centre, Tyneview Park, Newcastle upon Tyne NE98 1BA».<br />
5. I vedlegg 6 gjøres følgende endringer:<br />
I avsnitt «C. TYSKLAND» gjøres følgende endringer:<br />
a) I nr. 4 bokstav a) utgår ordet «Hellas».<br />
b) I nr. 4 bokstav b) innsettes ordet «Hellas» etter ordet «Belgia».<br />
6. I vedlegg 9 gjøres følgende endringer:<br />
Avsnitt «G. IRLAND» skal lyde:<br />
«G. IRLAND<br />
Ved beregningen av de gjennomsnittlige årlige utgifter til naturalytelser skal de naturalytelser (helsetjenester) tas i<br />
betraktning som gis av de syketrygdorganene som er nevnt i vedlegg 2, i samsvar med bestemmelsene i helselovene<br />
av 1947-1970.»<br />
7. I vedlegg 10 gjøres følgende endringer:<br />
a) I avsnitt «B. DANMARK» gjøres følgende endringer:<br />
i) Nr. 1 skal lyde:<br />
«1. Ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 11 nr. 1, artikkel 11a nr. 1, artikkel 12a,<br />
artikkel 13 nr. 2 og 3 og artikkel 14 nr. 1, 2 og 3:<br />
Den Sociale Sikringsstyrelse (trygdeadministrasjonen), København.<br />
Ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 113 nr. 2:<br />
Indenrigs- og Sundhedsministeriet (innenriks- og helsedepartementet), København».
Nr. 10/264 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
ii) Nr. 4, 5 og 6 skal lyde:<br />
«4. Ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 38 nr. 1, artikkel 70 nr. 1 og artikkel 82<br />
nr. 2:<br />
Kommuneadministrasjonen i kommunen der mottakeren er bosatt<br />
5. Ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 80 nr. 2, artikkel 81 og artikkel 84 nr. 2:<br />
Den arbeidsløshetskasse vedkommende senest har vært tilsluttet. Arbejdsdirektoratet<br />
(arbeidsdirektoratet), København dersom vedkommende ikke har vært tilsluttet en<br />
arbeidsløshetskasse<br />
6. Ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 102 nr. 2:<br />
a) refusjoner i henhold til forordningens artikkel 36 og 63:<br />
Indenrigs- og Sundhedsministeriet (innenriks- og helsedepartementet), København<br />
b) refusjoner i henhold til forordningens artikkel 70 nr. 2:<br />
Arbejdsdirektoratet (arbeidsdirektoratet), København».<br />
iii) Nr. 7 bokstav a) skal lyde:<br />
«a) ytelser i henhold til forordningens avdeling III kapittel 1 og 5:<br />
Indenrigs- og Sundhedsministeriet (innenriks- og helsedepartementet), København»<br />
iv) Nr. 7 bokstav d) skal lyde:<br />
«d) ytelser i henhold til forordningens avdeling III kapittel 6:<br />
Arbejdsdirektoratet (arbeidsdirektoratet), København».<br />
b) Avsnitt «G. IRLAND» skal lyde:<br />
«G. IRLAND<br />
1. Ved anvendelse av forordningens artikkel 14c og artikkel 17 og gjennomføringsforordningens artikkel 6<br />
nr. 1, artikkel 11 nr. 1, artikkel 11a nr. 1, artikkel 12a, artikkel 13 nr. 2 og 3, artikkel 14 nr. 1, 2 og 3,<br />
artikkel 38 nr. 1, artikkel 70 nr. 1, artikkel 85 nr. 2, artikkel 86 nr. 2 og artikkel 91 nr. 2:<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)<br />
2. Ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 80 nr. 2, artikkel 81 og artikkel 82 nr. 2:<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)<br />
3. a) Ved anvendelse av forordningens artikkel 36 og 63 og gjennomføringsforordningens artikkel 102<br />
nr. 2:<br />
Department of Health and Children (departementet for helse og barn)<br />
b) Ved anvendelse av forordningens artikkel 70 og gjennomføringsforordningens artikkel 102 nr. 2:<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)<br />
4. a) Ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 110 (for kontantytelser):<br />
Department of Social and Family Affairs (departementet for sosiale saker og familiesaker)<br />
b) Ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 110 (for naturalytelser) og artikkel 113<br />
nr. 2:<br />
Eastern Regional Health Authority, Dublin 20<br />
Midland Health Board, Tullamore, County Offaly<br />
Mid-Western Health Board Limerick<br />
North-Eastern Health Board, Ceanannus Mor, County Meath<br />
North-Western Health Board, Manorhamilton, County Leitrim<br />
South Eastern Health Board, Kilkenny<br />
Southern Health Board, Cork<br />
Western Health Board, Galway».
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/265<br />
c) I avsnitt «J. NEDERLAND» gjøres følgende endringer:<br />
i) Nr. 3 skal lyde:<br />
«3. Ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 82 nr. 2:<br />
Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen (institutt for trygdeordninger for arbeidstakere),<br />
Amsterdam».<br />
ii) Nr. 4 bokstav b) skal lyde:<br />
«b) refusjoner i henhold til forordningens artikkel 70:<br />
Uitvoeringsinstituut Werknemersverzekeringen (institutt for trygdeordninger for arbeidstakere)<br />
Amsterdam».<br />
d) Avsnitt «O. DET FORENTE KONGERIKE» skal lyde:<br />
«O. DET FORENTE KONGERIKE<br />
1. Ved anvendelse av forordningens artikkel 14c, artikkel 14d nr. 3 og artikkel 17 og<br />
gjennomføringsforordningens artikkel 6 nr. 1, artikkel 11 nr. 1, artikkel 11a nr. 1), artikkel 12a,<br />
artikkel 13 nr. 2 og 3, artikkel 14 nr. 1, 2 og 3, artikkel 80 nr. 2, artikkel 81, artikkel 82 nr. 2 og<br />
artikkel 109:<br />
Storbritannia:<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Centre for Non-Residents (senter for personer som er bosatt i<br />
utlandet), Benton Park View, Newcastle upon Tyne, NE98 1ZZ<br />
Nord-Irland:<br />
Department for Social Development (departementet for sosial utvikling), Northern Ireland Social<br />
Security Agency (trygdeorganet for Nord-Irland), Network Support Branch (avdelingen for nettstøtte),<br />
Overseas Benefits Unit, Block 2, Stormont Estate, Belfast BT4 3SJ<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Centre for Non-Residents (senter for personer bosatt i utlandet),<br />
Benton Park View, Newcastle upon Tyne, NE 98 1ZZ<br />
2. Ved anvendelse av forordningens artikkel 36 og 63 og gjennomføringsforordningens artikkel 8,<br />
artikkel 38 nr. 1, artikkel 70 nr. 1, artikkel 91 nr. 2, artikkel 102 nr. 2, artikkel 110 og artikkel 113<br />
nr. 2:<br />
Storbritannia:<br />
Department for Work and Pensions (departementet for arbeid og pensjoner), The Pension Service,<br />
International Pension Centre, Tyneview Park, Newcastle upon Tyne NE98 1BA<br />
Nord-Irland:<br />
Department for Social Development (departementet for sosial utvikling), Northern Ireland Social<br />
Security Agency (trygdeorganet for Nord-Irland), Network Support Branch (avdelingen for nettstøtte),<br />
Overseas Benefits Unit, Block 2, Stormont Estate, Belfast BT4 3SJ<br />
3. Ved anvendelse av gjennomføringsforordningens artikkel 85 nr. 2, artikkel 86 nr. 2 og artikkel 89<br />
nr. 1:<br />
Storbritannia:<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Child Benefit Office of Great Britain (kontoret for barnetrygd i<br />
Storbritannia), Newcastle upon Tyne, NE88 1AA<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Tax Credit Office (kontoret for skattefordeler), Preston, PR1 0SB<br />
Nord-Irland:<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Tax Credit Office (kontoret for skattefordeler), Dorchester House,<br />
Great Victoria Street, Belfast, BT2 7WF<br />
Inland Revenue (skattevesenet), Child Benefit Office (NI) (kontoret for barnetrygd), Windsor House,<br />
9-15 Bedford Street, Belfast, BT2 7UW».
Nr. 10/266 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
DEN ADMINISTRATIVE KOMMISJONEN TIL DEI<br />
EUROPEISKE FELLESSKAPA FOR TRYGD FOR<br />
VANDREARBEIDARAR HAR —<br />
med tilvising til artikkel 81 bokstav a) i rådsforordning (EØF)<br />
nr. 1408/71 av 14. juni 1971 om anvendelse av trygdeordninger<br />
på arbeidstakere, selvstendig næringsdrivende og deres<br />
familiemedlemmer som flytter innenfor Fellesskapet( 1 ), der<br />
han vert pålagd å handsame alle administrative spørsmål som<br />
melder seg i samband med forordning (EØF) nr. 1408/71 og<br />
seinare forordningar,<br />
med tilvising til beslutning nr. 191 av 18. juni 2003 om<br />
utskiftning av blankettene E 111 og E 111 B med det europeiske<br />
helsetrygdkort( 2 ) og<br />
ut frå desse synsmåtane:<br />
1) I medhald av artikkel 1 i avgjerd nr. 191 vil blankettane<br />
E 111 og E 111 B verte bytte ut med det europeiske<br />
helsetrygdkortet frå 1. juni 2004. Blankettar av typen<br />
E 111 og E 111 B som er utferda av dei kompetente<br />
institusjonane i medlemsstatane før 31. mai 2004, er<br />
gyldige til seinast 31. desember 2004.<br />
2) I medhald av artikkel 5 i avgjerd nr. 191 kan det for<br />
medlemsstatar som ikkje har eit helsetrygdkort på datoen då<br />
avgjerda vart teken, fastsetjast ein overgangsperiode som<br />
( 1 ) TEF L 149 av 5.7.1971, s. 2. Forordninga sist endra ved europaparlaments-<br />
og rådsforordning (EF) nr. 631/2004 (TEU L 100 av 6.4.2004, s. 1).<br />
( 2 ) TEF L 276 av 27.10.2003, s. 19.<br />
AVGJERD nr. 197<br />
av 23. mars 2004<br />
om overgangsperiodar for innføring av det europeiske helsetrygdkortet i samsvar med artikkel 5<br />
i avgjerd nr. 191(*)<br />
(*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 343 av 19.11.2004, s. 28,<br />
er omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 11/2005 av 4. februar 2005<br />
om endring av EØS-avtalens vedlegg VI (Trygd), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den<br />
europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005, s. 15.<br />
(2004/777/EF)<br />
2008/EØS/10/14<br />
skal gå ut seinast 31. desember 2005. Medlemsstatar som<br />
stettar dette vilkåret, må melde frå til Den administrative<br />
kommisjonen innan 1. desember 2003 dersom dei ønskjer<br />
å nytte ein slik periode, og samstundes opplyse om kor<br />
lenge perioden skal vare. Etter 1. juni 2004 skal dei<br />
kompetente institusjonane i dei medlemsstatane som<br />
innfører ein slik overgangsperiode, difor halde fram med<br />
å utferde blankettar av typen E 111, som skal vere gyldige<br />
fram til slutten av overgangsperioden. Nye medlemsstatar<br />
som stettar det førnemnde vilkåret, må melde frå til Den<br />
administrative kommisjonen om at dei ønskjer å nytte ein<br />
overgangsperiode, og seinast 31. mai 2004 opplyse om<br />
kor lenge perioden skal vare.<br />
3) For å sikre at institusjonar og borgarar får klar og<br />
tydeleg informasjon og at blankettar av typen E 111<br />
som i visse medlemsstatar framleis vert utferda etter<br />
1. juni 2004, vert godtekne, må det utarbeidast ei liste<br />
over dei medlemsstatane som ønskjer å nytte ein slik<br />
overgangsperiode. For nye medlemsstatar og <strong>EFTA</strong>statane<br />
er denne lista likevel berre rettleiande så lenge<br />
desse statane ikkje er omfatta av avgjerd nr. 191.<br />
4) Frå 1. juni 2004 kan dei kompetente institusjonane i<br />
medlemsstatar som ikkje innfører ein overgangsperiode,<br />
ikkje lenger utferde blankettane E 111 eller E 111 B.<br />
Dersom det europeiske kortet vert innført gradvis,<br />
vil difor visse kompetente institusjonar i dei aktuelle<br />
medlemsstatane måtte utferde ein mellombels attest til<br />
medlemmene i trygdeordninga dersom dei ikkje har<br />
høve til å utferde europeiske kort. Alle kompetente<br />
institusjonar må likevel kunne utferde slike kort seinast<br />
1. januar 2006.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/267<br />
5) I overgangsperioden vil dei kompetente institusjonane i<br />
dei aktuelle medlemsstatane halde fram med å utferde<br />
blankettar av typen E 111 til medlemmer i trygdeordninga<br />
på grunnlag av beslutning nr. 198 av 23. mars 2004 om<br />
utskifting og oppheving av de blanketter som skal benyttes<br />
ved anvendelsen av rådsforordning (EØF) nr. 1408/71 og<br />
(EØF) nr. 574/72( 1 )<br />
6) Medlemsstatar som har innført ein slik overgangsperiode,<br />
kan likevel velje om dei vil korte ned denne perioden. Dei<br />
må melde frå til Den administrative kommisjonen om<br />
avgjerda si seinast tre månader før det første europeiske<br />
kortet vert innført. Som følgje av denne meldinga kan<br />
den aktuelle medlemsstaten ikkje lenger utferde blankett<br />
E 111 frå den datoen som er førd opp i meldinga til Den<br />
administrative kommisjonen.<br />
7) Reglane for bruken av det europeiske helsetrygdkortet i<br />
Det europeiske økonomiske samarbeidsområdet vil verte<br />
fastlagde ved avgjerd i EØS-komiteen. I denne avgjerda<br />
vil det særleg verte fastsett ein modell for dei korta som<br />
skal utferdast av dei kompetente institusjonane i Noreg,<br />
Island og Liechtenstein.<br />
8) Dei nærmare reglane for bruken av det europeiske<br />
helsetrygdkortet innanfor ramma av tilhøvet mellom<br />
medlemsstatane og Sveits vil verte definerte ved ei<br />
avgjerd i Fellesutvalet for avtala om fri rørsle for<br />
personar mellom Det europeiske fellesskapet og Det<br />
sveitsiske eidssambandet. I denne avgjerda vil det særleg<br />
verte fastsett ein modell for dei korta som skal utferdast<br />
av dei kompetente institusjonane i Det sveitsiske<br />
eidssambandet —<br />
TEKE DENNE AVGJERDA:<br />
1. Dei medlemsstatane som er førde opp i lista i vedlegga<br />
til denne avgjerda, kan frå 1. juni 2004 nytte ein<br />
overgangsperiode i samband med innføringa av det<br />
europeiske helsetrygdkortet.<br />
( 1 ) TEU L 259 av 5.8.2004, s. 1.<br />
Dei kompetente institusjonane i desse medlemsstatane<br />
skal halde fram med å utferde blankettar av type E 111<br />
i samsvar med den modellen som er fastlagd i avgjerd<br />
nr. 198, inntil overgangsperioden går ut.<br />
Innan utgangen av overgangsperioden kan medlemsstatane<br />
likevel velje å korte ned denne perioden. Medlemsstatane<br />
må melde frå til Den administrative kommisjonen om dette<br />
seinast tre månader før det første europeiske kortet vert<br />
innført. Den administrative kommisjonen vil endre dei<br />
relevante vedlegga til denne avgjerda for å vise datoen då<br />
overgangsperioden til den aktuelle medlemsstaten går ut.<br />
2. Dei kompetente institusjonane i medlemsstatar som ikkje<br />
har nokon overgangsperiode, kan ikkje lenger utferde<br />
blankettane E 111 eller E 111 B frå 1. juni 2004. Dei<br />
kompetente institusjonane i medlemsstatar som har ein<br />
overgangsperiode, men som har valt å korte ned denne<br />
perioden i samsvar med nr. 1 tredje leddet i denne avgjerda,<br />
kan ikkje lenger utferde blankett E 111 frå den datoen<br />
som er førd opp i meldinga deira til Den administrative<br />
kommisjonen.<br />
Institusjonane i desse medlemsstatane skal utferde ein<br />
mellombels attest til alle medlemmer i trygdeordninga som<br />
ikkje kan få utferda eit europeisk kort.<br />
Dersom det ikkje er mogleg for dei kompetente institusjonane<br />
å utferde eit europeisk kort, skal oppføringane i felt 8 og<br />
9 på den mellombels attesten vere valfrie. Den manglande<br />
utfyllinga av desse felta skal ikkje gjere den mellombels<br />
attesten mindre gyldig.<br />
3. Denne avgjerda vil verte kunngjord i Tidend for Den<br />
europeiske unionen. Ho skal nyttast frå 1. juni 2004.<br />
President for Den administrative kommisjonen<br />
Tim QUIRKE
Nr. 10/268 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDLEGG I<br />
Liste over medlemsstatar som har fått løyve til å nytte ein overgangsperiode<br />
Medlemsstat Overgangsperiode inntil<br />
Austerrike 31. desember 2005<br />
Italia 31. oktober 2004<br />
Nederland 31. desember 2005<br />
Portugal 28. februar 2005<br />
Det sameinte kongeriket 31. desember 2005<br />
VEDLEGG II<br />
Rettleiande liste over nye medlemsstatar som kan få løyve til å nytte ein overgangsperiode<br />
Ny medlemsstat Overgangsperiode inntil<br />
Latvia 31. juli 2005<br />
Litauen 1. juli 2005<br />
Malta 31. desember 2005<br />
Polen 31. desember 2005<br />
Slovakia 31. desember 2005<br />
Kypros 31. desember 2005<br />
Ungarn 31. desember 2005<br />
VEDLEGG III<br />
mellombels liste over <strong>EFTA</strong>-statar som kan få løyve til å nytte ein overgangsperiode (etter avgjerd i EØSkomiteen)<br />
<strong>EFTA</strong>-stat Overgangsperiode inntil<br />
Island 31. desember 2005<br />
Sveits 31. desember 2005<br />
Liechtenstein 31. desember 2005
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/269<br />
DE EUROPEISKE FELLESSKAPS ADMINISTRATIVE<br />
KOMMISJON FOR TRYGD FOR VANDREARBEIDE-<br />
RE HAR —<br />
under henvisning til artikkel 81 bokstav a) i<br />
rådsforordning (EØF) nr. 1408/71 av 14. juni 1971 om<br />
anvendelse av trygdeordninger på arbeidstakere, selvstendig<br />
næringsdrivende og deres familiemedlemmer som flytter<br />
innenfor Fellesskapet( 1 ), som pålegger den å behandle alle<br />
administrative spørsmål som oppstår i forbindelse med<br />
forordning (EØF) nr. 1408/71 og senere forordninger,<br />
under henvisning til artikkel 2 nr. 1 i rådsforordning (EØF)<br />
nr. 574/72 av 21. mars 1972 om regler for gjennomføring<br />
av forordning (EØF) nr. 1408/71( 2 ), som pålegger Den<br />
administrative kommisjon å utarbeide de blanketter som skal<br />
benyttes ved anvendelsen av forordningene,<br />
under henvisning til beslutning nr. 153 av 7. oktober 1993<br />
om de blanketter som skal benyttes ved anvendelsen av<br />
rådsforordning (EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72 (E 001,<br />
E 103-E 127)( 3 ),<br />
under henvisning til beslutning nr. 177 av 5. oktober 1999<br />
om de blanketter som skal benyttes ved anvendelsen av<br />
rådsforordning (EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72 (E 128<br />
og E 128 B)( 4 ),<br />
( 1 ) EFT L 149 av 5.7.1971, s. 2. Forordningen sist endret ved europaparlamentsog<br />
rådsforordning (EF) nr. 631/2004 (EUT L 100 av 6.4.2004, s. 1).<br />
( 2 ) EFT L 74 av 27.3.1972, s. 1. Forordningen sist endret ved forordning (EF)<br />
nr. 631/2004.<br />
( 3 ) EFT L 244 av 19.9.1994, s. 22.<br />
( 4 (*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 259 av 5.8.2004, s. 1, er<br />
omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 11/2005 av 4. februar 2005<br />
om endring av EØS-avtalens vedlegg VI (Trygd), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den<br />
europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005, s. 15.<br />
) EFT L 302 av 1.12.2000, s. 65.<br />
BESLUTNING nr. 198<br />
av 23. mars 2004<br />
om utskifting og oppheving av de blanketter som skal benyttes ved anvendelsen av rådsforordning (EØF) nr. 1408/71 og<br />
(EØF) nr. 574/72(*)<br />
(E 110, E 111, E 111 B, E 113, E 114, E 119, E 128 og E 128 B)<br />
(2004/562/EF)<br />
under henvisning til beslutning nr. 179 av 18. april 2000<br />
om de blanketter som skal benyttes ved anvendelsen av<br />
rådsforordning (EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72 (E 111,<br />
E 111 B, E 113-E 118 og E 125-E 127)( 5 ),<br />
under henvisning til beslutning nr. 187 av 27. juni 2002<br />
om de blanketter som skal benyttes ved anvendelsen av<br />
rådsforordning (EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72 (E 111<br />
og E 111 B)( 6 ),<br />
under henvisning til beslutning nr. 191 av 18. juni 2003 om<br />
utskifting av blankettene E 111 og E 111 B med det europeiske<br />
helsetrygdkort( 7 ), og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1) Det er nødvendig å tilpasse de blanketter som skal<br />
benyttes ved anvendelsen av forordning (EØF)<br />
nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72 i forbindelse med at ti<br />
nye medlemsstater innlemmes i Den europeiske union<br />
1. mai 2004.<br />
2) Fra 1. juni 2004 erstattes blankett E 111 og E 111 B<br />
med det europeiske helsetrygdkort i henhold til reglene<br />
fastsatt i beslutning nr. 191. Blanketter av typen E 111 og<br />
E 111 B som er utstedt før 1. juni 2004, vil være gyldige<br />
fram til 31. desember 2004, med mindre de er påført en<br />
tidligere utløpsdato.<br />
( 5 ) EFT L 54 av 25.2.2002, s. 1.<br />
( 6 ) EUT L 93 av 10.4.2003, s. 40.<br />
( 7 ) EUT L 276 av 27.10.2003, s. 19.<br />
2008/EØS/10/15
Nr. 10/270 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
3) De medlemsstatene som er oppført på listen i vedlegget<br />
til beslutning nr. 197 av 23. mars 2004, innvilges dessuten<br />
en overgangsperiode i forbindelse med innføringen av det<br />
europeiske helsetrygdkortet. De kompetente institusjoner<br />
i disse medlemsstatene fortsetter derfor å utstede blankett<br />
E 111 fram til 31. desember 2005, på grunnlag av<br />
blanketten gjengitt i vedlegget til denne beslutning.<br />
4) Ved forordning (EF) nr. 631/2004 ble forordning (EØF)<br />
nr. 1408/71 endret slik at alle grupper av trygdede har rett<br />
til naturalytelser som fra et medisinsk synspunkt viser seg<br />
nødvendige under et opphold i en annen medlemsstat.<br />
Blankett E 110, E 128 og E 128 B blir derfor overflødige<br />
etter denne dato. Etter denne dato gjelder dessuten<br />
blankett E 119 bare kontantytelser.<br />
5) I henhold til ovennevnte forordning oppheves artikkel 17<br />
nr. 6 og 7 i forordning (EØF) nr. 574/72 fra 1. juni 2004.<br />
Derfor oppheves blankett E 113 og E 114.<br />
6) Avtalen om Det europeiske økonomiske samarbeidsområde<br />
(EØS-avtalen) av 2. mai 1992, endret ved protokoll av<br />
17. mars 1993, vedlegg VI, gjennomfører forordning<br />
(EØF) nr. 1408/71 og (EØF) nr. 574/72 innenfor Det<br />
europeiske økonomiske samarbeidsområde.<br />
7) Det europeiske fellesskap og dets medlemsstater har<br />
inngått en avtale med Det sveitsiske edsforbund om<br />
fri bevegelighet for personer (EF/Sveits-avtalen), som<br />
trådte i kraft 1. juni 2002. Vedlegg II til denne avtalen<br />
gjennomfører forordning (EØF) nr. 1408/71 og (EØF)<br />
nr. 574/72 i forholdet mellom Det europeiske fellesskap<br />
og dets medlemsstater og Det sveitsiske edsforbund.<br />
8) Av praktiske grunner bør det benyttes identiske<br />
blanketter innenfor Fellesskapet, innenfor Det europeiske<br />
økonomiske samarbeidsområde og i forholdet mellom<br />
Fellesskapet og Det sveitsiske edsforbund —<br />
TRUFFET DENNE BESLUTNING:<br />
1. Blankett E 119, som er gjengitt i beslutning nr. 153,<br />
skal erstattes med den blankett som er vedlagt denne<br />
beslutning.<br />
2. Blankett E 111, som er gjengitt i beslutning nr. 187,<br />
skal fra 1. juni 2004 til 31. desember 2005 erstattes<br />
med den blankett som er vedlagt denne beslutning. Alle<br />
bestemmelser fastsatt i beslutning nr. 190 om lesbare data<br />
i det europeiske helsetrygdkort som gjelder beskrivelse,<br />
verdier, lengde og merknader med hensyn til datafeltene,<br />
får i prinsippet anvendelse på blankett E 111.<br />
3. Blankett E 113 og E 114, som er gjengitt i beslutning<br />
nr. 179, skal oppheves fra 1. juni 2004.<br />
4. Blankett E 110, som er gjengitt i beslutning nr. 153, og<br />
blankett E 128 og E 128 B, som er gjengitt i beslutning<br />
nr. 177, skal oppheves fra 1. juni 2004.<br />
5. De kompetente myndighetene i medlemsstatene skal<br />
stille vedlagte blanketter til rådighet for berørte parter<br />
(berettigede personer, institusjoner osv.).<br />
6. Hver blankett skal foreligge på Fellesskapets offisielle<br />
språk. Blankettene skal være utformet slik at de ulike<br />
språkversjonene er helt sammenfallende.<br />
7. Denne beslutning skal kunngjøres i Den europeiske unions<br />
tidende. Den trer i kraft 1. juni 2004.<br />
President for Den administrative kommisjon<br />
Tim QUIRKE
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/271<br />
DEN ADmINISTRATIVE KOmmISJON<br />
FOR TRyGD<br />
FOR VANDREARBEIDERE<br />
VEDLEGG<br />
E 111<br />
ATTEST Om RETT TIL NATURALyTELSER VED OPPHOLD I EN ANNEN mEDLEmSSTAT<br />
(Denne blankett kan benyttes bare av visse stater i en overgangsperiode. Blankett E 111 kan ikke utstedes eller benyttes<br />
etter 31. desember 2005, da det europeiske helsetrygdkortet innføres i alle medlemsstater.)<br />
NB!<br />
Dette dokument gir ikke rett til ytelser dersom formålet med reisen er å motta medisinsk behandling.<br />
Opplysninger om den berettigede<br />
1. Etternavn: ����������������������������������������<br />
2. Fornavn: ����������������������������������������<br />
3. Fødselsdato:��/��/����<br />
4. Personlig identifikasjonsnummer( 2 ):����������������������<br />
Opplysninger om institusjonen<br />
5. Institusjonens navn: ���������������<br />
6. Institusjonens identifikasjonsnummer: ����������<br />
Blankettens gyldighetstid Utstedelsesdato for blanketten<br />
a) Fra: ��/��/����<br />
b) Til: ��/��/����<br />
c) ��/��/����<br />
( 1 )<br />
Institusjonens underskrift og stempel<br />
d)
Nr. 10/272 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
a) Denne blankett er personlig og kan ikke overdras.<br />
VEILEDNING<br />
Blanketten skal fylles ut med blokkbokstaver<br />
b) Denne blankett gir alle medlemmer i trygdeordningen og deres familiemedlemmer rett til å motta alle naturalytelser som fra et medisinsk synspunkt<br />
viser seg nødvendige under et opphold på en annen medlemsstats territorium, idet det tas hensyn til ytelsenes art og oppholdets varighet.<br />
c) Når en person har behov for ytelser, herunder sykehusbehandling, skal dette dokument framlegges for behandleren.<br />
FOTNOTER<br />
( 1 ) Nasjonalt kjennetegn for staten der institusjonen som fyller ut blanketten ligger: IT = Italia; NL = Nederland; AT = Østerrike; PT = Portugal;<br />
UK = Det forente kongerike; IS = Island; LI = Liechtenstein; CY = Kypros; LV = Latvia; LT = Litauen; HU = Ungarn; MT = Malta; PL = Polen;<br />
SK = Slovakia; CH = Sveits.<br />
( 2 ) Dersom familiemedlemmet ikke har et personlig identifikasjonsnummer, oppgis det personlige identifikasjonsnummeret til den person<br />
familiemedlemmets rettigheter er avledet fra.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/273<br />
DEN ADmINISTRATIVE KOmmISJON<br />
FOR TRyGD<br />
FOR VANDREARBEIDERE<br />
E 119<br />
ATTEST Om RETT TIL NATURALyTELSER VED OPPHOLD I EN ANNEN mEDLEmSSTAT<br />
(Denne blankett kan benyttes bare av visse stater i en overgangsperiode. Blankett E 111 kan ikke utstedes eller<br />
benyttes etter 31. desember 2005, da det europeiske helsetrygdkortet innføres i alle medlemsstater.)<br />
NB!<br />
Dette dokument gir ikke rett til ytelser dersom formålet med reisen er å motta medisinsk behandling.<br />
Opplysninger om den berettigede<br />
1. Etternavn: ����������������������������������������<br />
2. Fornavn: ����������������������������������������<br />
3. Fødselsdato:��/��/����<br />
4. Personlig identifikasjonsnummer( 2 ):����������������������<br />
5. Adresse i den stat der den berørte person søker arbeid:���������������<br />
Opplysninger om institusjonen på bo- eller oppholdsstedet( 3 )<br />
6. Institusjonens navn: ��������������������������������������<br />
7. Institusjonens identifikasjonsnummer: ����������<br />
8. Adresse: ������������������������������������������<br />
9. Deres blankett: � E 107 av ��/��/���� � E 115 av ��/��/����<br />
10. Vedkommende person har rett til kontantytelser<br />
10.1 � for seg selv<br />
10.2 � for sine familiemedlemmer<br />
( 1 )
Nr. 10/274 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
11. Ved arbeidsudyktighet kan kontantytelsene utbetales<br />
11.1 � for et tidsrom som ikke overstiger tidsrommet for ytelser ved arbeidsløshet<br />
11.2 � for sykdomstilfeller inntruffet senest ��/��/����, i<br />
��dager ��uker<br />
12. Disse kontantytelsene utbetales<br />
12.1 � av oss<br />
12.2 � av dere for vår regning<br />
13. Ytelsen skal utbetales<br />
13.1 � for samme ukedager som er fastsatt for arbeidsløshetstrygden<br />
13.2 � for alle ukedager unntatt � mandag � tirsdag � onsdag<br />
� torsdag � fredag � lørdag<br />
� søndag<br />
14. Ytelsen utbetales med et nettobeløp per dag som( 4 )<br />
14.1 � svarer til beløpet fastsatt for arbeidsløshetstrygden<br />
14.2 � utgjør ......................... dersom den trygdede ikke er innlagt på sykehus<br />
Opplysninger om den kompetente institusjon<br />
eller............................ dersom den trygdede er innlagt på sykehus<br />
15. Institusjonens navn: ��������������������������������������<br />
16. Institusjonens identifikasjonsnummer: ����������<br />
17. Adresse: ������������������������������������������<br />
18. Stempel: 19. Dato: ��/��/����<br />
20. Underskrift:
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/275<br />
Veiledning for den arbeidsløse<br />
VEILEDNING<br />
Blanketten skal fylles ut med blokkbokstaver<br />
For å få kontantytelser til deg selv ved arbeidsudyktighet eller sykehusinnleggelse, skal du (med mindre du oppholder deg i Nederland) framlegge<br />
ovennevnte blankett samt arbeidsudyktighetsattest utstedt av behandlende lege for følgende institusjon:<br />
i Belgia, «la mutualité» (sykekasse) etter eget valg,<br />
i Danmark, kommunekontoret på oppholdsstedet,<br />
i Tyskland, en sykekasse etter eget valg,<br />
i Hellas, som hovedregel det regionale eller lokale kontor av trygdeinstituttet (IKA),<br />
i Spania, «Dirección Provincial del Instituto Nacional de la Seguridad Social» (Provinskontoret for den statlige trygdeinstitusjon) på oppholds- eller<br />
bostedet,<br />
i Frankrike, «Caisse primaire d’assurance-maladie» (den lokale sykekasse),<br />
i Irland, «Department of Social and Family Affairs» (sosial- og familiedepartementet), Dublin 2,<br />
i Italia, «Azienda sanitaria locale» (ASL) (den lokale avdeling av helseadministrasjonen),<br />
i Luxembourg, «Caisse de maladie des ouvriers» (arbeidernes sykekasse),<br />
i Nederland skal en erklæring om arbeidsudyktighet sendes til det lokale «Uitvoering werknemersverzekeringen» (UWV), som utbetaler ytelser ved<br />
arbeidsløshet,<br />
i Portugal, for fastlandet: «Centro Regional de Segurança Social» (regionalt trygdesenter) på oppholds- eller bostedet, for madeira: «Direcção<br />
Regional de Segurança Social» (regionalt trygdekontor), Funchal, for Azorene: «Direcção Regional de Segurança Social» (regionalt trygdekontor),<br />
Angra do Heroísmo,<br />
i Det forente kongerike, «Department for Work and Pensions, The Pension Service, International Pension Centre», (sosial- og pensjonsdepartementet,<br />
pensjonsavdelingen, internasjonalt pensjonssenter), Tyneview Park, Newcastle-upon-Tyne, eller for Nord-Irland: «Department for Social Development,<br />
Overseas Benefits Unit» (departementet for sosial utvikling, kontoret for oversjøiske ytelser), Block 2, Castle Buildings, Belfast,<br />
i Østerrike, den kompetente «Gebietskrankenkasse» (regional sykekasse) på bo- eller oppholdsstedet,<br />
i Finland, lokalkontoret til «Kansaneläkelaitos» (trygdeinstitusjonen),<br />
i Island, «Tryggingastofnun rikisins» (statens trygdeinstitusjon), Reykjavik,<br />
i Liechtenstein, «Amt für Volkswirtschaft» (kontoret for nasjonaløkonomi), Vaduz,<br />
i Norge, det lokale trygdekontoret på bo- eller oppholdsstedet,<br />
i Sverige, «försäkringskassan» (trygdekontoret) på bo- eller oppholdsstedet,<br />
i Sveits, «Gemeinsame Einrichtung KVG – Institution commune LAMal – Istituzione commune LAMal» (felles institusjon opprettet i henhold til<br />
forbundslovgivningen om syketrygd), Solothurn,<br />
i Tsjekkia, «územní organizační jednotky České správy sociálního zabezpečení»,<br />
i Latvia, «Valsts sociālās apdrošināšanas aģentūra» (det nasjonale trygdekontor),<br />
i Litauen, «Valstybinio socialinio draudimo fondo valdybos teritorinial skyriai» (de lokale avdelingene av det nasjonale trygdekontor),<br />
i Slovakia, «Sociálna poisťovňa» (trygdekontoret), Bratislava,<br />
i Estland, «Eesti Haigekassa» (estlandsk syketrygd),<br />
på malta, «Department of Social Security» (sosialdepartementet), Valletta,<br />
i Polen, «Wojewódzkiego Urzędu Pracy», (WUP),<br />
i Ungarn, «Megyei Egészségbiztosítási Pénztár» (det lokale kompetente kontor for syketrygd),<br />
i Slovenia, «Zavod za zdravstveno zavarovanje Slovenije (ZZZS)» (den slovenske institusjon for syketrygd), det kompetente regionkontor på bo- eller<br />
oppholdsstedet,<br />
på Kypros, helsedepartementet.
Nr. 10/276 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
FOTNOTER<br />
(1) Nasjonalt kjennetegn for staten der institusjonen som fyller ut blanketten ligger: BE = Belgia; DK = Danmark; DE = Tyskland; GR = Hellas;<br />
ES = Spania; FR = Frankrike; IE = Irland; LU = Luxembourg; FI = Finland; SE = Sverige; IT = Italia; NL = Nederland; AT = Østerrike;<br />
PT = Portugal; UK = Det forente kongerike; NO = Norge; IS = Island; LI = Liechtenstein; CZ = Tsjekkia; CY = Kypros; EE = Estland;<br />
LV = Latvia; LT = Litauen; HU = Ungarn; MT = Malta; PL = Polen; SI = Slovenia; SK = Slovakia; CH = Sveits.<br />
(2) Dersom familiemedlemmet ikke har et personlig identifikasjonsnummer, oppgis det personlige identifikasjonsnummeret til den person<br />
familiemedlemmets rettigheter er avledet fra.<br />
(3) Fylles ut bare dersom blanketten utstedes etter anmodning fra institusjonen på bo- eller oppholdsstedet.<br />
(4) Fylles ut bare dersom kontantytelsene skal betales av institusjonen på bo- eller oppholdsstedet.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/277<br />
KOMMISJONEN FOR DE EUROPEISKE FELLESSKAP<br />
HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap, særlig artikkel 211 annet strekpunkt, og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1)<br />
2)<br />
Et av målene med endringene av rådsdirektiv 85/611/<br />
EØF av 20. desember 1985 om samordning av lover<br />
og forskrifter om visse foretak for kollektiv investering<br />
i verdipapirer (UCITS-fond)( 1 ), innført ved direktiv<br />
2001/108/EF( 2 ), var å gi UCITS-fond muligheten til å<br />
investere i et bredere utvalg av finansielle instrumenter<br />
og til å anvende moderne investeringsteknikker. Denne<br />
utvidelsen av tillatte investeringer omfatter ikke bare<br />
pengemarkedsinstrumenter, bankinnskudd, andeler i<br />
UCITS-fond og andre foretak for kollektiv investering:<br />
UCITS-fond kan nå også anvende finansielle derivater<br />
som et ledd i sin alminnelige investeringsstrategi, og ikke<br />
bare til sikringsformål.<br />
Et annet mål med endringene var å sikre vern av<br />
investorene. Det endrede direktiv 85/611/EØF oppretter<br />
derfor et omfattende risikobegrensningssystem. For<br />
å sikre at risikoene knyttet til nye typer finansielle<br />
instrumenter, særlig derivater, behørig og nøyaktig<br />
overvåkes, måles og håndteres, skal forvaltningsselskaper<br />
og investeringsselskaper anvende egnede framgangsmåter<br />
for risikoberegning under vedkommende myndigheters<br />
tilsyn. Ved hjelp av disse framgangsmåtene skal de<br />
særlig til enhver tid kunne overvåke, måle og håndtere<br />
risikoen forbundet med posisjonene og deres bidrag til<br />
porteføljens samlede risikoprofil. Forvaltningsselskaper<br />
og investeringsselskaper må videre anvende metoder<br />
for å nøyaktig og uavhengig vurdere verdien av<br />
ikke-børsomsatte derivater. Ifølge bestemmelsene i<br />
( 1 ) EFT L 375 av 31.12.1985, s. 3. Direktivet sist endret ved europaparlaments-<br />
og rådsdirektiv 2001/108/EF (EFT L 41 av 13.2.2002, s. 35).<br />
( 2 ) EFT L 41 av 13.1.2002, s. 35.<br />
KOmmISJONSREKOmmANDASJON<br />
av 27. april 2004<br />
om bruk av finansielle derivater for foretak for kollektiv investering i omsettelige<br />
verdipapirer (UCITS-fond)(*)<br />
(*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 144 av 30.4.2004, s. 33,<br />
er omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 12/2005 av 4. februar 2005<br />
om endring av EØS-avtalens vedlegg IX (Finansielle tjenester), se EØS<strong>tillegget</strong><br />
til Den europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005, s. 16.<br />
[meddelt under nummer K(2004) 1541/1]<br />
(2004/383/EF)<br />
3)<br />
4)<br />
5)<br />
2008/EØS/10/16<br />
direktiv 85/611/EØF skal medlemsstatene opprette en<br />
tilstrekkelig ramme for et UCITS-fonds risikoberegning<br />
og -håndtering. For å fremme utviklingen av en slik<br />
ramme og sikre en harmonisert metode, bør det anbefales<br />
visse felles grunnprinsipper for risikoberegning.<br />
I kontaktutvalget for UCITS-fond ble man enige<br />
om fordelene ved å formulere grunnprinsipper som<br />
medlemsstatene bør ta hensyn til. Disse prinsippene<br />
bør hjelpe medlemsstatene å sikre et likeverdig og<br />
effektivt vern av investorene i hele Fellesskapet, og like<br />
konkurranseforhold for UCITS-fond og -produkter som<br />
omfattes av ulike nasjonale regler.<br />
Når det gjelder grensen for den samlede risikoen knyttet<br />
til derivater, som er fastsatt i artikkel 21 nr. 3 første ledd i<br />
direktiv 85/611/EØF, og lånegrensen fastsatt i artikkel 36<br />
nr. 2 i nevnte direktiv, bør grensen for et UCITS-fonds<br />
samlede risiko avklares.<br />
Et UCITS-fonds samlede risiko må vurderes på grunnlag<br />
av både risikoen for mislighold fra UCITS-fondets side<br />
og den gjeldsgraden som skyldes bruk av finansielle<br />
derivater. Det bør derfor sikres at et UCITS-fonds<br />
markedsrisiko måles på en hensiktsmessig måte. Det<br />
er derfor nødvendig å anbefale mulige metoder for<br />
måling av markedsrisiko gjennom å avklare vilkårene for<br />
anvendelse av følgende metoder: forpliktelsesmetoden,<br />
«Value at Risk»-metoden (VaR-metoden) og stresstester.
Nr. 10/278 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
6)<br />
7)<br />
8)<br />
9)<br />
Av samme årsak er det hensiktsmessig å anbefale visse<br />
elementer til den metoden som skal anvendes for å<br />
vurdere gjeldsgraden til et UCITS-fonds portefølje, som<br />
stammer fra bruk av finansielle derivater.<br />
I henhold til artikkel 21 nr. 3 annet ledd i direktiv<br />
85/611/EØF skal det ved beregning av et UCITS-fonds<br />
risiko tas hensyn ikke bare til den nåværende verdien av<br />
underliggende, men også til motpartsrisikoen, framtidige<br />
markedssvingninger og tiden som er tilgjengelig for å<br />
realisere posisjonene. Når det gjelder motpartsrisiko<br />
knyttet til ikke-børsomsatte derivater, er det fastsatt<br />
spesifikke krav i artikkel 22 nr. 1 annet ledd i nevnte<br />
direktiv. På bakgrunn av disse kravene bør metoden for<br />
å beregne motpartsrisikoen i forbindelse med finansielle<br />
derivater avklares, samt forholdet mellom den og de<br />
metodene og kriteriene som er fastsatt i europaparlamentsog<br />
rådsdirektiv 2000/12/EF av 20. mars 2000 om adgang<br />
til å starte og utøve virksomhet som kredittinstitusjon( 1 ).<br />
I henhold til artikkel 21 nr. 3 tredje ledd i direktiv<br />
85/611/EØF skal risikoen for det finansielle derivatets<br />
underliggende tas med når grensene for investering<br />
hos samme utsteder, fastsatt i artikkel 22 i nevnte<br />
direktiv, skal beregnes. I henhold til nevnte bestemmelse<br />
kan medlemsstatene dersom et UCITS-fond investerer<br />
i indeksbaserte finansielle derivater, tillate at disse<br />
investeringene til sammen ikke er innenfor grensene<br />
for investering hos samme utsteder fastsatt i artikkel 22.<br />
Det er derfor hensiktsmessig å anbefale standarder for<br />
hvordan grenser for investering hos samme utsteder skal<br />
anvendes med hensyn til finansielle derivater.<br />
Et salg uten dekning er en transaksjon der UCITS-fondet<br />
utsettes for risikoen ved å måtte kjøpe verdipapirer til en<br />
høyere pris enn den verdipapirene leveres til, og dermed<br />
lider et økonomisk tap og risikerer å ikke kunne levere<br />
det underliggende finansielle instrumentet for oppgjør<br />
på transaksjonens forfallsdato. Slike risikoer er alltid<br />
relevante for transaksjoner der UCITS-fondet må kjøpe<br />
verdipapirer i markedet for å oppfylle sine forpliktelser.<br />
I slike tilfeller utsettes UCITS-fondet for risikoen ved å<br />
ikke kunne oppfylle alle eller noen av sine forpliktelser<br />
i henhold til vilkårene for en transaksjon med finansielle<br />
derivater. Artikkel 42 i direktiv 85/611/EØF inneholder<br />
derfor et generelt forbud mot at UCITS-fond foretar salg<br />
uten dekning for å unngå store tap. Dersom en transaksjon<br />
med finansielle derivater har samme finansielle profil<br />
som et salg uten dekning, er imidlertid risikoene som<br />
vanligvis er forbundet med salg uten dekning, ikke<br />
alltid like relevante. Det er derfor hensiktsmessig å<br />
( 1 ) EFT L 126 av 26.5.2000, s. 1.<br />
avklare begrepet salg uten dekning med hensyn til<br />
finansielle derivater, og å anbefale kriterier som skal<br />
få anvendelse på dekning av derivattransaksjoner, for å<br />
fremme overholdelse av artikkel 42.<br />
10) Denne rekommandasjon er første skritt mot en ensartet<br />
forståelse av metoder for risikoberegning i forbindelse<br />
med UCITS-fond. Metodene for risikoberegning utvikles<br />
imidlertid kontinuerlig. Det kan derfor bli nødvendig med<br />
ytterligere tiltak for å ta hensyn til den videre utvikling,<br />
som f.eks. Basel-avtalen om kapitaldekning (Basel II)<br />
og det tilsvarende kommende fellesskapsdirektiv om<br />
kapitalkrav til banker og investeringsforetak.<br />
11) Denne rekommandasjon inneholder visse grunnleggende<br />
faktorer som medlemsstatene bør ta hensyn til ved<br />
gjennomføring av direktiv 85/611/EØF, endret ved<br />
direktiv 2001/108/EF. Det bør bemerkes at hensikten<br />
med denne rekommandasjon ikke er å gi uttømmende<br />
retningslinjer om UCITS-fonds bruk av finansielle<br />
derivater, men å skissere enkelte prinsipper som kan<br />
anses som et vesentlig grunnlag for en felles metode for<br />
risikoberegning for UCITS-fond —<br />
UTFORMET DENNE REKOMMANDASJON:<br />
Ved gjennomføring av direktiv 85/611/EØF bør medlemsstatene<br />
anvende følgende:<br />
1. Risikoberegningssystemer tilpasset UCITS-fondenes<br />
risikoprofil<br />
Ved anvendelse av artikkel 21 nr. 1 i direktiv 85/611/EØF<br />
anbefales medlemsstatene å sikre at forvaltningsselskaper og<br />
investeringsselskaper anvender risikoberegningssystemer som<br />
er tilpasset et UCITS-fonds risikoprofil, for å sikre en nøyaktig<br />
vurdering av alle vesentlige risikoer forbundet med UCITSfondet<br />
under tilsyn av vedkommende myndigheter.<br />
2. En harmonisert fortolkning av begrensningene av<br />
UCITS-fondets risiko<br />
2.1. begrensninger av et UCits-fonds samlede risiko knyttet<br />
til derivater og overordnet risiko<br />
Medlemsstatene anbefales å sikre at den samlede risikoen<br />
knyttet til finansielle derivater ikke kan overstige 100 % av<br />
UCITS-fondets netto andelsverdi (NAV), slik at UCITSfondets<br />
overordnede risiko ikke kan overstige 200 % av NAV<br />
på permanent basis.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/279<br />
2.2. begrensning av muligheten for midlertidige lån<br />
Medlemsstatene anbefales å sikre at UCITS-fondets<br />
overordnede risiko ikke kan økes med mer enn 10 % ved hjelp<br />
av midlertidige lån, slik at UCITS-fondets overordnede risiko<br />
ikke under noen omstendighet kan overstige 210 % av NAV.<br />
2.3. felles anvendelse av nr. 3 og 4<br />
Ved anvendelsen av den samlede risikogrensen på 100 % for<br />
derivater, anbefales medlemsstatene å sikre at både nr. 3 og 4<br />
overholdes.<br />
3. Tilpassede standarder for måling av markedsrisiko<br />
3.1. tilpasning av metoder for risikoberegning til et UCitsfonds<br />
risikoprofil<br />
I samsvar med det overordnede prinsippet nevnt i nr. 1 og<br />
fastsatt i artikkel 21 nr. 1 i direktiv 85/611/EØF, anbefales<br />
medlemsstatene å tillate ulike metodiske tilnærminger ut fra<br />
om UCITS-fondet kan anses som «enkelt», med generelt<br />
færre og enklere derivatposisjoner som f.eks. omfatter et fåtall<br />
standardiserte opsjoner, eller «avansert». For å skille mellom<br />
og definere disse kategoriene mer nøyaktig, kreves ytterligere<br />
arbeid i samsvar med nr. 3.4. I påvente av at dette arbeidet<br />
fullføres bør medlemsstatene gradvis innføre en mer tilpasset<br />
metode for å måle markedsrisiko i samsvar med nr. 3.2 og<br />
3.3.<br />
3.2. enkelt UCits-fond<br />
3.2.1. Anvendelse av forpliktelsesmetoden<br />
Medlemsstatene anbefales å anmode sine vedkommende<br />
myndigheter om å sikre at markedsrisikoen knyttet til enkle<br />
UCITS-fond vurderes på en tilfredsstillende måte ved<br />
hjelp av forpliktelsesmetoden, som innebærer at et UCITSfonds<br />
derivatposisjoner konverteres til den tilsvarende<br />
posisjonen i de underliggende eiendelene. Ved anvendelse<br />
av forpliktelsesmetoden bør medlemsstatenes vedkommende<br />
myndigheter også ta hensyn til kriterier som f.eks. UCITSfondets<br />
overordnede risiko som følge av anvendelse av<br />
finansielle derivater, arten, antallet og hyppigheten av samt<br />
formålet for de kontraktene som UCITS-fondet har inngått, og<br />
forvaltningsmetodene som anvendes.<br />
3.2.2. Tekniske detaljer<br />
Når det gjelder opsjoner, anbefales medlemsstatene å tillate<br />
anvendelse av deltametoden, som er basert på opsjonsprisens<br />
følsomhet for marginale endringer i prisen på de underliggende<br />
finansielle instrumentene. Konverteringen av børsomsatte<br />
terminkontrakter, ikke-børsomsatte terminkontrakter og<br />
bytteavtaler bør avhenge av de underliggende kontraktenes<br />
spesifikke karakter. Når det gjelder enkle kontrakter, vil<br />
kontraktens markedsverdi som regel være relevant.<br />
3.2.3. Oppfordring til å overveie ytterligere beskyttelsestiltak<br />
Medlemsstatene skal vurdere om det kreves ytterligere<br />
beskyttelsestiltak i forbindelse med anvendelse av<br />
forpliktelsesmetoden, som f.eks. en egnet øvre grense for<br />
samlet risiko knyttet til finansielle derivater på under 100 %<br />
av NAV for enkle UCITS-fond.<br />
3.3. avanserte UCits-fond<br />
3.3.1. Vanlig anvendelse av VaR-metoden med stresstester<br />
Når det gjelder «avanserte UCITS-fond», anbefales<br />
medlemsstatene å kreve at forvaltningsselskaper og<br />
investeringsselskaper regelmessig anvender en VaR-metode.<br />
Med VaR-metoden beregnes det høyeste mulige tap av et<br />
UCITS-fonds portefølje innenfor en viss tidshorisont og med et<br />
visst konfidensintervall. Medlemsstatene anbefales å kreve at<br />
forvaltningsselskaper og investeringsselskaper også anvender<br />
stresstester for å lette risikohåndteringen i forbindelse med<br />
eventuelle unormale markedssvingninger. Stresstester måler<br />
hvordan ekstreme finansielle eller økonomiske hendelser<br />
påvirker porteføljens verdi på et gitt tidspunkt.<br />
3.3.2. Oppfordring til å utvikle felles referansestandarder<br />
som et neste skritt<br />
Når det gjelder anvendelse av VaR-metoder, anbefales<br />
medlemsstatene å kreve at det brukes hensiktsmessige<br />
standarder i samsvar med nr. 3.1. Medlemsstatene bør derfor<br />
vurdere følgende parametrer som en mulig referanse: et<br />
konfidensintervall på 99 %, en eiertid på en måned og<br />
«nyeste» volatilitet, dvs. høyst et år fra beregningsdatoen,<br />
med forbehold for ytterligere prøvinger fra vedkommende<br />
myndigheters side. Når det som følge av ytterligere arbeid<br />
fra medlemsstatenes side er utviklet felles standarder i<br />
samsvar med nr. 3.4, bør medlemsstatene bare tillate at<br />
forvaltningsselskaper og investeringsselskaper avviker fra<br />
disse standardene i enkelttilfeller, etter at vedkommende<br />
myndigheter har gjennomført en tilfredsstillende undersøkelse<br />
i samsvar med nr. 3.3.3.<br />
3.3.3. Interne risikoberegningsmodeller<br />
Dersom et forvaltningsselskap eller investeringsselskap foreslår<br />
interne risikoberegningsmodeller, anbefales medlemsstatene<br />
bare å godta de som er underlagt hensiktsmessige sikkerhetstiltak,<br />
herunder de som er nevnt i denne rekommandasjon. Modellene<br />
bør undersøkes på egnet måte av vedkommende nasjonale<br />
myndigheter. Medlemsstatene anbefales dessuten å legge fram<br />
en liste over de modellene som er godkjent av vedkommende<br />
nasjonale myndigheter, og gjøre dem tilgjengelige for<br />
allmennheten på egnet måte.
Nr. 10/280 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
3.4. anbefaling om å fortsette arbeidet<br />
Ettersom disse metodene for risikoberegning må forbedres<br />
ytterligere, anbefales medlemsstatene å oppmuntre sine<br />
vedkommende myndigheter til å fortsette arbeidet med å utvikle<br />
mer avanserte og detaljerte metoder for risikoberegning, og på<br />
denne måten utvikle en ensartet metode for hele Fellesskapet.<br />
Det gjelder særlig:<br />
a) kriterier for å skille mellom avanserte og enkle UCITSfond,<br />
b) konvertering av finansielle derivater til tilsvarende<br />
underliggende eiendeler og avregning av de finansielle<br />
derivatenes underliggende posisjoner ved anvendelse av<br />
forpliktelsesmetoden,<br />
c) beste praksis når det gjelder VaR og stresstester,<br />
d) standarder som interne modeller må følge for å kunne<br />
brukes av UCITS-fond.<br />
4. Tilpassede standarder for vurdering av gjeldsgrad<br />
4.1. anvendelse av forpliktelsesmetoden<br />
I mangel av de avanserte metodene nevnt i nr. 4.2<br />
anbefales medlemsstatene å oppfordre til anvendelse av<br />
forpliktelsesmetoden for å vurdere et UCITS-fonds gjeldsgrad,<br />
kombinert med de VaR-metoder og stresstester som kreves for<br />
å vurdere avanserte UCITS-fonds markedsrisiko i henhold til<br />
nr. 3.3.<br />
Medlemsstatene anbefales dessuten å tillate at<br />
forvaltningsselskaper og investeringsselskaper som anvender<br />
forpliktelsesmetoden i samsvar med nr. 3.2, også anvender<br />
forpliktelsesmetoden for å vurdere gjeldsgraden.<br />
4.2. oppfordring til å tillate anvendelse av mer avanserte<br />
metoder<br />
Når det gjelder avanserte UCITS-fond i henhold til nr. 3.3,<br />
bør medlemsstatene, forutsatt at tilsynsmyndighetene<br />
er fullstendig overbevist om at et gitt forvaltningsselskap<br />
eller investeringsselskap allerede har utviklet og testet en<br />
hensiktsmessig metode for å vurdere gjeldsgraden ved<br />
hjelp av VaR-metoder og stresstester, og forutsatt at samme<br />
selskap har behørig dokumentert denne metoden, vurdere å<br />
godkjenne den for vurdering av gjeldsgrad. Medlemsstatene<br />
anbefales derfor spesifikt å vurdere metoder som bygger på en<br />
sammenligningsstandard, som f.eks. VaR-/stresstestverdien av<br />
en egnet referanseportefølje som er i samsvar med et UCITSfonds<br />
investeringsstrategi, eller VaR-/stresstestverdien av et<br />
egnet referansemål.<br />
4.3. anbefaling om å fortsette arbeidet<br />
Medlemsstatene anbefales å ta hensyn til at metodene for<br />
vurdering av et UCITS-fonds gjeldsgrad må videreutvikles,<br />
særlig med hensyn til høyeste tillatte VaR-/stresstestverdi som<br />
tilsvarer en samlet risiko på 200 % av et UCITS‑fonds netto<br />
andelsverdi. De bør derfor oppmuntre sine vedkommende<br />
nasjonale myndigheter til å fortsette arbeidet med å utvikle mer<br />
avanserte og sammensatte metoder for å vurdere gjeldsgrad, med<br />
sikte på å utvikle en ensartet metode for hele Fellesskapet.<br />
5. Anvendelse av egnede standarder og anerkjente<br />
risikoreduserende teknikker for å begrense<br />
motpartsrisikoen<br />
5.1. kriterier for begrensning av motpartsrisiko ved ikkebørsomsatte<br />
derivater<br />
Medlemsstatene anbefales å sikre at alle derivattransaksjoner<br />
som anses å være uten motpartsrisiko, foretas på en børs der<br />
oppgjørssentralen oppfyller følgende vilkår: den har en egnet<br />
ytelsesgaranti og kjennetegnes ved en daglig vurdering av<br />
markedsverdien av derivatposisjonene og en marginberegning<br />
som foretas minst daglig.<br />
5.2. anbefaling om å bruke høyeste mulige tap<br />
Medlemsstatene anbefales å kreve at hver motparts risiko ved<br />
transaksjoner med ikke-børsomsatte derivater skal måles på<br />
grunnlag av UCITS-fondets høyeste mulige tap ved mislighold<br />
fra motpartens side, og ikke på grunnlag av kontraktens fiktive<br />
verdi.<br />
5.3. oppfordring til å bruke standardene fastsatt i direktiv<br />
2000/12/ef som første referanse<br />
I samsvar med de fastsatte kvantitative tilsynsgrensene<br />
som allerede er innført ved direktiv 2001/108/EF, anbefales<br />
medlemsstatene å kreve at motpartsrisikoen med hensyn<br />
til ikke-børsomsatte derivater vurderes i samsvar med<br />
markedsverdimetoden fastsatt i europaparlaments- og<br />
rådsdirektiv 2000/12/EF( 1 ), uavhengig av behovet for<br />
hensiktsmessige modeller for prisfastsetting når markedsprisen<br />
ikke er tilgjengelig. Medlemsstatene bør dessuten kreve at<br />
metoden med full likeverdig kreditt fastsatt i direktiv 2000/12/EF<br />
anvendes, herunder en ytterligere metode som avspeiler mulig<br />
framtidig risiko.<br />
( 1 ) EFT L 375 av 31.12.1985, s. 3. Direktivet sist endret ved europaparlaments-<br />
og rådsdirektiv 2001/108/EF (EFT L 41 av 13.2.2001, s. 35).
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/281<br />
5.4. godkjenning av sikkerhet for vurdering av et UCitsfonds<br />
motpartsrisiko<br />
5.4.1. Allmenne kriterier<br />
Medlemsstatene anbefales å tillate godkjenning av sikkerhet<br />
for å redusere et UCITS-fonds motpartsrisiko, forutsatt at<br />
sikkerheten, i samsvar med tilsynsreglene fastsatt i direktiv<br />
2000/12/EF og samtidig som det tas hensyn til den videre<br />
utvikling:<br />
a) daglig markedsvurderes og overstiger risikobeløpets<br />
verdi,<br />
b) bare utsettes for ubetydelig risiko (f.eks. statsobligasjoner<br />
med høyeste kredittvurdering eller kontanter) og er likvid,<br />
c) innehas av en tredjepart som ikke har noen forbindelse<br />
med sikkerhetsstilleren eller som er rettslig beskyttet mot<br />
konsekvensene av mislighold fra en nærstående parts<br />
side,<br />
d) når som helst og fullt ut kan realiseres av UCITS-fondet.<br />
5.4.2. Grenser for risikokonsentrasjon<br />
I samsvar med det allmenne prinsippet om risikospredning<br />
anbefales medlemsstatene å sikre at et gitt foretaks eller<br />
konserns motpartsrisiko, etter at det er tatt hensyn til eventuell<br />
sikkerhet som er mottatt fra foretaket eller konsernet, ikke kan<br />
overstige grensen på 20 % som er fastsatt i direktiv 85/611/<br />
EØF, både på individuelt nivå i henhold til artikkel 22 nr. 2<br />
annet ledd, og på konsernplan i henhold til artikkel 22 nr. 5 i<br />
nevnte direktiv.<br />
5.5. godkjenning av avregning<br />
Medlemsstatene anbefales å tillate at UCITS-fondene avregner<br />
sine ikke-børsomsatte derivatposisjoner overfor samme<br />
motpart, forutsatt at framgangsmåtene for avregning oppfyller<br />
vilkårene fastsatt i direktiv 2000/12/EF og at de er basert på<br />
bindende avtaler.<br />
6. Anvendelse av hensiktsmessige metoder ved begrensning<br />
av utstederrisiko<br />
6.1. tilpasning av metodene for risikoberegning til de<br />
forskjellige typer derivater<br />
Ettersom det i artikkel 21 nr. 3 fjerde ledd i direktiv 85/611/<br />
EØF er fastsatt at finansielle derivater for å være omfattet<br />
av grensene for investering hos samme utsteder fastsatt i<br />
artikkel 22, bør konverteres til tilsvarende underliggende<br />
posisjoner, anbefales medlemsstatene å anvende metoder som<br />
egner seg for vedkommende derivattype. Medlemsstatene<br />
kan for eksempel tillate anvendelse av deltametoden for<br />
opsjoner. I tilfeller der denne metoden ikke er relevant, eller<br />
teknisk umulig på grunn av vedkommende finansielle derivats<br />
kompleksitet, kan medlemsstatene tillate anvendelse av en<br />
metode basert på høyeste mulige tap knyttet til derivatet som<br />
høyeste grensevurdering av solvensrisikoen.<br />
6.2. indeksbaserte derivater<br />
Når medlemsstatene benytter seg av adgangen til<br />
skjønnsutøvelse ved anvendelse av muligheten fastsatt i<br />
artikkel 21 nr. 3 tredje ledd i direktiv 85/611/EØF, anbefales de<br />
å vurdere hvorvidt den underliggende indeksen for et finansielt<br />
derivat oppfyller kravene i artikkel 22a i nevnte direktiv. Ved<br />
anvendelse av artikkel 21 nr. 2 og artikkel 21 nr. 3 tredje<br />
ledd i samme direktiv anbefales medlemsstatene å vurdere<br />
hvorvidt et forvaltningsselskap eller investeringsselskap<br />
generelt bør forhindres fra å bruke finansielle derivater basert<br />
på en indeks de selv har satt sammen i den hensikt å omgå<br />
grensene for utsteders egne investeringer fastsatt i artikkel<br />
22. Medlemsstatene anbefales også å vurdere om ikke et<br />
forvaltningsselskap eller investeringsselskap bør forhindres fra<br />
å bruke finansielle derivater basert på indekser som ikke er i<br />
samsvar med grensene fastsatt i artikkel 22a i direktiv 85/611/<br />
EØF.<br />
6.3. grenser for risikokonsentrasjon<br />
Medlemsstatene anbefales å kreve at forvaltningsselskaper<br />
eller investeringsselskaper legger sammen motpartsrisiko<br />
og utstederrisiko overfor samme enhet eller konsern ved<br />
anvendelse av grensen på 20 % av NAV fastsatt i artikkel 22<br />
nr. 2 annet ledd og artikkel 22 nr. 5 i direktiv 85/611/EØF.<br />
7. Anvendelse av relevante dekningsregler på transaksjoner<br />
med både børsomsatte og ikke-børsomsatte finansielle<br />
derivater<br />
7.1. egnet dekning uten kontantavregning<br />
Når det er fastsatt, enten automatisk eller etter motpartens<br />
valg, at det underliggende finansielle instrumentet ved forfall<br />
eller utøvelse skal leveres fysisk, og forutsatt at fysisk<br />
levering er vanlig praksis i forbindelse med vedkommende<br />
instrument, anbefales medlemsstatene å kreve at UCITSfondene<br />
har dette underliggende finansielle instrumentet i sine<br />
investeringsporteføljer.
Nr. 10/282 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
7.2. ekstraordinær erstatning med alternativ underliggende<br />
dekning uten kontantavregning<br />
I tilfeller der risikoen knyttet til de underliggende finansielle<br />
instrumentene for et derivat i tilstrekkelig grad kan dekkes av et<br />
annet underliggende finansielt instrument, og det underliggende<br />
finansielle instrumentet er svært likvid, bør medlemsstatene<br />
vurdere å gi UCITS-fondene tillatelse til unntaksvis å beholde<br />
andre likvide eiendeler som dekning, forutsatt at disse til<br />
enhver tid kan brukes til å kjøpe det underliggende finansielle<br />
instrumentet som skal leveres, og at den økte markedsrisikoen<br />
knyttet til denne type transaksjon er tilstrekkelig vurdert.<br />
7.3. erstatning med alternativ underliggende dekning ved<br />
kontantavregning<br />
Dersom det finansielle derivatet avregnes automatisk eller<br />
etter UCITS-fondets valg, bør medlemsstatene vurdere å<br />
gi UCITS-fondene tillatelse til ikke å ha det spesifikke<br />
underliggende instrumentet som dekning. I slike tilfeller<br />
anbefales medlemsstatene å vurdere følgende kategorier som<br />
akseptabel dekning:<br />
a) kontanter,<br />
b) likvide gjeldsinstrumenter (f.eks. statsobligasjoner med<br />
høyeste kredittvurdering) med tilstrekkelig sikkerhet<br />
(særlig marginfradrag),<br />
c) andre svært likvide eiendeler som er anerkjent av<br />
vedkommende myndigheter på grunn av sin sammenheng<br />
med det underliggende for de finansielle derivatene, under<br />
forutsetning av tilstrekkelig sikkerhet (f.eks. marginfradrag,<br />
der det er relevant).<br />
Ved anvendelse av artikkel 42 i direktiv 85/611/EØF bør<br />
medlemsstatene anse et instrument som «likvid» dersom det<br />
kan omgjøres til kontanter innen syv virkedager til en kurs<br />
som ligger nært opptil den aktuelle verdifastsettelsen av det<br />
finansielle instrumentet på dets eget marked. Medlemsstatene<br />
anbefales å sikre at det tilsvarende kontantbeløpet står<br />
til UCITS-fondenes rådighet på det finansielle derivatets<br />
forfallsdato/sluttdato eller utøvelsesdato.<br />
7.4. beregning av dekningsnivået<br />
Medlemsstatene anbefales å kreve at dekningsnivået beregnes<br />
i samsvar med forpliktelsesmetoden.<br />
7.5. det underliggende finansielle instrumentets art<br />
Medlemsstatene anbefales å kreve at de finansielle<br />
derivatenes underliggende finansielle instrumenter, enten de<br />
skal kontantavregnes eller leveres fysisk, samt finansielle<br />
instrumenter som fungerer som dekning, må være i<br />
samsvar med direktivet og med det enkelte UCITS-fondets<br />
investeringsstrategi.<br />
7.6. anbefaling om å fortsette det felles arbeidet<br />
Når det gjelder dekning for transaksjoner med finansielle<br />
derivater, anbefales medlemsstatene å stimulere sine<br />
vedkommende myndigheter til å fastsette en felles typologi for<br />
transaksjoner med finansielle derivater der risikoprofilen ved<br />
et udekket salg kan kartlegges.<br />
8. Medlemsstatene oppfordres til, om mulig innen<br />
30. september 2004, å underrette Kommisjonen om de tiltak<br />
de har truffet i henhold til denne rekommandasjon, og til, i<br />
den grad det er mulig, innen 28. februar 2005 å underrette<br />
Kommisjonen om de første resultatene av gjennomføringen.<br />
9. Denne rekommandasjon er rettet til medlemsstatene.<br />
Utferdiget i Brussel, 27. april 2004.<br />
For Kommisjonen<br />
Frederik BOLKESTEIN<br />
Medlem av Kommisjonen
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/283<br />
KOMMISJONEN FOR DE EUROPEISKE FELLESSKAP<br />
HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap, særlig artikkel 211 annet strekpunkt, og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1)<br />
2)<br />
For å forbedre opplysningene til investorer ble det<br />
innført bestemmelser om et forenklet prospekt i<br />
rådsdirektiv 85/611/EØF av 20. desember 1985 om<br />
samordning av lover og forskrifter om visse foretak<br />
for kollektiv investering i verdipapirer (UCITS-fond)<br />
( 1 ) ved europaparlaments- og rådsdirektiv 2001/107/<br />
EF( 2 ). Det forenklede prospektet er utformet for å gi<br />
klar informasjon om de vesentligste opplysningene som<br />
investor bør kjenne til før vedkommende investerer<br />
i et fond, på en måte som er lett å forstå for den<br />
alminnelige private investor. Det forenklede prospektet<br />
er også utformet for å forenkle markedsføring over<br />
landegrensene av andeler i UCITS-fond og for å brukes<br />
som et markedsføringsverktøy i hele Fellesskapet. Disse<br />
bestemmelsene understreker at vertsstater ikke kan be om<br />
andre tilføyelser eller endringer enn oversettelse. For å<br />
sikre at dette viktige elementet i investorvernet fungerer<br />
tilfredsstillende er det ønskelig å klargjøre kravene til<br />
innhold og framlegging av visse opplysninger som må<br />
inngå i det forenklede prospektet i henhold til oversikt C i<br />
vedlegg I til direktiv 85/611/EØF. Dette er avgjørende for<br />
å sikre en ensartet oppfatning av innholdet i oversikt C,<br />
og må skje så hensiktsmessig og raskt som mulig,<br />
samtidig som det tas hensyn til den nylige innarbeidingen<br />
i medlemsstatene og behovet for korrekt gjennomføring.<br />
For dette formål vil en klargjøring av definisjonene av<br />
innholdet i de relevante strekpunkter i oversikt C ikke<br />
være tilstrekkelig for å oppnå den nødvendige grad av<br />
harmonisering, som særlig er nært knyttet til valget og<br />
definisjonen av visse forholdstall knyttet til økonomiske<br />
opplysninger (dvs. utgifter og porteføljeomsetning).<br />
Fastsettelsen av disse forholdstallene, som er av avgjørende<br />
betydning for investoropplysningene, hører ikke inn under<br />
den reguleringsmyndighet som er tillagt Kommisjonen<br />
ved artikkel 53a i direktiv 85/611/EØF. Ettersom valget<br />
av forholdstall og deres struktur ikke omfattes av den<br />
gjennomføringsmyndighet som er tillagt Kommisjonen<br />
( 1 ) EFT L 375 av 31.12.1985, s. 3. Direktivet sist endret ved europaparlaments-<br />
og rådsdirektiv 2001/108/EF (EFT L 41 av 13.2.2001, s. 35).<br />
( 2 ) EFT L 41 av 13.2.2001, s. 20.<br />
KOmmISJONSREKOmmANDASJON<br />
av 27. april 2004<br />
om visse deler av innholdet i det forenklede prospektet omhandlet i oversikt C i vedlegg I<br />
til rådsdirektiv 85/611/EØF(*)<br />
(*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 144 av 30.4.2004, s. 42,<br />
er omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 12/2005 av 4. februar 2005<br />
om endring av EØS-avtalens vedlegg IX (Finansielle tjenester), se EØS<strong>tillegget</strong><br />
til Den europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005, s. 16.<br />
[meddelt under nummer K(2002) 1541/2]<br />
(2004/384/EF)<br />
3)<br />
4)<br />
5)<br />
2008/EØS/10/17<br />
ved nevnte direktiv, er en kommisjonsrekommandasjon<br />
for tiden eneste tilgjengelige middel for å underbygge<br />
en ensartet, uttømmende oppfatning av det relevante<br />
innholdet i oversikt C.<br />
Beskrivelsen av UCITS-fondets investeringsmål bør<br />
opplyse investorene om hvilket investeringsmål UCITSfondet<br />
har til hensikt å nå. Det er derfor ønskelig at det<br />
forenklede prospektet i kortfattet form inneholder en<br />
egnet beskrivelse av det ønskede investeringsresultatet,<br />
opplysninger om eventuelle tredjemannsgarantier som<br />
verner investorer, for eksempel mot et kursfall, eller om<br />
en minsteøkning av deres investeringsverdi samt om det<br />
er et mål at en indeks skal følges.<br />
I samsvar med kravene fastsatt i artikkel 24a nr. 1 og 2<br />
i direktiv 85/611/EØF bør beskrivelsen av UCITSfondets<br />
investeringsstrategi i det forenklede prospektet<br />
gjøre det mulig for den alminnelige investor å forstå på<br />
hvilken måte og med hvilke metoder investeringsmålet<br />
forventes nådd, samt gjøre investorene oppmerksomme<br />
på UCITS-fondets relevante egenskaper. Det er derfor<br />
ønskelig at det forenklede prospektet kort redegjør for<br />
de viktigste kategoriene av mulige instrumenter, UCITSfondets<br />
strategi for porteføljeforvaltning, eventuelt ved<br />
å gjøre oppmerksom på mulige risikokonsentrasjoner,<br />
samt de viktigste kjennetegnene ved de obligasjoner<br />
UCITS-fondet investerer i. Det er også ønskelig at<br />
det forenklede prospektet inneholder opplysninger om<br />
de finansielle derivatene, forvaltningsmåten og, når<br />
det gjelder indeksfond, strategien for å kunne følge<br />
indeksen.<br />
I samsvar med bestemmelsene om vern av investorer<br />
i artikkel 24a nr. 1 og 3 i direktiv 85/611/EØF bør<br />
den alminnelige investor kunne forstå UCITSfondets<br />
risikoprofil og få tilstrekkelige opplysninger<br />
om relevante risikoer. Det er derfor ønskelig at det<br />
forenklede prospektet inneholder en kort og lettfattelig<br />
beskrivelse, i fortellende form, av alle vesentlige risikoer<br />
som er relevante for UCITS-fondet. Det er også tilrådelig<br />
å oppmuntre medlemsstatene, der de anser det som<br />
relevant i lys av vanlig praksis for offentliggjøring og<br />
gjeldende standarder for investorvern, å kreve at disse<br />
opplysningene utfylles med en kvantitativ risikoindikator<br />
som bygger på UCITS-fondets volatilitet, men med<br />
forbehold for fortsatt arbeid for å oppnå tilnærming<br />
mellom slike risikoindikatorer.
Nr. 10/284 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
6)<br />
7)<br />
8)<br />
9)<br />
For å unngå villedende opplysninger til investorer<br />
om tidligere resultater, og for å gjøre det lettere for<br />
investorer å sammenligne UCITS-fond i Fellesskapet,<br />
er det nødvendig å klargjøre hvordan tidligere resultater<br />
skal framlegges.<br />
For at det forenklede prospektet skal være klart og<br />
konsist er det ønskelig at opplysningene om skattesystem<br />
begrenses til det system som får anvendelse på UCITSfondet<br />
i dets hjemstat. For å gjøre det lettere for<br />
investorer å få tilstrekkelig informasjon er det imidlertid<br />
hensiktsmessig at disse opplysningene følges av en<br />
advarsel om at den enkelte investor kan bli pålagt<br />
ytterligere skatt ettersom beskatningen av hver enkelt<br />
investor er avhengig av hvilken skattelovgivning som får<br />
anvendelse i hvert enkelt tilfelle.<br />
For å sikre et effektivt investorvern og øke investorenes<br />
tillit til fondsbransjen er det ønskelig at det forenklede<br />
prospektet gir fullt innsyn i alle utgifter som investorene<br />
faktisk dekker i forbindelse med sine investeringer. Det<br />
er derfor nødvendig å angi et forholdstall for samlede<br />
kostnader («Total Expense Ratio», TER), beregnet som<br />
en indikator for fondets samlede driftsutgifter. Det er<br />
derfor også nødvendig å klargjøre hvordan TER skal<br />
beregnes. Ettersom tegnings- og innløsningsprovisjon<br />
og andre kostnader som investoren betaler direkte, ikke<br />
inngår i TER, er det ønskelig at de angis separat i likhet<br />
med alle andre utgifter som ikke inngår i TER, herunder<br />
opplysninger om transaksjonsutgifter når de anses som<br />
tilgjengelige av vedkommende myndigheter i hjemstaten.<br />
Det er i alle tilfeller ønskelig å angi porteføljens<br />
omløpshastighet beregnet ut fra et standardisert grunnlag,<br />
som en ytterligere indikator på transaksjonsutgiftenes<br />
omfang.<br />
I lys av de nåværende forskjellene i markedspraksis når det<br />
gjelder gebyrdelingsavtaler og lignende gebyrordninger er<br />
det hensiktsmessig at investorene får egnede opplysninger<br />
om slike. For å gi investorene økt innsyn er det derfor<br />
nødvendig at det forenklede prospektet opplyser om at<br />
en slik avtale eller slike avtaler foreligger. Det er også<br />
tilrådelig å oppfordre investorene til å lese nærmere<br />
opplysninger om denne typen avtale i det fullstendige<br />
prospektet, slik at de kan forstå hvem kostnadene betales<br />
til og om eventuelle interessekonflikter vil bli løst i deres<br />
interesse.<br />
10) Det bør skapes større forståelse for investorers behov<br />
for produktopplysning og sammenlignbarhet over<br />
landegrensene, også i lys av forbrukerundersøkelser<br />
om nasjonale markeder, for å støtte virkeliggjøringen<br />
av et reelt, investorvennlig indre marked for UCITSfond.<br />
Medlemsstatene bør derfor i størst mulig grad<br />
foreta videre vurdering av tiltak som treffes på dette<br />
området, særlig som følge av denne rekommandasjon,<br />
og underrette Kommisjonen om dette. Kommisjonen<br />
kan på et egnet tidspunkt vurdere om det er behov<br />
for å foreslå lovgivningsmessige tiltak på grunnlag av<br />
erfaringer og tilbakemeldinger fra medlemsstatene om<br />
gjennomføringen av denne rekommandasjon —<br />
UTFORMET DENNE REKOMMANDASJON:<br />
1. For investeringsopplysningene nevnt i annen overskrift<br />
i oversikt C i vedlegg I til direktiv 85/611/EØF anbefales<br />
medlemsstatene å anvende følgende fortolkninger:<br />
1.1. fortolkning av «kort beskrivelse av UCits-fondets mål»<br />
Det anbefales at medlemsstatene i første strekpunkt tolker<br />
«kort beskrivelse av UCITS-fondets mål» slik at det omfatter<br />
følgende opplysninger:<br />
a) en kortfattet og egnet beskrivelse av de ønskede resultatene<br />
av en investering i UCITS-fondet,<br />
b) en klar angivelse av eventuelle garantier fra tredjemann<br />
for å verne investorer, og eventuelle begrensninger på slike<br />
garantier,<br />
c) eventuelt en forklaring av at UCITS-fondet skal følge<br />
én eller flere indekser, samt tilstrekkelige opplysninger<br />
til at investorene kan identifisere den eller de relevante<br />
indeksene og forstå i hvilken grad indeksen eller indeksene<br />
er fulgt.<br />
1.2. fortolkning av «verdipapir-/investeringsfondets eller<br />
investeringsselskapets investeringsstrategi»<br />
Det anbefales at medlemsstatene i annet strekpunkt tolker<br />
«verdipapir-/investeringsfondets eller investeringsselskapets<br />
investeringsstrategi» slik at det omfatter følgende opplysninger,<br />
forutsatt at de er vesentlige og relevante:<br />
a) de viktigste kategoriene av finansielle instrumenter som<br />
kan inngå i investeringen,<br />
b) hvorvidt UCITS-fondet har en bestemt strategi<br />
overfor eventuelle industrielle, geografiske eller andre<br />
markedsmessige sektorer eller særlige eiendelskategorier,<br />
f.eks. investeringer i finansielle instrumenter fra<br />
utviklingsmarkeder,
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/285<br />
c) eventuelt en advarsel om at risikokonsentrasjon kan oppstå<br />
i forbindelse med visse mer begrensede eiendelskategorier<br />
eller økonomiske og geografiske sektorer til tross for<br />
kravet om at den faktiske sammensetningen av porteføljen<br />
skal være i samsvar med allmenne regler og bestemmelser<br />
fastsatt i lover og forskrifter,<br />
d) dersom UCITS-fondet investerer i obligasjoner, en angivelse<br />
av om de er selskapsobligasjoner eller statsobligasjoner,<br />
løpetid og krav til finansiell vurdering,<br />
e) dersom UCITS-fondet anvender finansielle derivater, en<br />
angivelse av om dette skjer for å nå UCITS-fondets mål<br />
eller bare for sikringsformål,<br />
f) om UCITS-fondets forvaltningsmåte bygger på henvisning<br />
til et referansemål, og særlig om UCITS-fondet har som<br />
mål å følge en indeks, med en opplysning om hvilken<br />
strategi som skal følges for å nå dette målet,<br />
g) om UCITS-fondets forvaltningsmåte bygger på en<br />
taktisk plassering av eiendeler med hyppig endring av<br />
porteføljen.<br />
1.3. felles framlegging av UCits-fondets mål og<br />
investeringsstrategi<br />
Det anbefales at vertsstatene tillater at opplysningene som<br />
kreves i henhold til nr. 1.1. og 1.2. framlegges som ett punkt<br />
i det forenklede prospektet (f.eks. for opplysningene om at en<br />
indeks skal følges), forutsatt at opplysningene som framlegges<br />
på denne måten, ikke fører til uklarhet om UCITS-fondets<br />
mål og strategi. Opplysningenes rekkefølge kan tilpasses<br />
for å gjenspeile UCITS-fondets særlige investeringsmål og<br />
-strategi.<br />
1.4. fortolkning av «en kort vurdering av fondets<br />
risikoprofil»<br />
Det anbefales at medlemsstatene i annet strekpunkt tolker<br />
«kort vurdering av fondets risikoprofil» slik at det omfatter<br />
følgende opplysninger:<br />
1.4.1. Overordnet opplysningsstruktur<br />
a) en opplysning om at investeringsverdien kan falle så vel<br />
som stige, og at investorene kan få tilbake mindre enn de<br />
satser,<br />
b) en opplysning om at nærmere opplysninger om alle risikoer<br />
nevnt i det forenklede prospektet finnes i det fullstendige<br />
prospektet,<br />
c) en beskrivelse av alle risikoer som investorene må ta<br />
hensyn til i forbindelse med investeringen, men bare når<br />
slike risikoer er relevante og vesentlige på grunnlag av<br />
virkninger og sannsynlighet.<br />
1.4.2. Nærmere opplysninger om beskrivelse av risikoer<br />
1.4.2.1. S æ r l i g e r i s i k o e r<br />
Beskrivelsen nevnt i nr. 1.4.1. bokstav c) bør inneholde en<br />
kort og lettfattelig forklaring av enhver særlig risiko knyttet til<br />
en bestemt investeringsstrategi eller bestemte markeder eller<br />
eiendeler av betydning for UCITS-fondet, f.eks.:<br />
a) risikoen for at hele markedet for en eiendelskategori<br />
vil falle og dermed påvirke eiendelenes pris og verdi<br />
(markedsrisiko),<br />
b) risikoen for mislighold fra en utsteder eller motpart<br />
(kredittrisiko),<br />
c) bare dersom det er strengt nødvendig, risikoen for at et<br />
oppgjør i et oppgjørssystem ikke skjer som forventet<br />
fordi en motpart ikke betaler eller leverer i tide eller som<br />
forventet (oppgjørsrisiko),<br />
d) risikoen for at en posisjon ikke kan realiseres i tide til en<br />
rimelig pris (likviditetsrisiko),<br />
e) risikoen for at en investerings verdi vil bli påvirket av<br />
endringer i valutakurser (kurs- eller valutarisiko),<br />
f) bare dersom det er strengt nødvendig, risikoen for tap av<br />
deponerte eiendeler som et resultat av depotansvarliges<br />
eller et underdepots insolvens, uaktsomhet eller bedrageri<br />
(depotrisiko),<br />
g) risikoer knyttet til en konsentrasjon av eiendeler eller<br />
markeder.<br />
1.4.2.2. H o r i s o n t a l e r i s i k o f a k t o r e r<br />
Beskrivelsen nevnt i nr. 1.4.1. bokstav c) bør også, der det er<br />
relevant og vesentlig, opplyse om følgende faktorer som kan<br />
påvirke produktet:<br />
a) avkastningsrisiko, herunder varierende risikonivåer<br />
avhengig av de enkelte fondsutvalg, og forekomst, fravær<br />
eller begrensninger av garantier stilt av tredjemann,<br />
b) kapitalrisiko, herunder potensiell risiko for reduksjon som<br />
resultat av uttak/avbestilling av andeler og utdeling som<br />
overstiger investeringsavkastning,<br />
c) eksponering for tilbyderens/tredjemannsgarantistens<br />
resultat i tilfeller der investering i et produkt er en direkte<br />
investering i tilbyder, og ikke i tilbyders eiendeler,<br />
d) manglende fleksibilitet, både på grunn av produktet<br />
(herunder risikoen for tidlig gjenkjøp) og begrensninger<br />
med hensyn til å skifte tilbyder,<br />
e) inflasjonsrisiko,<br />
f) mangel på sikkerhet for at ytre faktorer, f.eks. skattesystemet,<br />
vil bestå.<br />
1.4.2.3. M u l i g h e t f o r p r i o r i t e r t o p p s t i l l i n g a v<br />
opplysninger<br />
For å unngå å gi et misvisende bilde av de relevante risikoene<br />
anbefales medlemsstatene også å vurdere å kreve at risikoene<br />
skal prioriteres etter omfang og betydning, slik at UCITSfondets<br />
særlige risikoprofil framtrer klarere.
Nr. 10/286 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1.4.3. Ytterligere angivelse av en syntetisk risikoindikator<br />
Dersom UCITS-fondet er opprettet minst ett år tidligere,<br />
oppfordres hjemstatene til også å vurdere som en mulighet å<br />
kreve at beskrivelsen nevnt i nr. 1.4.1 bokstav c) utfylles med<br />
en syntetisk risikoindikator i form av ett enkelt tall eller ord på<br />
grunnlag av UCITS-fondets porteføljevolatilitet, og i så fall:<br />
a) bør UCITS-fondets porteføljevolatilitet uttrykkes som et<br />
mål for spredningen av UCITS-fondets avkastning,<br />
b) bør UCITS-fondets avkastning beregnes idet det tas hensyn<br />
til UCITS-fondets samlede netto andelsverdier i perioden,<br />
f.eks. daglige netto andelsverdier, dersom dette er den<br />
vanlige frekvens for beregning av netto andelsverdier som<br />
er godkjent av UCITS-fondets vedkommende myndigheter<br />
og beregnet gjennom vurdering av UCITS-fondets eiendeler<br />
med samme hyppighet.<br />
1.5. fortolkning av «eventuelle resultater som verdipapir-/<br />
investeringsfondet eller investeringsselskapet tidligere<br />
har oppnådd»<br />
Det anbefales at medlemsstatene i tredje strekpunkt tolker<br />
«eventuelle resultater som verdipapir-/investeringsfondet eller<br />
investeringsselskapet tidligere har oppnådd» og «en advarsel<br />
om at dette ikke er et signal om framtidige resultater» slik at<br />
det omfatter følgende opplysninger:<br />
1.5.1. Opplysning om tidligere resultater:<br />
a) UCITS-fondets tidligere resultater, framstilt i form av et<br />
søylediagram som viser årlig avkastning for de ti siste hele<br />
regnskapsår på rad. Dersom UCITS-fondet har eksistert i<br />
mindre enn ti år, men i minst ett år, anbefales det at årlig<br />
avkastning, beregnet etter skatter og avgifter, angis for så<br />
mange år som det foreligger for,<br />
b) dersom UCITS-fondet forvaltes med henvisning til et<br />
referansemål eller dersom dets utgiftsstruktur omfatter et<br />
resultatavhengig gebyr med henvisning til et referansemål,<br />
bør opplysningene om UCITS-fondets tidligere resultater<br />
omfatte en sammenligning med tidligere resultater<br />
for det referansemål som UCITS-fondet forvaltes ut<br />
fra eller som det resultatbetingede gebyret beregnes ut<br />
fra. Medlemsstatene anbefales å kreve at sammenligning<br />
foretas ved at tidligere resultater for referansemålet og for<br />
UCITS-fondet framstilles på samme søylediagram og/eller<br />
hver for seg.<br />
1.5.2. Opplysning om samlet (gjennomsnittlig) resultat<br />
Videre anbefales medlemsstatene å vurdere å kreve opplysninger<br />
enten om samlet resultatet eller om samlet gjennomsnittlig<br />
resultat for fondet over visse tidsrom (f.eks. tre, fem og ti<br />
år). Dersom en av disse mulighetene benyttes, anbefales<br />
medlemsstatene å også kreve en sammenligning med det<br />
samlede resultatet eller det samlede gjennomsnittlige resultatet<br />
(der det er relevant) for et referansemål, når sammenligning<br />
med et referansemål kreves i henhold til nr. 1.5.1. bokstav b).<br />
1.5.3. Utelatelse av tegnings- og innløsningsprovisjon,<br />
forutsatt at det gis egnede opplysninger om dette<br />
Medlemsstatene anbefales å vurdere, idet det tas hensyn til<br />
gjeldende forskriftsmessige standarder, om de skal kreve at<br />
tegnings- og innløsningsprovisjon skal inngå i beregningen<br />
av fondsresultatet. Medlemsstatene bør imidlertid kreve som<br />
forutsetning for utelatelse av slike opplysninger (der det er<br />
relevant) at det opplyses om dette på en hensiktsmessig måte.<br />
Medlemsstatene anbefales også å oppfordre sine vedkommende<br />
myndigheter til å sikre en gradvis overgang til standarder som<br />
er i samsvar med beste praksis for resultatberegning.<br />
1.5.4. Opplysning om et referansemål<br />
Medlemsstatene oppfordres også til å vurdere muligheten for å<br />
kreve angivelse av et referansemål for alle UCITS-fond som de<br />
har godkjent, uansett om UCITS-fondets investeringsmål ikke<br />
uttrykkelig viser til et referansemål.<br />
2. For de økonomiske opplysningene nevnt i tredje<br />
overskrift i oversikt C i vedlegg I til direktiv 85/611/<br />
EØF anbefales medlemsstatene å anvende følgende<br />
fortolkninger:<br />
2.1. fortolkning av «skattesystem»<br />
Det anbefales at medlemsstatene i første strekpunkt tolker<br />
«skattesystem» slik at det omfatter følgende opplysninger:<br />
a) det skattesystem som får anvendelse for UCITS-fondet i<br />
dets hjemstat,<br />
b) en opplysning om at systemet for skatt på inntekt<br />
eller kapitalgevinst for enkeltinvestorer avhenger av<br />
hvilken skattelovgivning som får anvendelse på hver<br />
enkelt investors personlige forhold og/eller på stedet der<br />
kapitalen investeres, samt at investorer som er usikre på<br />
sin skattemessige stilling, bør innhente faglig hjelp eller<br />
opplysninger fra lokale organisasjoner, der slike finnes.<br />
2.2. fortolkning av «tegnings- og innløsningsprovisjon» og<br />
«andre eventuelle kostnader og provisjoner»<br />
2.2.1. Overordnet innhold i opplysningene som gis<br />
Det anbefales at medlemsstatene i annet og tredje strekpunkt<br />
tolker «tegnings- og innløsningsprovisjon» for fondet og «andre<br />
eventuelle kostnader og provisjoner, der det skilles mellom<br />
dem som skal betales av andelseieren, og dem som skal betales<br />
av verdipapir-/investeringsfondets eller investeringsselskapets<br />
eiendeler» slik at det omfatter følgende opplysninger:<br />
a) opplysning om et forholdstall for samlede kostnader<br />
(TER), beregnet som angitt i vedlegg I, unntatt for<br />
nyopprettede UCITS-fond som det ennå ikke kan beregnes<br />
et slikt forholdstall for,
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/287<br />
b) en forhåndsvurdering av forventet utgiftsstruktur, dvs.<br />
opplysning om alle tilgjengelige utgifter i samsvar med<br />
listen i vedlegg I, slik at investorene så langt mulig kan få<br />
et rimelig anslag over forventede utgifter,<br />
c) alle tegnings- og innløsningsprovisjoner og andre kostnader<br />
som betales direkte av investor,<br />
d) en angivelse av alle andre utgifter som ikke inngår i TER,<br />
herunder opplysning om transaksjonsutgifter når disse<br />
anses som tilgjengelige av vedkommende myndigheter i<br />
hjemstaten,<br />
e) som en ytterligere indikator på transaksjonsutgiftenes<br />
omfang, porteføljens omløpshastighet beregnet som angitt<br />
i vedlegg II,<br />
f) en opplysning om eventuelle gebyrdelingsavtaler og myke<br />
provisjoner («soft commissions»).<br />
Kravet i bokstav f) i første ledd skal ikke tolkes slik at dette<br />
innebærer en allmenn godkjenning av eventuelle avtalers<br />
eller provisjoners samsvar med direktiv 85/611/EØF, særlig<br />
artikkel 5f nr. 1 bokstav b), eller med nasjonale regler.<br />
Medlemsstatene oppfordres derfor til, idet det tas hensyn til<br />
gjeldende markedspraksis, å kreve at UCITS-fond vurderer<br />
i hvilken grad foreliggende gebyrdelingsavtaler og lignende<br />
gebyrordninger er til fordel bare for UCITS-fondet.<br />
Medlemsstatene anbefales å kreve at det i det forenklede<br />
prospektet vises til det fullstendige prospektet for nærmere<br />
opplysninger om denne typen ordninger, slik at enhver<br />
investor kan få vite hvem kostnadene betales til og hvordan<br />
eventuelle interessekonflikter kan løses i investors interesse.<br />
Medlemsstatene anbefales derfor å påse at opplysningene som<br />
gis i det forenklede prospektet er kortfattede.<br />
2.2.2. Presisering av begrepene «gebyrdelingsavtaler» og<br />
«myke provisjoner»<br />
2.2.2.1. « G e b y r d e l i n g s a v t a l e r »<br />
Medlemsstatene anbefales å anse og klassifisere som<br />
gebyrdelingsavtaler slike avtaler som innebærer at en part som,<br />
direkte eller indirekte, mottar vederlag fra et UCITS-fonds<br />
eiendeler, avtaler å dele sitt vederlag med en annen part, og som<br />
fører til at den andre part som en del av gebyrdelingsavtalen<br />
dekker kostnader som normalt, direkte eller indirekte, dekkes<br />
gjennom UCITS-fondets eiendeler.<br />
Videre anbefales medlemsstatene å vurdere følgende som<br />
gebyrdelingsavtaler i henhold til første ledd:<br />
a) gebyrdelingsavtaler i forbindelse med transaksjonsutgifter<br />
mellom et forvaltningsselskap for UCITS-fond og en megler,<br />
der megleren godtar å dele med forvaltningsselskapet<br />
de transaksjonsgebyrer som UCITS-fondet betaler til<br />
megleren for dennes gjennomføring av transaksjoner på<br />
vegne av UCITS-fondet,<br />
b) gebyrdelingsavtaler i forbindelse med andeler i andre<br />
investeringsforetak («funds of funds») mellom et<br />
forvaltningsselskap for UCITS-fond og et annet fond<br />
(eller dets forvaltningsselskap), som innebærer at dersom<br />
UCITS-fondet investerer i fondet, skal en del av gebyrene<br />
som UCITS-fondet avkreves (enten direkte gjennom gebyr<br />
for tegning og innløsning eller indirekte gjennom TER) i<br />
forbindelse med denne investeringen betales av målfondet<br />
(eller dets forvaltningsselskap) til forvaltningsselskapet for<br />
UCITS-fondet.<br />
2.2.2.2. « M y k e p r o v i s j o n e r »<br />
Medlemsstatene anbefales å anse som myke provisjoner enhver<br />
økonomisk fordel, bortsett fra avregnings- og oppgjørstjenester,<br />
som en porteføljeforvalter mottar i forbindelse med at fondet<br />
betaler provisjoner for transaksjoner med verdipapirer som<br />
inngår i fondets portefølje. Myke provisjoner mottas ofte fra<br />
eller gjennom megleren som gjennomfører transaksjonen.<br />
2.2.3. Presentasjon av TER og porteføljens omløpshastighet<br />
Medlemsstatene oppfordres til å tillate at både TER og<br />
porteføljens omløpshastighet enten inngår i eller vedlegges<br />
det forenklede prospektet sammen med opplysningene om<br />
tidligere resultater.<br />
3. Medlemsstatene oppfordres til snarest mulig og senest<br />
30. september 2004 å underrette Kommisjonen om de tiltak<br />
de har truffet i henhold til denne rekommandasjon, og om<br />
å underrette Kommisjonen om de første resultatene av<br />
gjennomføringen senest 28. februar 2005.<br />
4. Denne rekommandasjon er rettet til medlemsstatene.<br />
Utferdiget i Brussel, 27. april 2004.<br />
For Kommisjonen<br />
Frederik BOLKESTEIN<br />
Medlem av Kommisjonen
Nr. 10/288 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1. Definisjon av TER<br />
VEDLEGG I<br />
Forholdstall for samlede kostnader (TER)<br />
Forholdstallet for samlede kostnader (TER) for et UCITS-fond er lik forholdet mellom UCITS-fondets samlede<br />
driftsutgifter og dets gjennomsnittlige nettoeiendeler beregnet i samsvar med nr. 3.<br />
2. medregnede/ikke medregnede kostnader<br />
2.1. De samlede driftsutgiftene er alle kostnader som skal trekkes fra et UCITS-fonds eiendeler. Disse utgiftene<br />
framkommer vanligvis i et UCITS-fonds driftsresultat for det relevante regnskapsåret. De vurderes med alle skatter<br />
inkludert, hvilket betyr at det er kostnadenes bruttoverdi som skal anvendes.<br />
2.2. De omfatter alle berettigede kostnader som UCITS-fondet har hatt, uavhengig av beregningsgrunnlag (f.eks. fast<br />
gebyr, eiendelsbaserte, transaksjonsbaserte( 1 )), f.eks.:<br />
–<br />
–<br />
–<br />
–<br />
–<br />
–<br />
–<br />
–<br />
–<br />
forvaltningsutgifter, herunder resultatavhengige gebyrer,<br />
administrasjonsutgifter,<br />
depotgebyrer,<br />
revisjonsgebyrer,<br />
betalinger til leverandører av tjenester til andelseiere, herunder betalinger til UCITS-fondets overføringsagent<br />
og til distributører som er registrerte eiere av UCITS-fondets andeler og som er underleverandører av<br />
regnskapstjenester til de reelle eierne av aksjene i UCITS-fondet,<br />
advokatsalærer,<br />
alle distribusjons- eller mortifikasjonsutgifter som belastes fondet,<br />
registreringsavgifter, lovfestede gebyrer og lignende,<br />
alle andre vederlag til forvaltningsselskapet (eller tredjemann) i forbindelse med visse gebyrdelingsavtaler i<br />
samsvar med nr. 4 nedenfor.<br />
2.3. De samlede driftsutgiftene omfatter ikke:<br />
–<br />
–<br />
–<br />
–<br />
–<br />
transaksjonsutgifter som UCITS-fondet skal betale i forbindelse med transaksjoner i dets egen portefølje. De<br />
omfatter meglerkurtasjer, skatter og tilknyttede avgifter samt transaksjonens markedspåvirkning, samtidig som<br />
det tas hensyn til meglers vederlag og de berørte eiendelenes likviditet,<br />
renter på lån,<br />
betalinger knyttet til finansielle derivater,<br />
tegnings-/innløsningsprovisjoner eller eventuelle andre gebyrer som betales direkte av investor,<br />
myke provisjoner i samsvar med nr. 4.<br />
3. Beregningsmetode og opplysninger<br />
3.1. TER beregnes minst en gang per år i ettertid, vanligvis på grunnlag av UCITS-fondets regnskapsår. For særlige<br />
formål kan TER også beregnes for andre tidsrom. Det forenklede prospektet bør i alle tilfeller omfatte en tydelig<br />
henvisning til en informasjonskilde (f.eks. fondets nettside) der investoren kan finne TER-tall for tidligere år/<br />
tidsrom.<br />
3.2. Gjennomsnittlige nettoeiendeler skal beregnes på grunnlag av tall som bygger på UCITS-fondets nettoeiendeler<br />
ved hver beregning av netto andelsverdi, f.eks. daglig dersom det er den vanlige frekvens for beregning som er<br />
godkjent av UCITS-fondets vedkommende myndigheter. Det må også tas hensyn til ytterligere omstendigheter<br />
eller hendelser som kan føre til misvisende tall.<br />
Det skal ikke tas hensyn til skattelettelse.<br />
Beregningsmetoden for TER skal godkjennes av UCITS-fondets revisorer og/eller vedkommende myndigheter.<br />
( 1 ) Denne ikke-uttømmende klassifiseringen av beregningsgrunnlag gjenspeiler variasjonen i handelspraksis i medlemsstatene i senere<br />
tid (dvs. på slutten av 2003), og skal ikke tolkes som en allmenngyldig godkjenning av hver enkelt avtales eller provisjons samsvar<br />
med direktiv 85/611/EØF, sist endret ved direktiv 2001/107/EF og 2001/108/EF, særlig artikkel 5f nr. 1 bokstav b), i forbindelse<br />
med interessekonflikter, eller med nasjonale regler.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/289<br />
4. Gebyrdelingsavtaler og myke provisjoner<br />
Gebyrdelingsavtaler i forbindelse med kostnader som vanligvis ikke inngår i TER, fører ofte til at forvaltningsselskapet<br />
eller tredjemann faktisk helt eller delvis dekker driftsutgifter som vanligvis skulle inngått i TER. Disse utgiftene<br />
bør derfor tas med i beregningen av TER ved at eventuelle vederlag til forvaltningsselskapet (eller tredjemann) som<br />
følger av slike gebyrdelingsavtaler, legges til de samlede driftsutgiftene.<br />
Det er ikke nødvendig å ta hensyn til gebyrdelingsavtaler i forbindelse med kostnader som allerede omfattes av<br />
TER. Myke provisjoner bør også holdes utenfor beregningsgrunnlaget for TER.<br />
Dette innebærer at:<br />
–<br />
–<br />
vederlag til et forvaltningsselskap i henhold til en gebyrdelingsavtale med en megler om transaksjonsutgifter<br />
og med andre fondsforvaltningsselskaper når det gjelder andeler i andre investeringsforetak («funds of<br />
funds»), bør alltid inngå i TER (dersom dette vederlaget ikke allerede er tatt med i den syntetiske TER eller<br />
gjennom andre utgifter som allerede er belastet fondet og derfor inngår direkte i TER),<br />
omvendt bør vederlag til et forvaltningsselskap gjennom en gebyrdelingsavtale med et fond ikke tas med i<br />
beregningen (med mindre dette vederlaget gis innenfor rammen for en spesifikk avtale når det gjelder andeler<br />
i andre UCITS-fond som omhandlet i foregående ledd).<br />
5. Resultatavhengige gebyrer<br />
Resultatavhengige gebyrer bør inngå i TER og bør også vises separat som en prosentdel av gjennomsnittlig netto<br />
andelsverdi.<br />
6. UCITS-fond som investerer i andre fond (UCITS eller non-UCITS)<br />
Når et UCITS‑fond investerer minst 10 % av sin netto andelsverdi i andre fond (UCITS eller non‑UCITS) som<br />
offentliggjør en TER i samsvar med dette vedlegg, skal det offentliggjøre en syntetisk TER for investeringen.<br />
Den syntetiske TER er lik:<br />
–<br />
–<br />
forholdet mellom UCITS-fondets samlede driftsutgifter uttrykt som TER-verdi, og alle utgifter som<br />
belastes UCITS-fondet i forbindelse med dets eiendeler i underliggende fond (dvs. de som uttrykkes i TER<br />
for de underliggende fondene veid på grunnlag av UCITS-fondets investeringsandel), pluss tegnings- og<br />
innløsningsgebyrer i disse underliggende fondene, delt på<br />
fondets gjennomsnittlige nettoeiendeler.<br />
Som nevnt i foregående ledd skal tegnings- og innløsningsgebyrer i de underliggende fondene tas med i<br />
beregningen av TER. Tegnings- og innløsningsgebyrer skal ikke tas med når de underliggende fondene tilhører<br />
samme gruppe i henhold til artikkel 24 nr. 3 i direktiv 85/611/EØF.<br />
Dersom et underliggende non-UCITS-fond ikke offentliggjør TER i samsvar med dette vedlegg, bør opplysningene<br />
om utgifter tilpasses på følgende måte:<br />
–<br />
–<br />
–<br />
–<br />
–<br />
det skal opplyses om at det er umulig å beregne syntetisk TER for denne delen av investeringen,<br />
den største mulige andelen av forvaltningsgebyrer som belastes det/de underliggende fondet/fondene, skal<br />
offentliggjøres i det forenklede prospektet,<br />
et syntetisk tall for de samlede forventede utgiftene, beregnet på grunnlag av:<br />
et trunkert, syntetisk TER som omfatter TER for hvert av disse underliggende fondene som det beregnes TER<br />
for i henhold til dette vedlegg, veid på grunnlag av UCITS-fondets investeringsandel, og<br />
ved at det for hvert underliggende fond legges til tegnings- og innløsningsgebyrer pluss den høyeste<br />
tilgjengelige beregningen av utgifter som kan inngå i TER. Dette bør omfatte høyeste forvaltningsgebyr og<br />
siste tilgjengelige resultatavhengige gebyr for fondet, veid på grunnlag av UCITS-fondets investeringsandel.<br />
6. Paraplyfond/fond med forskjellige aksjeklasser<br />
For paraplyfond bør TER beregnes for hvert delfond. Dersom TER i forbindelse med fond med forskjellige<br />
aksjeklasser varierer for de ulike aksjeklassene, bør det beregnes og opplyses om en separat TER for hver<br />
aksjeklasse. I samsvar med prinsippet om likebehandling av investorer bør dessuten gebyrer og kostnader, der disse<br />
varierer for de ulike aksjeklassene, offentliggjøres separat i det forenklede prospektet. I tillegg bør det opplyses<br />
om at de objektive kriteriene (f.eks. tegningsbeløpet) som ligger til grunn for disse forskjellene, er å finne i det<br />
fullstendige prospektet.
Nr. 10/290 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDLEGG II<br />
Porteføljens omløpshastighet<br />
Et fonds eller eventuelt en avdelings porteføljeomløpshastighet bør beregnes på følgende måte:<br />
Kjøp av verdipapirer = X<br />
Salg av verdipapirer = Y<br />
Sum 1 = Summen av transaksjoner med verdipapirer = X + Y<br />
Utstedelser/tegninger av andeler i fondet = S<br />
Mortifikasjoner/innløsninger av andeler i fondet = T<br />
Sum 2 = Samlede transaksjoner med andeler i fondet = S + T<br />
Referanseverdi for samlede, gjennomsnittlige nettoeiendeler = M<br />
Referanseverdien for samlede gjennomsnittlige nettoeiendeler er lik gjennomsnittet av netto andelsverdier beregnet<br />
med samme frekvens som den som omhandles i vedlegg 290 I artikkel 1 nr. 3. Den offentliggjorte omløpshastigheten<br />
bør tilsvare det/de tidsrom TER offentliggjøres for. Det forenklede prospektet bør i alle tilfeller inneholde en tydelig<br />
henvisning til en informasjonskilde (f.eks. fondets nettside) der investoren kan finne omsetningshastigheter for<br />
porteføljen for tidligere tidsrom.<br />
301
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/291<br />
KOMMISJONEN FOR DE EUROPEISKE FELLESSKAP<br />
HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap,<br />
under henvisning til europaparlaments- og rådsdirektiv 2001/16/<br />
EF av 19. mars 2001 om samtrafikkevnen til jernbanesystemet<br />
for konvensjonelle tog( 1 ), særlig artikkel 6 nr. 1 og 4, og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1)<br />
2)<br />
3)<br />
4)<br />
Det transeuropeiske jernbanesystem for konvensjonelle tog<br />
er i samsvar med artikkel 2 bokstav c) i direktiv 2001/16/<br />
EF inndelt i strukturelle og funksjonelle delsystemer.<br />
For hvert av delsystemene skal det utarbeides en teknisk<br />
spesifikasjon for samtrafikkevne (TSI).<br />
Som et første skritt må det felles representative organ på<br />
oppdrag fra Kommisjonen utarbeide utkast til TSIer etter<br />
framgangsmåten i artikkel 21 nr. 2 i nevnte direktiv.<br />
Komiteen nedsatt ved artikkel 21 i direktiv 2001/16/EF<br />
(heretter kalt «komiteen») har utpekt Den europeiske<br />
sammenslutning for samtrafikkevne i jernbanenettet<br />
(heretter kalt «AEIF») som felles representativt organ.<br />
AEIF har fått i oppdrag å utarbeide utkast til TSIer for<br />
«støy», «godsvogner» og «telematikkprogrammer for<br />
godstrafikk».<br />
( 1 ) EFT L 110 av 20.4.2001, s.1.<br />
KOmmISJONSVEDTAK<br />
av 29. april 2004<br />
om fastsettelse av de grunnleggende parametrene i de tekniske spesifikasjonene for samtrafikkevne<br />
vedrørende «støy», «godsvogner» og «telematikkprogrammer for godstrafikk» nevnt i<br />
direktiv 2001/16/EF(*)<br />
(*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 193 av 1.6.2004, s. 1, er<br />
omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 13/2005 av 4. februar 2005 om<br />
endring av EØS-avtalens vedlegg XIII (Transport), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den<br />
europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005, s. 17.<br />
[meddelt under nummer K(2004) 1558]<br />
(2004/446/EF)<br />
5)<br />
6)<br />
7)<br />
8)<br />
2008/EØS/10/18<br />
I samsvar med artikkel 6 nr. 4 i direktiv 2001/16/EF er<br />
imidlertid første skritt i utarbeidingen av nevnte TSIer å<br />
fastsette spesifikasjoner for de grunnleggende parametrer<br />
som AEIF skal benytte; dette utelukker ikke behovet for<br />
å validere og om nødvendig ytterligere endre, ajourføre<br />
eller tilpasse disse parametrene i tilsvarende TSI, som<br />
skal vedtas i samsvar med artikkel 6 nr. 1 i direktiv<br />
2001/16/EF.<br />
Det er meldt om en rekke særtilfeller, som drøftes i<br />
forbindelse med utarbeidingen av tilsvarende TSIer.<br />
Det anses imidlertid som mer hensiktsmessig å ta med<br />
særtilfeller i TSI-ene enn i dette vedtak.<br />
Uten hensyn til artikkel 25 i direktiv 2001/16/EF berører<br />
dette vedtak ikke det eksisterende jernbanenettet eller<br />
utviklingen av nye prosjekter så lenge tilsvarende TSIer<br />
ikke er vedtatt.<br />
I samsvar med ovennevnte oppdrag har AEIF allerede<br />
utarbeidet fullstendige utkast til TSIer for delsystemene<br />
«telematikkprogrammer for godstrafikk», «støy»<br />
og «godsvogner». Disse TSI-ene vil bli vedtatt når<br />
nytte- og kostnadsanalysen fastsatt i direktiv 2001/16/<br />
EF er gjennomført, og etter konsultasjon med<br />
brukerorganisasjonene og partene i arbeidslivet.
Nr. 10/292 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
9)<br />
10)<br />
Definisjonene og spesifikasjonene som skal overholdes<br />
for de grunnleggende parametrene for delsystemene<br />
«støy», «godsvogner» og «telematikkprogrammer for<br />
godstrafikk» slik de er foreslått av AEIF, bør vedtas.<br />
Tiltakene fastsatt i dette vedtak er i samsvar med uttalelse<br />
fra komiteen nedsatt ved direktiv 2001/16/EF —<br />
GJORT DETTE VEDTAK:<br />
Artikkel 1<br />
Definisjonene og spesifikasjonene som skal overholdes for<br />
de grunnleggende parametrene for TSI-ene for delsystemene<br />
«støy», «godsvogner» og «telematikkprogrammer for<br />
godstrafikk» som nevnt i direktiv 2001/16/EF, er oppført i<br />
vedlegget til dette vedtak.<br />
Artikkel 2<br />
Dette vedtak er rettet til medlemsstatene.<br />
Utferdiget i Brussel, 29. april 2004<br />
For Kommisjonen<br />
Loyola DE PALACIO<br />
Visepresident
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/293<br />
VEDLEGG<br />
INNHOLD<br />
1. GRUNNLEGGENDE PARAMETRER VEDRØRENDE TSI FOR «STØY» ...........................<br />
1.1. Støy fra godsvogner .................................................................<br />
1.1.1. Beskrivelse av parameteren ..................................................<br />
1.1.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
1.2. Støy fra lokomotiver, motorvognsett og vogner ...........................................<br />
1.2.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
1.2.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2. GRUNNLEGGENDE PARAMETRER VEDRØRENDE TSI FOR «GODSVOGNER» . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.1. Grensesnitt (f.eks. kopling) mellom vogner, mellom vognsett og mellom tog . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.1.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.1.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.2. Sikker på- og avstigning for rullende materiell . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.2.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.2.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.3. Funksjonskrav: Styrken til vognens hovedstruktur .........................................<br />
2.3.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.3.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.4. Sikring av frakt . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.4.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.4.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.5. Lukking og låsing av dører . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.5.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.5.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.6. Merking av godsvogner ..............................................................<br />
2.6.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.6.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.7. Spesialkjøretøyer til transport av farlig gods og gasser under trykk . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.7.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.7.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.8. Kinematisk lasteprofil . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.8.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.8.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.9. Statisk akseltrykk, dynamisk hjulbelastning og lineær belastning .............................<br />
2.9.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.9.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Nr. 10/294 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
2.10. Elektrisk beskyttelse av toget . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.10.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.10.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.10.2.1. Generelt ........................................................<br />
2.10.2.2. Funksjonelle og tekniske spesifikasjoner for delsystemet . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.11. Vognens dynamiske atferd (vekselvirkning mellom hjul og skinne) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.11.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.11.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.11.2.1. Generelt ........................................................<br />
2.11.2.2. Funksjonelle og tekniske spesifikasjoner for delsystemet . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.12. Trykkrefter i lengderetningen . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.12.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.12.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.12.2.1. Generelt ........................................................<br />
2.12.2.2. Funksjonelle og tekniske spesifikasjoner for delsystemet . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.12.2.3. Vedlikeholdsregler<br />
2.13. Bremsevirkning ...............................................................<br />
2.13.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.13.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.13.2.1. Generelt ........................................................<br />
2.13.2.2. Funksjonelle og tekniske spesifikasjoner for bremsevirkningen . . . . . . . . . . . .<br />
2.13.2.3. Mekaniske komponenter ...........................................<br />
2.13.2.4. Energilager . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.13.2.5. Energiytelser . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.13.2.6. Glidevern .......................................................<br />
2.13.2.7. Lufttilførsel . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.13.2.8. Parkeringsbrems . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.14. Vognens evne til å overføre informasjon mellom jord og vogn ...............................<br />
2.14.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.14.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.14.2.1. Generelt ........................................................<br />
2.14.2.2. Funksjonelle og tekniske spesifikasjoner for delsystemet . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.14.2.3. Vedlikeholdsregler ................................................<br />
2.15. Miljøforhold for rullende materiell (komponentenes driftsområde) ............................<br />
2.15.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.15.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.15.2.1. Generelt ........................................................<br />
2.15.2.2. Funksjonelle og tekniske spesifikasjoner for delsystemet . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.16. Nødutganger og skilting . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.16.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.16.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/295<br />
2.17. Brannsikkerhet ....................................................................<br />
2.17.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.17.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
2.17.2.1. Generelt ........................................................<br />
2.17.2.2. Tekniske spesifikasjoner for godsvogner . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3. GRUNNLEGGENDE PARAMETRER VEDRØRENDE TSI FOR «TELEMATIKKPROGRAMMER FOR .<br />
GODSTRAFIKK» . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.1. Opplysninger i fraktbrev . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.1.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.1.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.2. Søknad om ruteleie ...............................................................<br />
3.2.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.2.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.3. Klargjøring av tog .................................................................<br />
3.3.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.3.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.4. Varsel om estimert ankomsttid . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.4.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.4.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.5. Opplysninger om driftsforstyrrelser . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.5.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.5.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.6. Togposisjon ......................................................................<br />
3.6.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.6.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.7. ETI/ETA for forsendelse . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.7.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.7.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.8. Vognbevegelse ....................................................................<br />
3.8.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.8.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.9. Rapportering av overføring ...........................................................<br />
3.9.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.9.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.10. Datautveksling for kvalitetsforbedring . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.10.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.10.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.11. Diverse referansedata ...............................................................<br />
3.11.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.11.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.12. Elektronisk overføring av dokumenter . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.12.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.12.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.13. Nettverk og kommunikasjon ..........................................................<br />
3.13.1. Beskrivelse av parameteren . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .<br />
3.13.2. Spesifikasjoner som skal overholdes . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Nr. 10/296 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1. Grunnleggende parametrer vedrørende TSI for «støy»<br />
1.1. Støy fra godsvogner<br />
1.1.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Støy fra godsvogner deles inn i passeringsstøy og stasjonær støy.<br />
Passeringsstøy fra en godsvogn påvirkes i høy grad av rullestøy (støy fra kontakt mellom hjul og<br />
skinner). Parameteren for beskrivelse av passeringsstøy omfatter følgende:<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
lydtrykknivå, etter en definert målemetode,<br />
mikrofonplassering,<br />
vognens hastighet,<br />
skinnenes ruhet,<br />
sporets dynamiske og strålemessige atferd.<br />
Stasjonær støy fra en godsvogn kan forekomme bare dersom vognen er utstyrt med<br />
hjelpeinnretninger som motorer, generatorer og kjølesystemer. Det dreier seg som oftest om<br />
kjølevogner. Parameteren for beskrivelse av stasjonær støy omfatter følgende:<br />
⎯<br />
⎯<br />
lydtrykknivå, etter en definert målemetode, og mikrofonplassering,<br />
driftsforhold.<br />
1.1.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Grenser for passeringsstøy<br />
Indikatoren for passeringsstøy er den A-vektede ekvivalentverdien for kontinuerlig lydtrykknivå<br />
LpAeq, Tp målt over forbikjøringstiden i en avstand av 7,5 m fra sporets midtlinje, 1,2 ± 0,2 m<br />
over skinnens overside. Målingene utføres i samsvar med prEN ISO 3095:2001, bortsett fra at<br />
referansesporet skal oppfylle kravene i relevant TSI.<br />
Grenseverdiene LpAeq, Tp for passeringsstøyen fra godsvogner i henhold til ovennevnte vilkår<br />
skal bestemmes på grunnlag av K-blokkers ytelse, samtidig som det tas hensyn til nødvendige<br />
sikkerhetsaspekter. AEIF skal ta hensyn til resultatene av måleprogrammet som forelå 1. februar<br />
2004.<br />
Passeringsstøyen fra et tog skal måles ved 80 km/t og ved høyeste hastighet, men høyst 200 km/t.<br />
Verdiene som skal sammenlignes med grensene, er høyeste målte verdi ved 80 km/t og den målte<br />
verdien ved høyeste hastighet, men angitt ved 80 km/t etter ligningen<br />
LpAeq, Tp(80 km/t) = LpAeq, Tp(v)-30*log (v/80 km/t).<br />
Grenser for stasjonær støy<br />
Lydtrykknivå for stasjonær støy skal beskrives ved den A-vektede ekvivalentverdien for<br />
kontinuerlig lydtrykknivå LpAeq, T, i samsvar med prEN ISO 3095:2001, kapittel 7.5. Grenseverdiene<br />
LpAeq, T for stasjonær støy fra godsvogner i en avstand av 7,5 m fra sporets midtlinje er angitt i<br />
tabell 1.<br />
Tabell 1: Grenseverdier LpAeq, T for stasjonær støy fra godsvogner<br />
Vogner LpAeq, T<br />
Alle godsvogner < = 65 dB(A)<br />
Lydtrykknivået for stasjonær støy er energigjennomsnittet av alle måleverdier målt ved<br />
målepunktene i samsvar med prEN ISO 3095:2001 vedlegg A, figur A.1.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/297<br />
1.2. Støy fra lokomotiver, motorvognsett og vogner<br />
1.2.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Støy fra lokomotiver, motorvognsett og vogner deles inn i stasjonær støy, startstøy og<br />
passeringsstøy. Stasjonær støy påvirkes i høy grad av hjelpeinnretninger, særlig kjølesystemer,<br />
klimaanlegg og kompressorer.<br />
Startstøyen domineres også av hjelpeinnretninger, i tillegg til lyden av kontakten mellom hjul og<br />
skinner, særlig som følge av slipphastigheten, og av trekkomponentene (motor, gir, girkasse og<br />
dieselmotorer).<br />
Passeringsstøyen påvirkes i høy grad av rullestøy knyttet til kontakten mellom hjul og skinner,<br />
som funksjon av vognens hastighet. Selve rullestøyen skyldes sporets ruhet og dynamiske atferd.<br />
Ved lave hastigheter spiller også støy fra hjelpeinnretninger og trekkenheter en rolle. Avgitt<br />
støynivå kjennetegnes ved<br />
⎯<br />
⎯<br />
lydtrykknivå, i henhold til en målemetode,<br />
mikrofonplassering.<br />
Motorvognsett er faste togsett enten med distribuert framdriftssystem eller med én eller<br />
flere reserverte motorvogner samt passasjervogner. Motorvognsett med elektrisk framdrift<br />
forkortes «EMU», og dieseldrevne «DMU». I dette dokumentet omfatter ordene «diesel» eller<br />
«dieselmotor» alle slags forbrenningsmotorer som brukes til framdrift. Fast sammensatte tog som<br />
består av to lokomotiver og vogner, kan ikke anses som motorvognsett dersom lokomotivene kan<br />
brukes i forskjellige togsammensetninger.<br />
1.2.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Grensene for stasjonær støy er definert i en avstand på 7,5 m fra sporets midtlinje, 1,2 m og 3,5 m<br />
over skinnenes øvre overflate. Målevilkårene er definert ved standarden pr EN ISO 3095:2001<br />
med avvik definert i relevant TSI. Indikatoren for lydtrykknivå er LpAeq, T. Grenseverdiene for<br />
støyutslipp fra vognene under nevnte vilkår er angitt i tabell 2.<br />
Tabell 2: Grenseverdier LpAeq, T for stasjonær støy fra E-, D-lokomotiver, EMU-er, DMU-er og<br />
passasjervogner<br />
Vogner LpAeq, T<br />
Elektriske lokomotiver 75<br />
Diesellokomotiver 75<br />
EMU-er 68<br />
DMU-er 73<br />
Passasjervogner 65<br />
Grenser for startstøy<br />
Grensene for startstøy er definert i en avstand av 7,5 m fra sporets midtlinje, 1,2 m og 3,5 m<br />
over skinnenes øvre overflate. Målevilkårene er definert ved standarden pr EN ISO 3095:2001<br />
med avvikene definert i relevant TSI. Indikatoren for lydtrykknivå er LpAFmax. Grenseverdiene for<br />
startstøyen fra vognene under nevnte vilkår er angitt i tabell 3.
Nr. 10/298 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Tabell 3: Grenseverdier LpAFmax for startstøy fra E-, D-lokomotiver, EMU-er og DMU-er<br />
Vogn LpAFmax<br />
Elektriske lokomotiver 82<br />
Diesellokomotiver 86<br />
EMU-er 82<br />
DMU-er 83<br />
Grenser for passeringsstøy<br />
Grenseverdiene for passeringsstøy er definert i en avstand av 7,5 m fra referansesporets midtlinje,<br />
1,2 m eller 3,5 m over skinnenes øvre overflate for en hastighet på 80 km/t. Indikatoren for<br />
lydtrykknivået er LpAeq, Tp.<br />
Målingene skal utføres i samsvar med prEN ISO 3095:2001, bortsett fra at referansesporet skal<br />
oppfylle kriteriene i relevant TSI.<br />
Passeringsstøyen fra et tog skal måles ved 80 km/t og ved høyeste hastighet, men høyst<br />
200 km/t. Andre hastigheter nevnt i ISO EN 3095 skal ikke tas i betraktning. Verdien som skal<br />
sammenlignes med grensene (se tabell 4), er høyeste målte verdi ved 80 km/t og den målte<br />
verdien ved høyeste hastighet, men angitt ved 80 km/t etter ligningen<br />
LpAeq, Tp(80 km/t) = LpAeq, Tp(v)-30*log (v/80 km/t).<br />
Grenseverdiene for støyutslippet fra E-, D-lokomotiver, EMU-er, DMU-er og passasjervogner<br />
under nevnte vilkår er angitt i tabell 4.<br />
Tabell 4: Grenseverdier LpAeq, Tp for passeringsstøy fra E-, D-lokomotiver, EMU-er, DMU-er og<br />
passasjervogner<br />
Vogn LpAeq, Tp @ 7,5 m<br />
Elektriske lokomotiver 85<br />
Diesellokomotiver 85 (skal bekreftes ved<br />
prøving)<br />
EMU-er 81<br />
DMU-er 82<br />
Passasjervogner 80<br />
2. Grunnleggende parametrer vedrørende TSI for «godsvogner»<br />
2.1. Grensesnitt (f.eks. kopling) mellom vogner, mellom vognsett og mellom tog<br />
2.1.1. Beskrivelse av parameteren<br />
En innretning for å kople en jernbanevogn (vognsett, tog) til en annen.<br />
Mellom driftskompatible togsett kan et hvilket som helst koplingssystem brukes etter behov.<br />
Disse togsettene må i hver ende ha en driftskompatibel nødkopling klar til bruk.<br />
Krav til grensesnitt mellom driftskompatible vogner/togsett skal defineres bare for mekaniske,<br />
elektriske og pneumatiske koplinger ved normale forhold og i nødssituasjoner. Gangbroer for<br />
grensesnitt med passasjervogner tas med dersom det er relevant.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/299<br />
2.1.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Generelt<br />
Vognene skal ha fjærende støt- og trekkinnretninger i begge ender.<br />
Vognsett som aldri deles opp under drift, anses som én enkelt vogn i forbindelse med dette kravet.<br />
Grensesnittene mellom disse vognene skal omfatte et fjærende koplingssystem som kan motstå<br />
kreftene som følger av de tilsiktede driftsforhold.<br />
Tog som aldri deles opp under drift, anses som én enkelt vogn i forbindelse med dette kravet.<br />
Dersom de ikke har en standard skruekopling og buffere, skal de ha mulighet for montering av<br />
en nødkopling i begge ender. Forbindelsene mellom de enkelte vognene skal oppfylle nevnte<br />
krav for vognsett.<br />
Buffere<br />
Dersom det er montert buffere, skal det være montert to identiske buffere i enden av en vogn.<br />
Disse bufferne skal være av en sammentrykkbar type.<br />
Høyden til bufferinnretningens midtlinje skal være mellom 940 mm og 1065 mm over<br />
skinnenivået under alle lasteforhold.<br />
Standardavstanden mellom buffernes midtlinje skal nominelt være 1750 mm symmetrisk om<br />
godsvognens midtlinje.<br />
Bufferne skal ha en slaglengde på minst 105 mm 0 —5 mm og en energiabsorpsjonskapasitet på<br />
minst 30 kJ.<br />
Bufferplatene skal være konvekse, og krumningsradien på den kuleformede arbeidsflaten skal<br />
være 2750 mm ± 50 mm.<br />
Vogner utstyrt med buffere med en slaglengde på over 105 mm skal alltid ha fire identiske buffere<br />
(elastiske systemer, slaglengde) som har samme konstruksjonsmessige egenskaper.<br />
Dersom utskiftbare buffere kreves, skal det være følgende frie område på bufferbjelken for<br />
støtteplaten: Bufferen skal være festet til vognens bufferbjelke ved hjelp av fire M24 Ø låste<br />
fester (f.eks. selvlåsende mutter) av en kvalitet som gir en strekkgrense på minst 640 N/mm.<br />
Bufferne skal ha et identifikasjonsmerke. Identifikasjonsmerket skal minst inneholde bufferens<br />
slaglengde i mm og en verdi for bufferens energilagringskapasitet.<br />
Trekkinnretning<br />
Standard trekkinnretning mellom vognene skal være ikke-gjennomgående og bestå av en<br />
skruekopling som er permanent festet til kroken, en trekkrok og en trekkbom med et<br />
fjæringssystem.<br />
Høyden på trekkrokens midtlinje skal være mellom 950 mm og 1045 mm over skinnenivået<br />
under alle lasteforhold.<br />
Trekkroken og trekkbommen skal kunne tåle en kraft på 1000 kN uten å brekke.<br />
Skruekoplingen skal kunne tåle en kraft på 850 kN uten å brekke. Skruekoplingens bruddstyrke<br />
skal være lavere enn bruddstyrken til andre deler av trekkinnretningen.<br />
Skruekoplingens vekt skal ikke overstige 36 kg.<br />
Skruekoplingens lengde målt fra koplingens sammenføyningspunkt til midten av koplingsbolten<br />
og trekkroken skal være i samsvar med følgende:<br />
+10 ⎯ 986 mm -5 mm med fullstendig utskrudd kopling,<br />
⎯<br />
750 mm ± 10 mm med fullstendig iskrudd kopling.
Nr. 10/300 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Hver vognende skal ha en innretning til å støtte en kopling når den ikke er i bruk. Ingen del av<br />
koplingsenheten skal være mindre enn 140 mm over skinnens overside når dens midtlinje er i<br />
laveste tillatte posisjon.<br />
Vekselvirkning mellom trekk- og støtinnretning<br />
Den relative plasseringen til bufferne og trekkinnretningene skal justeres i forhold til hverandre<br />
for å muliggjøre sikker kjøring i kurver på spor med en radius på 150 m. For to vogner som<br />
er sammenkoplet på et rett spor, og der bufferne berører hverandre, skal kraften før belastning<br />
mellom disse komponentene på en 150 m kurve i sporet ikke overstige 250 kN.<br />
Avstanden mellom trekkrokens forkant og forkanten til de helt utstrakte bufferne skal være<br />
355 mm +45 -20 mm når de er nye.<br />
2.2. Sikker på- og avstigning for rullende materiell<br />
2.2.1. Beskrivelse av parameteren<br />
For godsvogner: Sporveksling, drift, påstigning og avstigning for jernbanepersonale og<br />
lastepersonale. Bare for tankvogner: adgang til tankplaten.<br />
Denne parameteren omfatter dimensjoner, posisjon og høyde for trinn og håndtak samt sklisikker<br />
utforming for personale, trinnhøyde til bakken og bestandighet.<br />
2.2.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Vognene skal være utformet slik at personalet ikke utsettes for unødvendig fare ved tilkopling<br />
og frakopling. Dersom skruekoplinger og sidebuffere brukes, skal de nødvendige områdene som<br />
er vist i figur 1 nedenfor, være frie for faste deler. Tilkoplingskabler og bøyelige slanger kan<br />
befinne seg innenfor dette området. Det skal ikke være noen innretninger under bufferne som<br />
hindrer adgang til området.
290<br />
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/301<br />
301<br />
Figur 1: Fritt koplingsrom<br />
Dersom det er montert en kombinasjon av automatisk kopling og skruekopling, kan koplingshodet<br />
trenge inn i det frie koplingsrommet på venstre side (som vist i figur 1) når det er anbrakt og<br />
skruekoplingen er i bruk.<br />
Det skal være et rekkverk under hver buffer. Rekkverkene skal kunne tåle de belastningene som<br />
påføres av sporskifterne når de beveger seg i området mellom bufferne.
Nr. 10/302 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Alle faste gjenstander som befinner seg i vognenes ytterkanter utenfor det frie rommet definert<br />
i figur 1 og høyere enn bufferhodenes nedre kant, skal være minst 40 mm fra de fullstendig<br />
sammentrykte buffernes framre kant.<br />
Med unntak av vogner som brukes bare i fast sammensatte tog, skal det være minst ett trinn og<br />
ett rekkverk på hver side av vognen. Det skal være tilstrekkelig plass over og rundt trinnene til<br />
at sporskifterens sikkerhet sikres. Trinn og rekkverk skal være utformet for å tåle de belastninger<br />
som påføres av sporskifteren. Trinnene skal være minst 150 mm fra en vertikalplan i enden av<br />
de fullstendig inntrykte bufferne. Trinn og områder som gir adgang til drift, lasting og lossing,<br />
skal være sklisikre.<br />
I hver ende av en vogn som kan danne enden av et tog, skal det være innretninger for påmontering<br />
av lykt for baklys. Trinn og rekkverk skal finnes der det er nødvendig for å sikre lett adgang.<br />
Rekkverk og trinn skal inspiseres ved normale vedlikeholdsperioder, og skal utbedres dersom det<br />
oppdages tegn på vesentlig skade, sprekker eller korrosjon.<br />
2.3. Funksjonskrav: Styrken til vognens hovedstruktur<br />
2.3.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Framtidige utviklingsmål bør være å øke godsvognenes nyttelast ved å redusere egenvekten.<br />
Nåværende grunnleggende parameter:<br />
⎯ definerer strukturelle minstekrav til vognenes hovedstruktur med henblikk på usedvanlig<br />
last i driftsklar stand og bruksbelastning. Belastningene skal omfatte dem som oppstår som<br />
følge av vognens masse, nyttelasten, bevegelsen langs sporet, akselerasjon og nedbremsing<br />
og belastninger som utøves på strukturen av det påmonterte utstyret (se også «Løfting og<br />
heving»),<br />
⎯<br />
angir begrensende stivhetskriterier (torsjonsstivhet);<br />
⎯ angir tillatt belastning for materialer i form av akseptable datakilder (statisk og utmatting)<br />
og vurderingsmetoder,<br />
⎯<br />
angir akseptable valideringsmetoder.<br />
2.3.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Generelt<br />
Vognenes strukturelle utforming skal være i samsvar med kravene i avsnitt 3 i EN12663, og<br />
konstruksjonen skal oppfylle kriteriene i nr 3.4-3.6 i nevnte standard.<br />
I tillegg til nevnte kriterier er det tillatt å ta hensyn til materialenes bruddforlengelse ved valg av<br />
sikkerhetsfaktor definert i nr. 3.4.2. I rettledningene er det angitt en akseptabel framgangsmåte.<br />
Ved vurdering av utmattingsfasthet er det viktig å sikre at belastningstilfellene er representative<br />
for beregnet bruk og uttrykkes i samsvar med vedtatt konstruksjonsstandard. Eventuelle<br />
retningslinjer for tolkning av valgt konstruksjonsstandard skal vedlegges.<br />
Tillatte belastninger for materialene som er brukt i vognenes konstruksjon, skal bestemmes i<br />
samsvar med avsnitt 5 i EN12663.<br />
Vognkonstruksjonen skal inspiseres ved normale vedlikeholdsperioder, og skal utbedres dersom<br />
det oppdages tegn på vesentlig skade, sprekker eller korrosjon.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/303<br />
I dette avsnitt defineres strukturelle minstekrav til vognenes hovedstruktur samt grensesnitt til<br />
utstyr og nyttelast.<br />
Disse kravene omfatter følgende:<br />
Eksepsjonelle belastninger:<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
belastninger i lengderetningen,<br />
største loddrette belastning,<br />
belastningskombinasjoner,<br />
løfting og heving,<br />
festing av utstyr (herunder vognkasse/boggi),<br />
andre eksepsjonelle belastninger.<br />
Bruksbelastninger (utmatting):<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
kilder til belastning,<br />
nyttelastspektrum,<br />
belastning forårsaket av sporene,<br />
trekkraft og bremsing,<br />
aerodynamisk belastning,<br />
utmattingsbelastninger ved grensesnittene,<br />
forbindelse vognkasse/boggi,<br />
festing av utstyr,<br />
koplingsbelastninger,<br />
kombinasjoner av utmattingsbelastninger.<br />
Hovedvognstrukturens stivhet<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
utbøyning,<br />
vibrasjonsmåte,<br />
torsjonsstivhet,<br />
utstyr.<br />
Sikring av last<br />
Det skal treffes tiltak for å sikre at last eller deler av last ikke forlater godsvognen under drift.<br />
Eksepsjonelle belastninger<br />
Belastninger i lengderetningen<br />
Det gjelder forskjellige verdier for forskjellige typer godsvogner som angitt i EN12663:<br />
F-I vogner som kan penses uten begrensning,<br />
F-II vogner som er utelukket fra skifterygger eller løs pensing.<br />
De grunnleggende konstruksjonskrav antar at vognene i nevnte kategorier er utstyrt med buffere<br />
og koplinger som egner seg til disse operasjonene.<br />
Konstruksjonen skal oppfylle kravene i nr. 3.4 i EN12663 i samtlige eksepsjonelle<br />
belastningstilfeller.<br />
Vognkassene skal oppfylle de krav til styrke i lengderetningen som er angitt i tabell 1, 2, 3 og 4<br />
i EN12663 etter relevans, dersom belastningsbanene finnes.
Nr. 10/304 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
MERKNAD 1 En kraft som påføres den ene enden av vognkassen, skal medføre en reaksjon ved<br />
tilsvarende posisjon i motsatt ende.<br />
MERKNAD 2 Det skal påføres krefter vannrett på monteringsstrukturen, fordelt likt på aksen på<br />
hver side av bufferplasseringen eller på koplingsaksen.<br />
Største loddrette belastning<br />
Vognkassen skal oppfylle kravene i tabell 8 i EN12663.<br />
Vognkassen skal også være utformet for å bære den største belastning den kan bli utsatt for<br />
som følge av laste- og lossemetoden. Belastningen kan defineres i form av akselerasjoner som<br />
virker på vognkassens masse pluss eventuell eksisterende nyttelast. Konstruksjonstilfellene skal<br />
representere de mest ugunstige tilfeller som operatøren ønsker å ta i betraktning i forbindelse med<br />
bruk av vognen (herunder forutsigbart misbruk).<br />
MERKNAD 1 Dersom analysemetoden anvender tillatt belastning som er redusert under<br />
materialets strekk- eller sammentrykningsbelastning med en sikkerhetsfaktor<br />
(som angitt i merknad a) i tabell 8 i EN12663, kan belastningsfaktorene reduseres<br />
med samme faktor.<br />
MERKNAD 2 Belastningene kan fordeles jevnt på hele den lastbærende overflaten, over et<br />
begrenset område eller på diskrete posisjoner. Konstruksjonstilfelle(r) skal bygge<br />
på de mest krevende belastninger.<br />
MERKNAD 3 Dersom det er meningen at kjøretøy med hjul (herunder gaffeltrucker osv.) skal<br />
bevege seg over vognens gulv, skal utformingen ta hensyn til den største lokale<br />
punktbelastningen ved slike bevegelser.<br />
Belastningskombinasjoner<br />
Konstruksjonen skal også oppfylle kravene i nr. 3.4 i EN12663 når den er utsatt for de mest<br />
ugunstige belastningskombinasjoner som angitt i nr. 4.4 i EN12663.<br />
Løfting og heving<br />
Vognkassen skal ha løftepunkter der hele vognen kan løftes eller heves. Det skal også være mulig<br />
å løfte den ene enden av vognen (herunder understellet) mens den andre enden hviler på resten<br />
av understellet.<br />
Belastningstilfellene angitt i nr. 4.3.2 i EN12663 skal gjelde for løfting og heving i verksted og<br />
ved vedlikehold.<br />
For løftetilfeller som bare gjelder berging etter avsporing eller en annen unormal begivenhet,<br />
der permanent deformasjon av konstruksjonen er akseptabelt, er det tillatt å redusere<br />
belastningsfaktoren i tabell 9 og 10 fra 1,1 til 1,0.<br />
Løftingen skal foregå via særlige løftepunkter beregnet på dette. Løftepunktenes plassering skal<br />
fastsettes ut fra kundens driftskrav.<br />
Festing av utstyr (herunder vognkasse/boggi)<br />
Festingen av utstyr skal være utformet for å bære belastningene angitt i tabell 12, 13 og 14 i<br />
avsnitt 4.5 i EN12663.<br />
Andre eksepsjonelle belastninger<br />
Belastningskravene for vognkassens konstruksjonsdeler, for eksempel side- og<br />
endeveggkonstruksjoner, dører, støttestolper og systemer for fastholding av last, skal være<br />
utformet for å bære de største belastninger de kan bli utsatt for ved utførelse av deres tiltenkte<br />
funksjon. Belastningstilfellene skal fastsettes ut fra prinsippene for konstruksjonsmessig<br />
utforming i EN12663.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/305<br />
For nye vogntyper skal konstruktøren fastsette egnede belastningstilfeller som oppfyller bestemte<br />
krav ut fra prinsippene i EN12663.<br />
Bruksbelastninger (utmatting)<br />
Kilder til belastning<br />
Alle kilder til syklisk belastning som kan forårsake utmattingsskade, skal identifiseres. I<br />
samsvar med nr. 4.6 i EN12663 skal følgende bestemte kilder tas i betraktning, og måten de<br />
representeres og kombineres på skal være i samsvar med beregnet bruk av vognen og benyttet<br />
konstruksjonsstandard.<br />
Nyttelastspektrum<br />
Endringer i nyttelast kan medføre betydelige perioder med utmattingsbelastninger. Dersom<br />
nyttelasten endres vesentlig, skal tiden som brukes på hvert belastningsnivå, bestemmes. Laste-/<br />
losseperioder skal også bestemmes ut fra den driftsansvarliges angitte plikt og representeres<br />
på en egnet måte til analyseformål. Dersom det er relevant, skal det tas hensyn til endringer<br />
i nyttelastens fordeling og til lokale trykkbelastninger på grunn av kjøretøyer med hjul som<br />
beveger seg over vognens gulv.<br />
Belastning forårsaket av sporene<br />
Det skal tas hensyn til belastningssykluser som skyldes loddrette, tverrgående og torsjonsmessige<br />
uregelmessigheter i sporet. Disse belastningssyklusene skal bestemmes ut fra<br />
a)<br />
b)<br />
c)<br />
dynamisk modellering,<br />
måledata,<br />
empiriske data.<br />
Utmattingskonstruksjonen skal bygge på belastningsdata og utprøvde vurderingsmetoder, dersom<br />
slike finnes. Tabell 15 og 16 i EN12663 angir empiriske data i form av vognkasseakselerasjoner<br />
som er i samsvar med normale europeiske driftsvilkår, og som egner seg til en framgangsmåte<br />
basert på utmattingsgrense for utmattingskonstruksjon når det finnes normaliserte data.<br />
Trekkraft og bremsing<br />
Belastningssykluser som skyldes trekkraft og bremsing, skal gjenspeile antallet start og stopp<br />
(herunder ikke-planlagte) i forbindelse med beregnet bruk.<br />
Aerodynamisk belastning<br />
Det kan oppstå vesentlige aerodynamiske belastninger som følge av<br />
a) tog som passerer i høy fart,<br />
b) kjøring i tunnel,<br />
c) sidevind.<br />
Dersom slik belastning forårsaker vesentlig syklisk utmatting, skal den tas med i<br />
utmattingsvurderingen.<br />
Utmattingsbelastninger ved grensesnittene<br />
Den dynamiske belastningen som brukes i utformingen, skal være i området ± 30 % av den<br />
loddrette statiske belastningen.<br />
Dersom ikke denne antakelsen velges, skal følgende metode anvendes:
Nr. 10/306 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
De viktigste utmattingsbelastningene ved forbindelsen mellom vognkasse og boggi skyldes<br />
a)<br />
b)<br />
c)<br />
laste- og lossesykluser,<br />
virkninger fra sporet,<br />
trekkraft og bremsing.<br />
Grensesnittet skal utformes for å kunne tåle de sykliske belastningene fra disse kildene.<br />
Utstyrsfester skal tåle de sykliske belastningene fra bevegelser av vognen og eventuelle<br />
belastninger forårsaket av drift av utstyret. Akselerasjonene kan bestemmes som beskrevet<br />
ovenfor. For normal europeisk drift er empirisk avledede akselerasjoner for utstyr som følger<br />
bevegelsen til vognstrukturen, angitt i tabell 17, 18 og 19 i EN12663, og kan brukes dersom det<br />
ikke finnes bedre egnede data.<br />
Det skal tas hensyn til sykliske belastninger i koplingskomponenter dersom den driftsansvarliges<br />
eller konstruktørens erfaring tilsier at de er betydelige.<br />
Kombinasjoner av utmattingsbelastninger<br />
Dersom det er flere utmattingsbelastninger samtidig, skal det tas hensyn til dem på en måte<br />
som er i samsvar med belastningenes egenskaper og den typen konstruksjonsanalyse og<br />
utmattingskonstruksjonsstandard som anvendes.<br />
Bufferbelastning<br />
Godsvogner beregnet på kjøring over skifterygg:<br />
Godsvogner skal tåle et sammenstøt med en stillestående godsvogn med bruttolastevekt på 80 t<br />
ved en hastighet på 12 km/t uten varig deformasjon.<br />
Godsvogner som ikke er beregnet på kjøring over en skifterygg:<br />
Godsvogner skal tåle et sammenstøt med en stillestående godsvogn med bruttolastevekt på 80 t<br />
ved en hastighet på 7 km/t uten varig deformasjon.<br />
Hovedvognstrukturens stivhet<br />
Utbøyninger<br />
Utbøyninger under belastninger eller belastningskombinasjoner skal ikke være av en slik art<br />
at vognen eller dens nyttelast overskrider tillatte bruksmessige begrensninger. Utbøyninger<br />
skal heller ikke nedsette funksjonaliteten til vognen som helhet eller til noen av de installerte<br />
komponentene eller systemene.<br />
Vibrasjonsmåter<br />
Vognkassens naturlige vibrasjonsmåter skal under alle belastningsforhold, herunder egenvekt,<br />
være tilstrekkelig atskilt eller på annen måte isolert fra opphengsfrekvenser til at uønskede<br />
reaksjoner unngås ved alle driftshastigheter.<br />
Torsjonsstivhet<br />
Vognkassens torsjonsstivhet skal være i samsvar med opphengsegenskapene, slik at<br />
avsporingskriteriene oppnås under alle belastningsforhold, herunder egenvekt.<br />
Utstyr<br />
Utstyrets naturlige vibrasjonsmåter skal, påmontert, være tilstrekkelig atskilt eller på annen måte<br />
isolert fra vognkassen eller opphengets frekvenser til at uønskede reaksjoner unngås ved alle<br />
driftshastigheter.<br />
Som grensesnitt mot delsystemet Rullende materiell — Godsvogner skal delsystemet Infrastruktur<br />
være i samsvar med disse egenskapene.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/307<br />
2.4. Sikring av frakt<br />
2.4.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Godstransport skal sikres tilstrekkelig. Festesystemenes integritet skal påvises.<br />
2.4.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Det skal treffes tiltak for å sikre at last eller deler av last ikke forlater godsvognen under drift.<br />
2.5. Lukking og låsing av dører<br />
2.5.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Den grunnleggende parameteren har til formål å hindre alle problemer knyttet til last og frirom<br />
mens toget er i bevegelse. Den omfatter utstyrsdører og -luker samt tiltak for å hindre utilsiktet<br />
åpning.<br />
2.5.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
2.6. merking av godsvogner<br />
Dører og luker på godsvogner skal være lukket og låst mens vognene er i et tog i bevegelse<br />
(med mindre dette er en del av lossingen av nyttelasten). Til dette formål skal det anvendes<br />
låseinnretninger som viser status (åpen/lukket). Låseinnretningene skal sikres mot utilsiktet<br />
åpning.<br />
Lukke- og låsesystemer skal være utformet slik at driftspersonalet ikke utsettes for unødvendig<br />
fare.<br />
Låse- og lukkeinnretningene skal være utformet for å tåle belastninger som skyldes nyttelasten<br />
under normale, regelmessige forhold, og når nyttelasten er blitt forskjøvet på en forutsigbar<br />
måte.<br />
Lukke- og låseinnretningene skal være utformet for å tåle belastningene som oppstår når vognene<br />
passerer andre tog under alle forhold, herunder i tunneler.<br />
De krefter som er nødvendige for å aktivere lukke- og låseinnretningene, skal være av en<br />
størrelsesorden som kan påføres av en driftsansvarlig uten ekstra hjelpemidler. Unntak tillates<br />
når ekstra verktøy spesifikt stilles til rådighet, eller når motordrevne systemer anvendes.<br />
Lukke- og låseinnretningene skal inspiseres ved normale vedlikeholdsperioder, og skal utbedres<br />
dersom det oppdages tegn på vesentlig skade eller funksjonsfeil.<br />
2.6.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Den grunnleggende parameteren angir merking av utstyr og fasiliteter på vogner drevet av<br />
jernbanepersonale. Merkingen kreves for å sikre sikker drift, f.eks. ved at det angis bestemte<br />
konstruksjonsegenskaper ved vognen som må være kjent av jernbanepersonalet ved utførelse av<br />
deres oppgaver, for eksempel<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
vognnummer,<br />
bremsevirkning og bremsesystemets ventiler,<br />
tappeventiler,<br />
elektriske isolasjonsbrytere,<br />
sikkerhetsråd for den aktuelle vogntypen,<br />
vognens egenvekt og nyttelast,<br />
løfte-/hevepunkter,<br />
⎯<br />
geometriske funksjoner,
Nr. 10/308 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
pneumatiske rør og elektriske ledninger,<br />
strømforsyningssystemer,<br />
høyspentledninger,<br />
mulighet for festing på ferge,<br />
minste mulige kurveradius,<br />
mulighet for kjøring på skifterygger.<br />
2.6.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Merkingen kreves på vogner for å:<br />
⎯ identifisere hver enkelt vogn med et entydig nummer, som angitt i TSI for drift og<br />
trafikkstyring og registrert i registeret,<br />
⎯ gi nødvendige opplysninger for å lage togsammensetninger, herunder bremsemasse,<br />
lengden over bufferne, egenvekt, hastighet/last-tabell for forskjellige strekningskategorier,<br />
⎯ identifisere driftsbegrensninger for personalet, herunder geografiske begrensninger, og<br />
skiftebegrensninger,<br />
⎯ gi relevante sikkerhetsopplysninger for personale som betjener vogner eller deltar i<br />
nødssituasjoner, herunder advarselsskilter for strømførende kjøreledninger og elektrisk<br />
utstyr, løfte-/hevepunkter, vognspesifikke sikkerhetsforskrifter.<br />
Disse merkingene er oppført i relevant TSI. Merkingene skal plasseres høyest mulig på vognen,<br />
inntil en høyde av 1600 mm over skinnenivået. Merkingene på vogner som ikke har loddrette<br />
sider, skal være festet på særlige paneler.<br />
Merkinger kan lages ved hjelp av maling eller overføringsbilder.<br />
Dersom det anvendes overføringsbilder, skal de oppfylle kravene med hensyn til<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
klebestyrke<br />
miljøvennlighet<br />
vannbestandighet, UV-bestandighet, slitebestandighet, kjemisk bestandighet.<br />
Kravene for merking av farlig gods omfattes av rådsdirektiv 96/49/EF med gyldig RID-vedlegg,<br />
og er derfor ikke tatt med i denne grunnleggende parameteren.<br />
Dersom det forekommer endringer i en vogn som krever endringer i merkingen, skal slike<br />
endringer være i samsvar med endringene i data som er oppført i registeret for rullende<br />
materiell.<br />
Merkinger skal rengjøres eller erstattes når det er nødvendig for at de fortsatt skal være leselige.<br />
2.7. Spesialkjøretøyer til transport av farlig gods og gasser under trykk<br />
2.7.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Tankene og andre deler av godsvogner til transport av farlig gods skal ha en utforming som gir sikker<br />
transport. Den grunnleggende parameteren angir spesifikasjoner for spesialkjøretøyer til transport av farlig<br />
gods og gasser under trykk. For eksempel skal følgende aspekter behandles:<br />
⎯<br />
RID<br />
⎯<br />
TPED
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/309<br />
2.7.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Generelt<br />
Vogner som frakter farlig gods, skal oppfylle kravene i denne TSI-en og dessuten kravene i RID.<br />
RID, som er vedlegg til direktiv 96/49/EF, sikrer et svært høyt sikkerhetsnivå. Videre utvikling på dette<br />
rettsområdet ledes av en internasjonal arbeidsgruppe (RID-komité) av representanter fra regjeringene som<br />
er medlemmer av COTIF.<br />
Regelverk som gjelder for rullende materiell til transport av farlig gods<br />
Rullende materiell Direktiv 96/49/EF med vedlegg i gyldig versjon<br />
Merking Direktiv 96/49/EF med vedlegg i gyldig versjon<br />
Buffere Direktiv 96/49/EF med vedlegg i gyldig versjon<br />
Gnistbeskyttelse Direktiv 96/49/EF med vedlegg i gyldig versjon<br />
Bruk av vogner til transport av farlig gods i lange<br />
tunneler<br />
Undersøkes av arbeidsgrupper på oppdrag av<br />
Europakommisjonen (AEIF og RID)<br />
Ytterligere regelverk som gjelder for tanker<br />
Tank Direktiv 1999/36/EF om transportabelt trykkutstyr<br />
i gyldig versjon<br />
Prøving, inspeksjon og merking av tanker EN 12 972 Tanker til transport av farlig gods –<br />
prøving, inspeksjon og merking av metalltanker fra<br />
april 2001<br />
Vedlikeholdsregler<br />
Vedlikehold av tank-/godsvogner skal være i samsvar med følgende standard og rådsdirektiv:<br />
— Prøving og inspeksjon EN 12 972 Tanker til transport av farlig gods –<br />
prøving, inspeksjon og merking av metalltanker fra<br />
april 2001<br />
— Vedlikehold av tank med utstyr Direktiv 96/49/EF med vedlegg i gyldig versjon<br />
— Gjensidige avtaler om tankinspektører Direktiv 96/49/EF med vedlegg i gyldig versjon<br />
Det skal også tas hensyn til direktiv 96/49/EF og dets RID-vedlegg.<br />
2.8. Kinematisk lasteprofil<br />
2.8.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Begrepet «profil» brukes til å definere ytre mål slik at rullende materiell kan betjenes uten fare<br />
for sammenstøt med faste anlegg (tunnelvegger, kontaktlednings- og signalmaster, rekkverk på<br />
broer, perronger osv.). Denne parameteren har altså to aspekter: frittromsprofilen, som bestemmer<br />
infrastrukturens minstemål, og det rullende materiellets profil, som bestemmer det rullende<br />
materiellets største mål.<br />
Profilen for det rullende materiellet er definert som målene for det rommet det rullende materiellet<br />
befinner seg i under drift. Den dynamiske profilen for rullende materiell som trafikkerer en gitt<br />
linjestrekning, må alltid og med en tilfredsstillende sikkerhetsmargin være mindre enn den<br />
minste frittromsprofilen for den aktuelle linjen. Den framtidige TSI for infrastruktur vil angi<br />
profilkravene for nye, oppgraderte, fornyede og eksisterende linjer.<br />
Den grunnleggende parameteren definerer det største tillatte kinematiske rom som en vogn kan<br />
benytte, og angir prinsippene som skal anvendes ved bestemmelse av kinematisk rom.
Nr. 10/310 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
2.8.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
I dette avsnitt defineres største tillatte utvendige dimensjoner for vogner for å sikre at de forblir<br />
innenfor frittromsprofilen. For at dette skal oppnås, tas det hensyn til vognens største mulige<br />
bevegelse. Dette kalles kinematisk rom.<br />
Det kinematiske rommet til det rullende materiellet er definert ved en referanseprofil og dens<br />
tilhørende regler. Den oppnås ved anvendelse av reglene som angir reduksjonene i forhold til<br />
referanseprofilen, som de forskjellige delene av det rullende materiellet skal overholde.<br />
Disse reduksjonene avhenger av<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
det aktuelle rullende materiellets geometriske egenskaper,<br />
plasseringen av tverrsnittet i forhold til boggiens dreiepunkt eller akslene,<br />
høyden til det aktuelle punktet i forhold til kjøreflaten,<br />
konstruksjonsmessige toleranser,<br />
grense for tillatt slitasje,<br />
opphengets elastisitetsegenskaper.<br />
Undersøkelsen av største tillatte frittromsprofil tar hensyn til både tverrgående og loddrette<br />
bevegelser av det rullende materiellet, utarbeidet på grunnlag av vognens geometriske<br />
egenskaper og opphengsegenskaper under forskjellige belastningsforhold.<br />
Frittromsprofilen for det rullende materiellet som trafikkerer en gitt linjestrekning, må alltid og<br />
med en tilfredsstillende sikkerhetsmargin være mindre enn den minste frittromsprofilen for den<br />
aktuelle linjen.<br />
En dynamisk profil består av to grunnelementer: en referanseprofil og reglene for denne profilen.<br />
Det gjør det mulig å bestemme største tillatte dimensjoner for rullende materiell og plasseringen<br />
til faste strukturer på strekningen.<br />
For at en dynamisk profil skal kunne brukes, må følgende tre deler av profilen angis:<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
referanseprofilen,<br />
reglene for bestemmelse av største tillatte frittromsprofil for vognene,<br />
reglene for bestemmelse av klaringer til strukturer og sporavstand.<br />
Relevant TSI skal angi referanseprofilen og reglene for største tillatte frittromsprofil for<br />
vognene.<br />
Tilhørende regler for bestemmelse av klaringer for installering av strukturer omfattes av TSI-en<br />
for infrastruktur.<br />
Alt utstyr og alle deler av vogner som gir opphav til tverrgående og loddrette forskyvninger, skal<br />
undersøkes med passende vedlikeholdsintervaller. For å holde vognene innenfor den<br />
kinematiske profilen skal vedlikeholdsplanen omfatte inspeksjon av følgende elementer:<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
hjulprofil og -slitasje,<br />
boggiramme,<br />
fjærer,<br />
sidekanter,<br />
kassestruktur,<br />
konstruksjonsmessige klaringer,<br />
⎯<br />
grense for tillatt slitasje,
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/311<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
opphengets elastisitetsegenskaper,<br />
slitasje på akselføring,<br />
elementer som påvirker vognens fleksibilitetskoeffisient,<br />
elementer som påvirker rullesenteret.<br />
Som grensesnitt mot delsystemet Rullende materiell — Godsvogner skal delsystemet Infrastruktur<br />
være i samsvar med disse egenskapene.<br />
2.9. Statisk akseltrykk, dynamisk hjulbelastning og lineær belastning<br />
2.9.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Når et tog kjører på et jernbanespor, utsettes sporet for belastninger som det må kunne motstå.<br />
Belastningene er av både statisk og dynamisk art, og de overføres til sporet gjennom understellet.<br />
Sporet og det rullende materiellet må være konstruert på en slik måte at disse belastningene til<br />
enhver tid holdes innenfor de grenser som trafikksikkerheten krever.<br />
Sporets evne til å bære vogner er en funksjon av konstruksjon og vedlikehold av banelegemet<br />
og strukturene. Vognenes akseltrykk og akselavstand definerer den loddrette kvasistatiske<br />
belastningen på sporet.<br />
Akseltrykket til rullende materiell skal ikke overstige laveste akseltrykkgrense for de strekninger<br />
(ved det rullende materiellets høyeste tillatte hastighet) der det er beregnet å kjøre. Den<br />
framtidige TSI for infrastruktur vil angi krav for strekninger i det transeuropeiske jernbanenett<br />
for konvensjonelle tog.<br />
2.9.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Vognens akseltrykk og akselavstand definerer den loddrette kvasistatiske belastningen på<br />
sporet.<br />
Belastningsgrensene for vogner tar hensyn til deres geometriske egenskaper, vekt per aksel og<br />
vekt per lineære meter.<br />
De skal være i samsvar med klassifiseringen av strekninger eller deler av strekninger, kategori A,<br />
B1, B2, C2, C3, C4, D2, D3, D4 som definert i tabellen nedenfor.<br />
Det er hensikten at strekninger som kan tåle et akseltrykk på over 22,5 tonn, gradvis vil<br />
bli innført i det europeiske jernbanenett i samsvar med kravene fra jernbaneforetak og<br />
infrastrukturforvaltninger. For akseltrykk på over 22,5 tonn vil eksisterende nasjonale regler<br />
fortsatt gjelde for strekninger som tåler disse akseltrykkene.<br />
Klassifisering Masse per aksel = P<br />
Masse per<br />
lengdeenhet = p<br />
1 5,0 t/m A B1<br />
A B C D E F G<br />
16 t 18 t 20 t 22,5 t 25 t 27,5 t 30 t<br />
2 6,4 t/m B2 C2 D2<br />
3 7,2 t/m C3 D3<br />
4 8,0 t/m C4 D4 E4<br />
5 8,8 t/m E5<br />
6 10 t/m<br />
p Masse per lengdeenhet, dvs. vognmasse pluss massen til lasten, dividert med vognens lengde<br />
i meter, målt over (de ikke-sammentrykte) bufferne.<br />
P Masse per aksel.<br />
Et tog som består av vogner med to akselboggier i samsvar med dataene i tabell D.1 i<br />
vedlegg D, skal brukes til å bestemme i hvilken kategori en strekning skal klassifiseres.<br />
En strekning eller del av strekning skal klassifiseres i en av disse kategoriene dersom den kan<br />
håndtere et ubegrenset antall vogner med vektegenskapene vist i tabellen ovenfor.
Nr. 10/312 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
MERKNAD: Som et unntak kan 20 t akseltrykk overskrides med inntil 0,5 t på kategori C-strekninger<br />
for<br />
⎯<br />
lange toakslede vogner med 14,10 m < LOB < 15,50 m for å få nyttelasten opptil 25 t,<br />
⎯ vogner beregnet på 22,5 t akseltrykk for å oppveie den ekstra egenvekten som oppstår når<br />
de gjøres egnet for slike akseltrykk.<br />
I praksis skal største tillatte masse per hjul være 11,1 t. Klassifisering i henhold til største tillatte<br />
masse per aksel (P) skal uttrykkes med store bokstaver (A, B, C, D, E, F, G), og klassifisering i<br />
henhold til største tillatte masse per lengdeenhet (p) skal uttrykkes med arabiske tall (1, 2, 3, 4,<br />
5, 6), med unntak for kategori A.<br />
Samsvaret mellom klassifiserte strekninger og håndtering av vogner vil bli angitt i relevant TSI.<br />
2.10. Elektrisk beskyttelse av toget<br />
2.10.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Denne grunnleggende parameteren omfatter frakopling av strømforsyningen ved kortslutning.<br />
Elektrisk resistans mellom alle metalldeler i rullende materiell og skinnen skal være lav nok<br />
til å sikre at stigende kortslutningsstrøm vil forårsake frakopling av linjebryteren (f. eks. når<br />
kjøreledningen faller ned på en vogn).<br />
Vognens returstrømveier og beskyttende jording (jordkabel) skal kunne motstå den største mulige<br />
kortslutningsstrømmen til infrastrukturens linjebryter (understasjon) frakoples, uten å skade selve<br />
strømveien eller deler av vognen.<br />
2.10.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
2.10.2.1. G e n e r e l t<br />
Alle metalldeler av en godsvogn som har en risiko for store kontaktspenninger eller en risiko<br />
for å forårsake ulykker som følge av elektriske ladninger av enhver opprinnelse, skal ha samme<br />
spenning som skinnen.<br />
2.10.2.2. F u n k s j o n e l l e o g t e k n i s k e s p e s i f i k a s j o n e r f o r d e l s y s t e m e t<br />
Jording av godsvogner<br />
Den elektriske resistansen mellom metalldelene og skinnen skal ikke overstige 0,15 ohm for<br />
godsvogner.<br />
Disse verdiene måles med 50 A likestrøm.<br />
Dersom materialer som er dårlige ledere, ikke gjør det mulig å nå nevnte verdier, skal vognene<br />
selv utstyres med følgende beskyttende jordforbindelser:<br />
⎯<br />
⎯<br />
vognkassen skal koples til rammen på minst to forskjellige steder,<br />
rammen skal koples til hver boggi på minst ett sted.<br />
Hver boggi skal jordes ved hjelp av minst én akselboks. Dersom det ikke er noen boggier, kreves<br />
ingen jordforbindelse.<br />
Hver jordforbindelse skal være laget av et bøyelig og ikke-korroderende eller korrosjonsbeskyttet<br />
materiale og ha et minste tverrsnitt i henhold til anvendte materialer (referansen er 35 mm 2 for<br />
kobber).<br />
Særlig restriktive krav bør fastsettes for å fjerne farer i forbindelse med spesialvogner, for<br />
eksempel vogner uten tak som brukes av passasjerer i deres egne biler, vogner brukt til transport<br />
av farlige stoffer (oppført i direktiv 96/49/EF og dets gyldige RID-vedlegg).
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/313<br />
Jording av elektrisk utstyr i godsvogner<br />
Dersom det er en elektrisk installasjon på godsvognen, skal alle metalldeler i det elektriske<br />
utstyret som kan bli berørt av mennesker, være sikkert jordet, dersom standardspenningen som<br />
de kan bli utsatt for, er høyere enn<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
50 V likestrøm,<br />
24 V vekselstrøm,<br />
24 V mellom fasene dersom nullpunktet ikke er jordet,<br />
42 V mellom fasene dersom nullpunktet er jordet.<br />
Jordingskabelens tverrsnitt avhenger av strømmen i den elektriske installasjonen, men skal være<br />
av passende størrelse til å sikre at beskyttelsesmekanismene fungerer pålitelig dersom det skulle<br />
oppstå en feil.<br />
Alle antenner som er montert utvendig på godsvogner, skal være fullstendig beskyttet mot<br />
spenningen i kjøreledningen eller den tredje skinnen, og systemet skal danne en sluttet elektrisk<br />
enhet som er jordet i ett punkt. En antenne montert utvendig på en godsvogn som ikke oppfyller<br />
disse vilkårene, skal være isolert.<br />
Den elektriske resistansen i hvert hjulsett målt på tvers av kjøreflatene på de to hjulene skal ikke<br />
overstige 0,01 ohm for nye eller nymonterte hjulsett som inneholder nye komponenter.<br />
Disse resistansmålingene skal utføres med en påtrykt spenning på 1,8-2,0 V.<br />
2.11. Vognens dynamiske egenskaper (vekselvirkning mellom hjul og skinne)<br />
2.11.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Den grunnleggende parameteren definerer de begrensende kriterier som en vogn skal oppfylle<br />
for sikkert å kunne takle de sporegenskaper den kan bli utsatt for. Dette omfatter de begrensende<br />
sporegenskaper som samsvaret skal vurderes mot.<br />
Den angir også akseptable vurderingsmetoder, herunder analyse, laboratorieforsøk og<br />
sporprøvinger.<br />
2.11.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
2.11.2.1. G e n e r e l t<br />
En vogns dynamiske atferd har stor innvirkning på sikkerheten mot avsporing og kjørestabilitet.<br />
Vognens dynamiske atferd bestemmes av<br />
⎯<br />
høyeste hastighet,<br />
⎯ statiske sporegenskaper (trasé, sporvidde, overhøyde, skinnehelning, tilfeldige og<br />
periodiske uregelmessigheter på sporet),<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
dynamiske sporegenskaper (vannrett og loddrett sporstivhet og spordemping),<br />
hjul/vogn-kontaktparametrer (hjul- og skinneprofil, sporvidde),<br />
hjulskader (slitasje, manglende rundhet),<br />
vognkassens, boggienes og hjulsettenes masse og treghet,<br />
vognopphengets egenskaper,<br />
fordeling av nyttelast.<br />
For å ivareta sikkerhet og kjørestabilitet skal det utføres målinger under forskjellige driftsforhold<br />
eller sammenligningsundersøkelser med avprøvde utforminger (f.eks. simulering/beregning) til<br />
vurdering av den dynamiske atferden.
Nr. 10/314 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Rullende materiell skal ha egenskaper som muliggjør stabil kjøring innenfor gjeldende<br />
fartsgrense.<br />
2.11.2.2. F u n k s j o n e l l e o g t e k n i s k e s p e s i f i k a s j o n e r f o r d e l s y s t e m e t<br />
Sikkerhet mot avsporing og kjørestabilitet<br />
For å sikre sikkerhet mot avsporing og kjørestabilitet skal kreftene mellom hjul og skinne<br />
begrenses. Det gjelder særlig tverrgående sporkrefter Y og loddrette krefter Q.<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
Tverrgående sporkraft y<br />
For å hindre sporforskyvninger skal driftskompatibelt rullende materiell oppfylle<br />
Prud’homme-kriteriene for største tverrgående kraft:<br />
(ΣY)lim eller (H2m)lim<br />
((H2m) er den flytende middelverdien av den tverrgående kraften i en aksel målt over 2 m.)<br />
Denne verdien vil bli angitt i TSI-en for infrastruktur; fram til da gjelder nasjonale regler.<br />
I kurver er grensen for den kvasistatiske tverrkraften på det ytre hjulet<br />
Yqst, lim<br />
Denne verdien vil bli angitt i TSI-en for infrastruktur; fram til da gjelder nasjonale regler.<br />
y/Q-krefter<br />
For å begrense risikoen for hjulklatring på skinnen skal kvotienten til den tverrgående kraften<br />
Y og den loddrette belastningen Q på et hjul ikke overstige<br />
(Y/Q)lim = 0,8 for store kurver R> 250 m<br />
(Y/Q)lim = 1,2 for små kurver R < 250 m<br />
Loddrett kraft<br />
Den største dynamiske loddrette kraften som utøves på skinnen, er<br />
Qmax<br />
Denne verdien vil bli angitt i TSI-en for infrastruktur; fram til da gjelder nasjonale regler.<br />
I kurver er grensen for kvasistatisk loddrett kraft på det ytre hjulet<br />
Qqst, lim<br />
Denne verdien vil bli angitt i TSI-en for infrastruktur; fram til da gjelder nasjonale regler.<br />
Sikkerhet mot avsporing ved kjøring på vridde spor<br />
Vogner kan kjøre på vridde spor dersom (Y/Q) ikke overstiger grensen angitt ovenfor, i en kurve<br />
med radius R = 150 m og for et gitt vridd spor:<br />
for en akselavstand på 1,3 m < 2a* < 20 m<br />
g lim = 20/2a* + 3<br />
g lim 20 m er grenseverdien glim = 3 ‰.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/315<br />
Akselavstand 2a* representerer avstanden for toakslede vogner eller avstanden mellom<br />
dreiepunktene på en boggivogn.<br />
Vedlikeholdsregler<br />
Følgende nøkkelparametrer som er avgjørende for sikkerhet og kjørestabilitet, skal vedlikeholdes<br />
i samsvar med vedlikeholdsplanen:<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
opphengsegenskaper,<br />
forbindelse mellom vognkasse og boggi,<br />
hjulbaneprofil.<br />
Høyeste og laveste tillatte dimensjoner for hjulsett og hjul for standardsporvidde vil bli angitt i<br />
TSI-en for godsvogner.<br />
2.12. Trykkrefter i lengderetningen<br />
2.12.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Denne parameteren beskriver største trykkraft i lengderetningen som kan påføres uten risiko på<br />
en godsvogn i samtrafikk eller en enkeltvogn i et togsett i samtrafikk under bremsing eller under<br />
en skyveoperasjon, uten risiko for avsporing.<br />
2.12.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
2.12.2.1. G e n e r e l t<br />
Dersom en vogn utsettes for trykkrefter i lengderetningen, skal den fortsatt kunne kjøre trygt.<br />
For å garantere sikkerhet mot avsporing skal vognen, eller systemet av sammenkoplede vogner,<br />
vurderes ved prøvinger, beregninger eller sammenligning med egenskapene til godkjente<br />
(sertifiserte) vogner.<br />
Kraften i lengderetningen som kan påføres en vogn uten at den avsporer, skal være høyere enn<br />
en terskelverdi som avhenger av vognens utforming (to aksler, boggivogn, fast gruppe av vogner,<br />
Combirail, Road-Railer TM osv.), utstyrt med UIC-kopling eller godkjent sentralkopling eller<br />
koplingsstang/korte koplinger.<br />
Vilkårene for å sertifisere vogner, faste grupper av vogner og koplede grupper av vogner er angitt<br />
i følgende avsnitt.<br />
Vilkårene som påvirker den største trykkraften i lengderetningen som en vogn kan motstå uten<br />
avsporing, omfatter<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
utilstrekkelig overhøyde,<br />
bremsesystem for tog og vogn,<br />
system av trekkinnretning og buffere på vogner eller særlig sammenkoplede vogngrupper,<br />
vognens konstruksjonsmessige egenskaper,<br />
strekningens egenskaper,<br />
togførerens håndtering av toget, særlig bremsing,<br />
parametrer for kontakt mellom hjul og skinne (hjul- og skinneprofil, sporvidde)<br />
fordeling av last på de enkelte godsvognene.<br />
Trykkraften i lengderetningen har stor innvirkning på sikkerheten mot avsporing for en vogn.<br />
Derfor er det utført målinger under forskjellige driftsforhold for å finne akseptable grenser for<br />
trykkraft i lengderetningen som en vogn kan utsettes for uten risiko for avsporing. Erfaring<br />
med forskjellige vogntyper har resultert i forskjellige metoder for godkjenning avhengig av<br />
faktorer som egenvekt, lengde, akselavstand, overheng, avstand mellom dreiepunkter osv. For<br />
å unngå prøvinger må vognene ha samme egenskaper som allerede godkjente vogner eller ha<br />
vært bygd etter godkjente konstruksjonsmessige egenskaper for vogner og utstyrt med godkjente<br />
komponenter som f.eks. sertifiserte boggier.
Nr. 10/316 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
2.12.2.2. F u n k s j o n e l l e o g t e k n i s k e s p e s i f i k a s j o n e r f o r d e l s y s t e m e t<br />
Delsystemet skal kunne motstå trykkrefter i lengderetningen i toget uten avsporing eller skade på<br />
vognen. De avgjørende faktorer er særlig følgende:<br />
⎯<br />
⎯<br />
tverrgående hjul-/skinnekrefter -Y-,<br />
loddrette krefter -Q-,<br />
⎯ tverrgående krefter på akselbokser -Hij-,<br />
⎯ bremsekrefter (som følge av kontakt mellom hjul og skinne, dynamisk bremsing og<br />
forskjellige bremsegrupper for vogn og tog),<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
diagonale og loddrette bufferkrefter,<br />
koplingskrefter ±Z,<br />
demping av buffer- og koplingskrefter,<br />
resultat av koplingens stramhet,<br />
resultat av koplingens slakkhet,<br />
støt som følge av langsgående bevegelser i togene og koplingens slakkhet,<br />
hjulløft,<br />
bøyning av akselen.<br />
Trykkrefter i lengderetningen (LCF) påvirkes av mange faktorer. De forskjellige faktorene er<br />
angitt i dokumentene for konstruksjons- og driftsforhold for vogner, der det må sertifiseres<br />
vogner for normal trafikk på forskjellige strekninger og under forskjellige forhold.<br />
For å sertifisere vogner til blandet trafikk i det europeiske nettet er det gjennom prøvinger på<br />
særlige prøvingsspor og i tog i drift på forskjellige strekninger klarlagt at vogner kan motstå en<br />
minste kraft i lengderetningen uten å spore av. Følgende definisjon er utformet:<br />
Godsvogner utstyrt med skruekoplinger og sidebuffere, samt sammensetninger av godsvogner<br />
utstyrt med skruekoplinger og sidebuffere på ytterendene og koplingsstang/kort kopling mellom<br />
enhetene, skal uavhengig av type kunne motstå en minste kraft i lengderetningen målt under<br />
forholdene i referanseprøvingen på<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
2.13. Bremsevirkning<br />
200 kN for toakslede godsvogner med UIC-kopling,<br />
240 kN for godsvogner med toakslede boggier med UIC-kopling,<br />
500 kN for godsvogner med alle typer sentralkoplinger og uten buffere.<br />
For andre koplingssystemer er det ennå ikke definert grenseverdier.<br />
2.12.2.3. Ve d l i k e h o l d s r e g l e r<br />
Dersom bufferhodene må smøres for å sikre den nødvendige friksjonskoeffisienten, skal<br />
vedlikeholdsplanen omfatte bestemmelser om vedlikehold av friksjonskoeffisienten på dette<br />
nivået.<br />
2.13.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Et togs eller en vogns bremsevirkning er resultatet av en prosess med bremsing av toget innen<br />
definerte grenser. Den omfatter alle faktorer i forbindelse med energikonvertering og -absorpsjon,<br />
og omfatter togets motstand. Enkeltvogners bremsevirkning er definert slik at togets samlede<br />
bremsevirkning kan utledes operasjonelt.<br />
Bremsevirkningen for én enkelt vogn skal bestemmes for<br />
⎯<br />
nødbrems,<br />
⎯<br />
driftsbrems.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/317<br />
Bremsevirkningen er fullt definert ved<br />
⎯ retardasjonskurven (retardasjon = f(hastighet), minst: gjennomsnittlig retardasjon<br />
(=retardasjonens middelverdi)),<br />
⎯ tidsforsinkelse (tidsforsinkelse omfatter signaloverføringsforsinkelse og forholdet<br />
aktivering/tid),<br />
⎯ minste retardasjon ved ethvert punkt under bremsingen (f.eks. for å kompensere for<br />
gradientvirkninger),<br />
⎯<br />
differensiering mellom nødbremsing og driftsbremsing.<br />
2.13.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
2.13.2.1. G e n e r e l t<br />
Formålet med togets bremsesystem er å sikre at togets hastighet kan reduseres, eller at toget<br />
kan stoppes innenfor grensen for tillatt stopplengde. De viktigste faktorene som påvirker<br />
bremseprosessen er bremsekraft, hastighet, tillatt stopplengde, adhesjon og sporets gradient.<br />
Et togs eller en vogns bremsevirkning er resultatet av tilgjengelig bremsekraft til bremsing<br />
av toget innen definerte grenser og alle faktorer i forbindelse med energikonvertering og<br />
-absorpsjon, herunder togets motstand. Enkeltvogners bremsevirkning er definert slik at togets<br />
samlede bremsevirkning kan utledes operasjonelt.<br />
Vognene skal være utstyrt med gjennomgående automatisk brems.<br />
En brems er gjennomgående dersom den gjør det mulig å overføre signaler og energi mellom<br />
tilstøtende vogner som er sammenkoplet i et tog.<br />
En gjennomgående brems er automatisk dersom den aktiveres i hele toget umiddelbart ved<br />
ethvert utilsiktet brudd i togkontrolledningen, f.eks. bremserør.<br />
Dersom det ikke er mulig å fastslå bremsens tilstand, skal det finnes en indikator som viser dette<br />
på begge sider av vognen.<br />
Lagringen av bremseenergi (f.eks. forsyningstanker med indirekte pneumatisk luftbremsesystem,<br />
bremserørluft) og bremseenergien brukt til å bygge opp bremsekraften (f.eks. luft fra<br />
bremsesylindrer i et indirekte pneumatisk luftbremsesystem) skal brukes bare til bremsing.<br />
2.13.2.2. F u n k s j o n e l l e o g t e k n i s k e s p e s i f i k a s j o n e r f o r b r e m s e v i r k n i n g e n<br />
Kontrolltogledning<br />
Minste signalspredningshastighet er 250 m/s.<br />
Bremsevirkningselementer<br />
For bremsevirkningen tas det hensyn til gjennomsnittlig aktiveringstid, umiddelbar retardasjon,<br />
masse og utgangshastighet. Bremsevirkningen bestemmes både ved retardasjonsprofiler og ved<br />
avbremset vektprosent og/eller bremsekraft.<br />
Retardasjonsprofil<br />
Retardasjonsprofilen beskriver den beregnede umiddelbare retardasjonen til vognen (på<br />
vognnivå) eller toget (på tognivå) under normale forhold. Togets retardasjonsprofil beregnes ut<br />
fra kunnskap om alle enkelte retardasjonsprofiler av togets vogner. Retardasjonsprofilen omfatter<br />
virkningen av
Nr. 10/318 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
a)<br />
reaksjonstiden mellom bremsebehovet og full bremsevirkning,<br />
Te er tilsvarende oppbygningstid og er definert som:<br />
Te = t1 + (t2/2)<br />
318<br />
For trykkluftbremser svarer tiden t2 til 95 % av oppnådd bremsesylindertrykk.<br />
319
319<br />
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/319<br />
b) tilsvarende funksjon (retardasjon = f(hastighet)) definert som en rekke avsnitt med<br />
konstant retardasjon.<br />
Bremseprosent<br />
Merknad: a angir umiddelbar retardasjon og V umiddelbar hastighet<br />
Bremseprosenten (lambda) er forholdet av summen av bremsemassene dividert med summen av<br />
vognmassene.<br />
Metoden for bestemmelse av bremsemasse/bremseprosent skal fortsatt kunne brukes ved siden<br />
av metoden med retardasjonsprofiler. Dermed skal begge metoder kreves, og produsenten skal<br />
opplyse om disse verdiene. Disse opplysningene kreves for registrering i registeret over rullende<br />
materiell.<br />
Bremsekraften for en enkeltvogn skal bestemmes ved nødbremsing for hver bremsemåte (f.eks.<br />
G, P, R, P + Ep) som foreligger for vognen, og under flere belastningsforhold, herunder minst<br />
egenvekt og fullastet.<br />
G-bremsing<br />
Bremsemåte benyttet for godstog med angitt bremseaktiveringstid og bremsefrigjøringstid.<br />
P-bremsing<br />
Bremsemåte for passasjertog og godstog med angitt bremseaktiveringstid og bremsefrigjøringstid<br />
samt angitt bremseprosent.<br />
R-bremsing<br />
Bremsemåte for passasjertog og hurtige godstog med angitt bremseaktiveringstid og<br />
bremsefrigjøringstid som P-bremsing, samt angitt bremseprosent.
Nr. 10/320 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Ep-brems (indirekte elektrotrykkluftbrems)<br />
Hjelp til indirekte luftbrems som bruker en elektrisk kommando på toget og elektrotrykkluftventiler<br />
på vognen og dermed setter i gang raskere og mindre støtvis enn vanlige trykkluftbremser.<br />
Nødbremsing<br />
Nødbremsing er en bremsekommando som stopper toget for å sikre angitt sikkerhetsnivå uten<br />
forringelse av bremsesystemet.<br />
Den minste bremsevirkningen for bremsemåtene G og P skal være i samsvar med følgende<br />
tabell:<br />
Bremsemåte Te (s) (område) Fartsgrense 100 km/t Fartsgrense 120 km/t<br />
P lambda Stopplengde<br />
Tilfelle A: Tom 1,5 – 3 100 %<br />
480 m<br />
Tilfelle B: Brems bare på hjul belastet<br />
med 18 t per hjulsett<br />
Tilfelle C: Brems bare på hjul belastet<br />
med 20 t per hjulsett<br />
Tilfelle D: Fullastet (andre tilfeller) 1,5 – 3 65 %<br />
700 m<br />
Minste<br />
gjennomsnittlige<br />
retardasjon<br />
0,91 100 %<br />
700 m<br />
1,5 – 3 100 %<br />
700 m<br />
1,5 – 3 90 %<br />
765 m<br />
G 9 – 15 Det skal ikke være egen vurdering av<br />
bremsekraften for vogner i posisjon G.<br />
En vogns avbremsede masse i<br />
posisjon G skal være den samme som<br />
den avbremsede massen i posisjon P.<br />
lambda Stopplengde<br />
0,6 100 %<br />
700 m for<br />
skivebremser (1)<br />
Ikke relevant<br />
Denne tabellen bygger på en referansehastighet på 100 km/t og et akseltrykk på 22,5 t, og<br />
120 km/t med et akseltrykk på 20 t. Høyere akseltrykk kan godtas under bestemte driftsforhold.<br />
Høyeste tillatte akseltrykk skal være i samsvar med infrastrukturkravene.<br />
Ved bremsemåte P og G skal lambda ikke være høyere enn 130 % i alle tilfeller uten glidevern<br />
(særlig viktig i tom tilstand).<br />
2.13.2.3. M e k a n i s k e k o m p o n e n t e r<br />
En innretning til automatisk opprettholdelse av avstanden mellom friksjonsflatene er<br />
obligatorisk.<br />
2.13.2.4. E n e r g i l a g e r<br />
Energilageret skal være tilstrekkelig til under en nødbremsing ved høyeste hastighet og uansett<br />
vognens belastningstilstand å oppnå størst mulig bremsekraft uten ytterligere energitilførsel (f.eks.<br />
for indirekte komprimert luftbremsesystem: bremserør uten etterfylling av hovedbeholderrør).<br />
Dersom en vogn er utstyrt med glidevern, gjelder nevnte vilkår når glidevernet er i full drift<br />
(f.eks. glidevernets luftforbruk).<br />
2.13.2.5. E n e r g i y t e l s e r<br />
Bremsesystemet skal være utformet slik at det er mulig for vognen å trafikkere alle eksisterende<br />
strekninger i hele det europeiske jernbanesystem for konvensjonelle tog.<br />
Bremsesystemet skal stoppe den lastede vognen og opprettholde vognens hastighet uten termisk<br />
eller mekanisk skade under følgende forhold:<br />
Minste<br />
gjennomsnittlige<br />
retardasjon<br />
0,88<br />
0,88<br />
0,80<br />
0,88
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/321<br />
1. to påfølgende nødbremsinger fra høyeste hastighet på rett og flatt spor, med minst mulig vind<br />
og med tørre skinner,<br />
2. opprettholde en hastighet på 80 km/t i en skråning med en gjennomsnittlig helning på 21 ‰<br />
og en lengde på 46 km (sørskråningen på St Gotthard-banen mellom Airolo og Biasca er<br />
referansehelningen).<br />
2.13.2.6. G l i d e v e r n<br />
Glidevern er et system beregnet på å gjøre best mulig bruk av tilgjengelig adhesjon ved en<br />
kontrollert reduksjon og gjenopprettelse av bremsekraften for å hindre at hjulsettene låser<br />
seg og glir ukontrollert, for på den måten å optimalisere stopplengden. Glidevernet skal ikke<br />
endre bremsenes funksjonelle egenskaper. Vognens luftutstyr skal være dimensjonert slik at<br />
glidevernets luftforbruk ikke nedsetter trykkluftbremsens virkning. Glidevernet skal ikke ha<br />
negativ innvirkning på vognens deler (bremsemekanisme, hjulenes kjøreflater, aksellager osv).<br />
Bruk av glidevern er obligatorisk for vogner<br />
a) som er utstyrt med bremseklosser laget av støpejern eller sintret materiale, der den høyeste<br />
gjennomsnittlige utnyttelsen av adhesjonen (δ) er over 15 % med utgangspunkt i en<br />
hastighet på 120 km/t (lambda > 160 %). Høyeste gjennomsnittlige utnyttelse av adhesjon<br />
vises ved beregning av høyeste gjennomsnittlige adhesjon (δ) fra individuelle stopplengder<br />
oppnådd fra et mulig intervall av kjøretøymasser. δ henger derfor sammen med de<br />
målte stopplengdene som er nødvendige for å bestemme bremsevirkningen (δ = f(V, Te,<br />
stopplengde)),<br />
b) som er utstyrt bare med skivebremser eller kombinerte bremseklosser, der den beste mulige<br />
utnyttelsen av adhesjonen (se over for definisjon av best mulig utnyttelse av adhesjon (δ))<br />
er større enn 11 % ved en hastighet på 120 km/t (lambda > 125 %),<br />
c)<br />
med en høyeste driftshastighet på > 160 km/t.<br />
2.13.2.7. L u f t t i l f ø r s e l<br />
Godsvogner skal være utformet slik at de kan virke med trykkluft som minst tilsvarer klasse 4.4.5<br />
som definert ved ISO 8573-1.<br />
2.13.2.8. P a r k e r i n g s b r e m s<br />
En parkeringsbrems er en brems som brukes til å hindre parkert rullende materiell i å bevege seg<br />
under bestemte forhold, der det tas hensyn til sted, vind, gradient og det rullende materiellets<br />
tilstand, til den blir frigjort med hensikt.<br />
Parkeringsbrems er ikke obligatorisk i alle vogner. Driftsregler som tar hensyn til at ikke alle<br />
vogner i et tog er utstyrt med disse bremsene, er beskrevet i TSI-en for drift og trafikkstyring<br />
(f.eks. togsammensetningsregler og andre metoder for å fastholde toget).<br />
Dersom vognen er utstyrt med en parkeringsbrems, skal den oppfylle følgende krav:<br />
Aktivering av parkeringsbremsen skal ha en annen energikilde enn den automatiske drifts-/<br />
nødbremsen.<br />
Parkeringsbremsen skal virke på minst halvparten av hjulsettene, og minst 2 hjulsett per vogn.<br />
Dersom det ikke er mulig å fastslå tilstanden til en parkeringsbrems, skal det finnes en indikator<br />
som viser tilstanden, på begge sider av vognens utside.<br />
Det skal være adgang til og mulighet for betjening av vognens parkeringsbrems fra bakken<br />
eller på vognen. Håndtak eller håndhjul skal brukes til å betjene parkeringsbremsen, men bare<br />
håndhjul kan brukes for bremser som betjenes fra bakken. Parkeringsbremser som er tilgjengelige<br />
fra bakken, skal være tilgjengelige på begge sider av vognen. Håndtak eller håndhjul skal virke<br />
på bremsene når de dreies med klokken.
Nr. 10/322 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Dersom parkeringsbremsens betjeningshåndtak befinner seg inne i en vogn, skal de være<br />
tilgjengelige fra begge sider av vognen. Dersom parkeringsbremsen kan kombineres med andre<br />
bremseaktiveringer, under bevegelse eller statisk, skal vognutstyret kunne motstå de påførte<br />
belastningene i hele vognens levetid.<br />
Det skal være mulig å slippe opp parkeringsbremsen manuelt i en nødssituasjon ved stillstand.<br />
Parkeringsbremsen skal være oppfylle kravene i tabellen nedenfor.<br />
Vogn som ikke er nevnt nedenfor Minst 20 % av et jernbaneforetaks<br />
flåte med parkeringsbremsen<br />
betjent fra vognen (plattform eller<br />
gang) eller bakken, fordelt over et<br />
størst mulig antall vogntyper<br />
Vogner bygget spesielt for transport av last som krever<br />
forholdsregler som følger og/eller i samsvar med<br />
rådsdirektiv 96/49/EF (RID):<br />
dyr, skjør last, komprimerte eller flytende gasser, materialer<br />
som avgir brennbare gasser ved kontakt med vann og<br />
antennes, syrer, etsende eller brennbare væsker, last som<br />
lett selvantenner, tar fyr eller eksploderer<br />
Vogner med spesielt utstyr for håndtering av lasten som<br />
må behandles varsomt, dvs. vogner med glassballonger<br />
eller glassbeholdere, tanker av aluminium, tanker kledd<br />
med ebonitt eller emalje, kranvogner (og/eller i samsvar<br />
med rådsdirektiv 96/49/EF (RID))<br />
Vogner med et overbygg bygget spesielt for transport<br />
av veigående kjøretøyer, herunder flerdekksvogner til<br />
transport av biler<br />
Vogner til transport av demonterbare flak til vannrett<br />
omlasting<br />
Én per vogn, betjent fra vognen<br />
(plattform eller gang)<br />
Én per vogn, betjent fra vognen<br />
(plattform eller gang)<br />
Én per vogn, betjent fra vognen<br />
(plattform eller gang), og 20 %<br />
av disse med parkeringsbrems<br />
også betjent fra vogngulvet<br />
Én per vogn, betjent fra bakken<br />
Vogner som består av flere permanent tilkoplede enheter Minst to aksler (på én enhet)<br />
Parkeringsbremsen skal være utformet slik at fullt lastede vogner kan holdes på en gradient på<br />
4,0 % med adhesjon som ikke overstiger 0,15, uten vind.<br />
2.14. Vognens evne til å overføre informasjon mellom jord og vogn<br />
2.14.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Denne grunnleggende parameter angir den påkrevde minsteevne til dataoverføring mellom<br />
vogn og bakke. Denne evnen kan variere fra enkel vognidentifikasjon (f.eks. vognnummer) til<br />
komplekse datautvekslingsprosesser, f.eks. til overvåking av last, flåtestyring osv.<br />
2.14.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
2.14.2.1. G e n e r e l t<br />
Bruk av merkeplater er ikke obligatorisk. Dersom en vogn er utstyrt med innretninger for<br />
radioidentifikasjon (RFID-brikke), gjelder følgende spesifikasjon.<br />
2.14.2.2. F u n k s j o n e l l e o g t e k n i s k e s p e s i f i k a s j o n e r f o r d e l s y s t e m e t<br />
To «passive» brikker skal monteres, én på hver side av vognen i områdene angitt i figur 2, slik<br />
at vognens unike identifikasjonsnummer kan leses av en innretning som befinner seg ved sporet<br />
(RFID-leser).
319<br />
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/323<br />
Figur 2: Brikkeplassering på vognen<br />
Dersom innretninger ved sporet (RFID-lesere) er tilgjengelige, skal de kunne dekode brikker som<br />
passerer i en hastighet på inntil 30 km/t og gjøre denne dekodede informasjonen tilgjengelig for<br />
et bakkebasert dataoverføringssystem.<br />
323<br />
Typiske installeringsbegrensninger er angitt i figur 3, der leserposisjonen er angitt ved en<br />
kjegle.<br />
Figur 3: Installeringsbegrensninger for RFID-lesere<br />
319
Nr. 10/324 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
De fysiske interaksjonene mellom leseren og brikken, protokollene og kommandoene samt<br />
kollisjonsomfordelingssystemet skal være i samsvar med ISO18000-6 type A.<br />
Når RFID-lesere er montert, skal de være plassert ved inn- og utkjørsler på steder der<br />
togsammensetningen kan bli endret.<br />
RFID-leseren skal minst levere følgende til grensesnittet for ethvert dataoverføringssystem:<br />
⎯ entydig identifikasjon av RFID-leseren blant dem som kan være installert på samme sted,<br />
for å identifisere sporet som overvåkes,<br />
⎯<br />
⎯<br />
entydig identifikasjon av hver vogn som passerer,<br />
klokkeslett og dato for hver vogn som passerer.<br />
Opplysninger om klokkeslett og dato skal være tilstrekkelig nøyaktige til at et databehandlingssystem<br />
kan identifisere den faktiske fysiske togsammensetningen.<br />
2.14.2.3. Ve d l i k e h o l d s r e g l e r<br />
Inspeksjoner i henhold til vedlikeholdsplanen skal omfatte:<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
forekomst av brikker,<br />
korrekt reaksjon,<br />
prosesser som sikrer at brikkene ikke forringes under vedlikeholdet.<br />
2.15. miljøforhold for rullende materiell (komponentenes driftsområde)<br />
2.15.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Den angir driftsområdet for komponenter av rullende materiell. Den kan uttrykkes i<br />
temperaturklasser osv. og dermed gi operatøren/produsenten muligheten til å bygge en vogn som<br />
er egnet til bruk over hele Europa, slik bilindustrien gjør, eller ha begrenset anvendelse.<br />
De forskjellige miljøforholdene for strekningene er definert i «infrastrukturregisteret».<br />
2.15.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
2.15.2.1. G e n e r e l t<br />
Det rullende materiellet, og utstyret ombord, skal kunne settes i drift og virke normalt ved de<br />
forhold og i de klimasoner som utstyret er beregnet på, og der det er sannsynlig at det kan bli<br />
brukt<br />
Miljøforholdene uttrykkes i temperaturklasser osv., og gir dermed operatøren/produsenten<br />
muligheten til å skaffe en vogn som er egnet til bruk i hele Europa, eller som har begrenset<br />
anvendelse<br />
«Infrastrukturregisteret» vil angi rammene for de miljøforhold som kan forekomme på de enkelte<br />
strekninger. Samme rammer vil bli brukt som hjelp til henvisning til driftsregler.<br />
De angitte grensene er de som har lav sannsynlighet for å bli overskredet. Alle angitte verdier er<br />
de høyeste verdier eller grenseverdier. Disse verdiene kan nås, men forekommer ikke permanent.<br />
Avhengig av situasjonen kan hyppigheten variere i et gitt tidsrom.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/325<br />
2.15.2.2. F u n k s j o n e l l e o g t e k n i s k e s p e s i f i k a s j o n e r f o r d e l s y s t e m e t<br />
Høyde<br />
Vognene skal yte som angitt ved alle høyder opptil 2000 m.<br />
TRIV<br />
Temperatur<br />
Klasser Temperaturnivå – konstruksjon<br />
Tn -40 +35<br />
Ts -25 +45<br />
Delsystemer og komponenter har forskjellige temperaturkrav. Nærmere<br />
opplysninger blir angitt i relevant TSI<br />
Lufttemperaturintervall utenfor vognen [ °C]:<br />
Klassen TRIV er identisk med temperaturnivået fastsatt for alle vogner i samtrafikk som fantes<br />
før ikrafttredelsen til relevant TSI. Konstruksjonsnivået for klassen TRIV vil bli angitt i relevant<br />
TSI.<br />
Alle godsvogner beregnet på internasjonal trafikk skal minst oppfylle kravene for temperaturklassen<br />
TRIV.<br />
Foruten klassen TRIV finnes de utvendige temperaturklassene Ts og Tn.<br />
En TRIV-vogn kan anvendes til:<br />
⎯<br />
permanent bruk på Ts-linjer,<br />
⎯ permanent bruk på Tn-linjer i den del av året når temperaturen forventes å være over -25<br />
°C,<br />
⎯ ikke-permanent bruk på Tn-linjer i den del av året når temperaturen forventes å være under<br />
-25 °C.<br />
Merknad: Kjøperen av vognen kan bestemme vognens ytterligere temperaturområde ut fra<br />
beregnet bruk (Tn, Ts, Tn + Ts, eller ikke noe utover TRIV).<br />
Fuktighet<br />
Det skal tas hensyn til følgende nivåer av utvendig fuktighet:<br />
Årlig gjennomsnitt: < 75 % relativ fuktighet.<br />
På 30 dager i året sammenhengende: Mellom 75 % og 95 % relativ fuktighet.<br />
På andre dager av og til: Mellom 95 % og 100 % relativ fuktighet.<br />
Høyeste absolutte fuktighet: 30 g/m 3 i tunneler.<br />
En driftsrelatert unntaksvis og lett kondens skal ikke medføre funksjonssvikt eller utfall.<br />
Relevant TSI vil angi variasjonsområdet for relativ fuktighet for de forskjellige temperaturklassene<br />
som det antas ikke vil bli overskredet i mer enn 30 dager i året.<br />
På avkjølte overflater kan det forekomme 100 % relativ fuktighet som forårsaker kondens på<br />
deler av utstyret. Dette skal ikke medføre noen form for funksjonssvikt.<br />
Brå endringer i lufttemperaturen lokalt ved vognen kan forårsake kondens av vann på deler av<br />
utstyr med en hastighet på 3 K/s og variasjon opptil 40 K.<br />
Disse forholdene, som særlig forekommer ved innkjøring i eller utkjøring av tunnel, skal ikke<br />
medføre noen form for funksjonssvikt i utstyret.
Nr. 10/326 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Regn<br />
Det skal tas høyde for regnmengder på inntil 6 mm/min. Virkningen av regn skal tas i betraktning<br />
avhengig av installasjonen av utstyret, vinden og vognens bevegelse.<br />
Snø, is og hagl<br />
Det skal tas høyde for virkningen av alle typer snø, is og/eller hagl. Største hagldiameter settes<br />
til 15 mm, men større diameter kan forekomme unntaksvis.<br />
Solstråling<br />
2.16. Nødutganger og skilting<br />
Utstyrets utforming skal tillate en direkte eksponering for solstråling med en styrke på 1120 W/<br />
m 2 i inntil 8 t.<br />
Forurensning<br />
Virkningene av forurensning skal tas i betraktning ved utformingen av utstyret og komponentene.<br />
Forurensningens alvorlighetsgrad vil avhenge av utstyrets plassering. Det kan treffes tiltak for<br />
å redusere forurensningen ved effektiv bruk av beskyttelse. Virkningene av følgende typer<br />
forurensning skal tas i betraktning:<br />
Kjemisk aktive stoffer Klasse 5C2 i EN 60721-3-5:1997<br />
Forurensende væsker Klasse 5F2 (elektrisk motor) i EN 60721-3-5:1997<br />
Klasse 5F3 (forbrenningsmotor) i EN 60721-3-5:1997<br />
Biologisk aktive stoffer Klasse 5B2 i EN 60721-3-5:1997<br />
Støv Definert ved klasse 5S2 i EN 60721-3-5:1997<br />
Steiner og andre gjenstander Ballast og annet med en største diameter på 15 mm<br />
Gress og blader, pollen, flygende<br />
insekter, fibrer osv.<br />
I forbindelse med utforming av ventilasjonskanaler<br />
Sand I henhold til EN 60721-3-5:1997<br />
Sjøsprøyt I henhold til EN 60721-3-5:1997 klasse 5C2<br />
2.16.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Den grunnleggende parameteren inneholder bestemmelser om<br />
⎯<br />
⎯<br />
Sikkerhetsinstrukser for personale:<br />
⎯ sikkerhetsinstrukser med alle opplysninger som personalet behøver for å forhindre og<br />
håndtere en nødssituasjon,<br />
⎯<br />
instrukser for sikkerhetsopplæring av personale (plan, dokumentasjon, opplæring).<br />
Trafikkstyring og redningsinstrukser:<br />
⎯ det skal sørges for dokumenter som viser plassering og drift av vognens nødsog<br />
redningsfunksjoner. Dette er nødvendig for infrastrukturforvaltningen og<br />
redningssentralen og -tjenestene.<br />
2.16.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Det er ingen krav om nødutganger eller skilting i forbindelse med nødutganger i godsvogner.<br />
I forbindelse med en ulykke er det imidlertid krav om redningsplan og tilhørende<br />
informasjonsmeddelelser.<br />
Godsvogner skal ha påmontert piktogrammer som angitt i avsnittet om merking av vogner, der<br />
det angis hvor vognen kan løftes, og om understellet skal framonteres før løfting.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/327<br />
2.17. Brannsikkerhet<br />
2.17.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Den grunnleggende parameteren omfatter tiltak for å sikre et egnet sikkerhetsnivå for å forebygge<br />
brann og håndtere konsekvensene ved brann. Den kan omfatte f.eks. konstruksjonsmål for å<br />
unngå antenning og spredning av ild.<br />
2.17.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
2.17.2.1. G e n e r e l t<br />
⎯<br />
⎯<br />
Konstruksjonen skal begrense antenning og spredning av ild.<br />
Det skal ikke tas hensyn til noen krav i forbindelse med giftig damp.<br />
⎯ Gods som fraktes i godsvogner skal ikke tas i betraktning — verken som primær<br />
antenningskilde eller som middel til spredning av ild. Når det gjelder farlig gods<br />
som fraktes i godsvogner, skal bare RID-kravene gjelde med hensyn til alle<br />
brannsikringsaspekter.<br />
⎯<br />
Gods i godsvogner skal beskyttes mot forutsigbare kilder til antenning av vognen.<br />
⎯ Materialet som brukes i godsvogner, skal begrense antenning, spredning av ild og<br />
røykutvikling ved brann på primær tennkilde på 7 kW i 3 min.<br />
⎯ Konstruksjonsreglene skal gjelde for alt fast utstyr i vognen dersom det er en potensiell<br />
kilde til antenning, f.eks. kjøleinnretninger som inneholder brensel.<br />
⎯<br />
En medlemsstat skal ikke kreve montering av røykvarslere i godsvogner.<br />
2.17.2.2. T e k n i s k e s p e s i f i k a s j o n e r f o r g o d s v o g n e r<br />
Brannsikring<br />
Definisjoner<br />
Er et atskillende konstruksjonselements evne til, ved eksponering for brann på én side, å hindre<br />
at flammer, varme gasser og andre brannelementer passerer gjennom det på den ikke-eksponerte<br />
siden.<br />
Varmeisolasjon<br />
Er et atskillende konstruksjonselements evne til hindre usedvanlig stor varmeoverføring.<br />
Normative referanser<br />
1 EN 1363-1 Oktober 1999 Prøving av brannmotstand — Del 1:<br />
Generelle krav<br />
2 EN ISO 4589-2 Oktober 1998 Bestemmelse av forbrenningsegenskaper<br />
ved oksygenindeks — Del 2: Prøving ved<br />
omgivelsestemperatur<br />
3 ISO 5658-21996-08-01 Reaksjon på brannforsøk — Spredning av<br />
flammer — Del 2: Tverrgående spredning<br />
på bygningsprodukter i loddrett konfigurasjon<br />
4 EN ISO 5659-2 Oktober 1998 Plast — Røykutvikling — Del 2:<br />
Bestemmelse av optisk tetthet ved en<br />
enkeltkammersprøving<br />
5 EN 50 355<br />
November 2002<br />
6 EN ISO 9239-2<br />
Desember 2003<br />
Jernbaneanvendelser — Kabler til rullende<br />
jernbanemateriell med spesielle brannegenskaper<br />
— Tynn vegg og standardvegg<br />
— Bruksanvisning<br />
Reaksjon på brannforsøk for gulvbelegg —<br />
Del 2: Bestemmelse av flammespredning<br />
ved et varmestrømnivå på 25 kW/m 2
Nr. 10/328 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Konstruksjonsregler<br />
Gnistbeskyttelse av lasten skal besørges separat dersom gulvet ikke har slik beskyttelse.<br />
Undersiden av vogngulvet skal, på steder der den er utsatt for potensielle brannkilder og det ikke<br />
finnes gnistbeskyttelse, være utstyrt med varmeisolasjon og brannsikring.<br />
Materialkrav<br />
I tabellen nedenfor angis parametrene som brukes til å defineres krav, og deres egenskaper. Det<br />
er også angitt om den numeriske verdien i kravtabellene er høyeste eller laveste tillatte verdi.<br />
Et rapportert resultat som er lik kravet, oppfyller kravet.<br />
Prøvingsmetode Parameter Enheter Kravdefinisjon<br />
EN ISO 4589-2 [2] LOI % oksygen laveste<br />
ISO 5 658 [3] CFE kWm -2 laveste<br />
EN ISO 9239-2 [6] CFE kWm -2 laveste<br />
EN ISO 5659-2 [4] Ds max Dimensjonsløs høyeste<br />
Minstekrav<br />
Deler eller materialer med en overflate som er mindre enn overflateklassifiseringen nedenfor,<br />
skal prøves med minstekravene.<br />
Prøvingsmetode Parameter Enhet Krav<br />
EN ISO 4589-2 [2] LOI % oksygen > 26<br />
Krav for materiale som brukes som overflate unntatt gulv<br />
metode: Vilkår Parameter Parameter Enhet Krav<br />
ISO 5658-2 [3] CFE CFE kWm -2 > 24<br />
EN ISO 5659-2 [4] 50kWm -2 Ds max Dimensjonsløs 4.5<br />
EN ISO 5659-2 [4] 50kWm -2 Ds max Dimensjonsløs
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/329<br />
Overflateklassifisering<br />
Alle materialer som brukes, skal oppfylle minstekravene dersom materialets eller elementet<br />
overflate er mindre enn 0,25 m 2 , og<br />
⎯<br />
⎯<br />
på et tak:<br />
⎯<br />
største dimensjon i enhver retning på overflaten er mindre enn 1 m, og<br />
⎯ atskillelsen fra en annen overflate er større enn overflatens største utstrekning (målt<br />
vannrett i enhver retning på overflaten),<br />
på en vegg og på gulvet:<br />
⎯<br />
største dimensjon i loddrett retning er mindre enn 1 m, og<br />
⎯ atskillelsen fra en annen overflate er større enn overflatens største utstrekning (målt<br />
loddrett for vegger eller vannrett for gulv).<br />
Krav til kabler<br />
Kabler som brukes til elektriske installasjoner på godsvogner, skal være i samsvar med<br />
EN 50 355 [5]. I forbindelse med brannsikkerhetskrav skal det tas hensyn til farenivå 3.<br />
Vedlikehold av brannverntiltak<br />
Påliteligheten til brannmotstands- og varmeisoleringstiltak for godsvogner (f.eks. gulvbeskyttelse,<br />
hjulgnistbeskyttelse) skal kontrolleres for hver ettersynsperiode og i mellomliggende perioder<br />
dersom det er relevant når det gjelder konstruksjonsløsning og praktisk erfaring.<br />
3. Grunnleggende parametrer vedrørende TSI for «telematikkprogrammer for godstrafikk»<br />
3.1. Opplysninger i fraktbrev<br />
3.1.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Kunden skal sende fraktbrevet til det primære jernbaneforetaket. Det skal vise alle opplysninger<br />
som er nødvendige for å transportere en forsendelse fra avsender til mottaker. Jernbaneforetaket<br />
skal supplere disse opplysningene med ytterligere informasjon.<br />
Disse dataene danner grunnlaget for en ruteleiesøknad på kort varsel, dersom det er nødvendig<br />
for utførelsen av fraktbrevet.<br />
3.1.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Vognordre<br />
Vognordren er i det vesentlige et delsett av opplysningene i fraktbrevet.<br />
Hovedinnholdet i vognordren er<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
opplysninger om avsender og mottaker,<br />
ruteopplysninger,<br />
identifikasjon av forsendelsen,<br />
vognopplysninger,<br />
opplysninger om tid og sted.<br />
Datautveksling ved fri adgang<br />
Ved fri adgang behøves ingen meldingsutveksling med andre jernbaneforetak.
Nr. 10/330 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Datautveksling ved samarbeid<br />
Ved samarbeid med forskjellige jernbaneforetak skal det primære jernbaneforetaket sende<br />
vognordrer til jernbaneforetakene som er involvert i transportkjeden. Innholdet i vognordren<br />
skal vise de relevante opplysninger som er nødvendige for at et jernbaneforetak skal<br />
kunne utføre transporten under dets ansvarsområde til overlevering til neste jernbaneforetak.<br />
Innholdet avhenger derfor av hvilken rolle jernbaneforetaket har: opprinnelig jernbaneforetak,<br />
transittjernbaneforetak eller leveringsjernbaneforetak.<br />
Vognbestillingsmeldinger<br />
Det skilles mellom følgende vognordrer:<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
3.2. Søknad om ruteleie<br />
vognordre for det opprinnelige jernbaneforetaket,<br />
vognordre for leveringsjernbaneforetaket,<br />
vognordre for transittjernbaneforetaket.<br />
3.2.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Her beskrives dialogen mellom jernbaneforetak og infrastrukturforvaltningen for avtale om<br />
togkjøring på kort varsel. Denne dialogen meddeles av et jernbaneforetak, men omfatter alle<br />
jernbaneforetak og infrastrukturforvaltninger som er nødvendige for å kjøre toget langs det<br />
ønskede ruteleiet.<br />
3.2.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Ruteleie<br />
Ruteleiet definerer de anmodede, aksepterte og faktiske data som skal lagres med hensyn til et<br />
togs ruteleie og togets egenskaper for hver del av ruteleiet.<br />
Langsiktig planlegging<br />
Langsiktig planlegging av ruteleier (ruteplaner) er utenfor TSI-ens virkeområde.<br />
Ruteleiesøknad på kort varsel<br />
På grunn av unntak under togets drift eller på grunn av kortsiktige transportbehov, skal et<br />
jernbaneforetak ha mulighet for å få et ad hoc-ruteleie på nettet.<br />
I det første tilfellet skal det iverksettes øyeblikkelige tiltak, slik at den faktiske togsammensetningen<br />
på grunnlag av togsammensetningslisten blir kjent.<br />
I det andre tilfellet skal jernbaneforetaket gi infrastrukturforvaltningen alle nødvendige data med<br />
hensyn til når og hvor toget skal kjøre, sammen med de fysiske egenskapene i den grad disse<br />
samvirker med infrastrukturen. Disse dataene gis hovedsakelig i det tilleggsfraktbrevet, eller i<br />
vognordrene.<br />
Fri adgang<br />
Jernbaneforetaket kontakter alle involverte infrastrukturforvaltninger direkte eller via OSS (One<br />
Stop Shop) for å organisere ruteleiene for hele reisen. I dette tilfellet skal jernbaneforetaket også<br />
kjøre toget på hele strekningen i henhold til artikkel 13 i direktiv 2001/14/EF.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/331<br />
Samarbeid<br />
Hvert jernbaneforetak som er involvert i transporten fra A til B, kontakter de lokale<br />
infrastrukturforvaltningene direkte eller via OSS for å søke om ruteleie for den del av reisen der<br />
det kjører toget.<br />
Dialog for ruteleiesøknad på kort varsel<br />
I begge situasjonene følger framgangsmåten for bestilling av et ruteleie på kort varsel dialogen<br />
mellom jernbaneforetaket og involvert infrastrukturforvaltning som beskrevet nedenfor:<br />
Søknad om ruteleie<br />
Jernbaneforetak til involvert(e) infrastrukturforvaltning(er); denne meldingen skal sendes for en<br />
ruteleiesøknad på kort varsel.<br />
Detaljer om ruteleie<br />
Denne meldinger skal sendes fra infrastrukturforvaltning(er) til jernbaneforetak som bekreftelse<br />
på detaljer om ruteleie og svar på jernbaneforetakets «ruteleiesøknad», eventuelt med endrede<br />
verdier.<br />
Ruteleie bekreftet<br />
Denne meldingen skal sendes fra jernbaneforetaket til infrastrukturforvaltningen som aksept<br />
på «detaljer om ruteleie» fra infrastrukturforvaltningen, som var svar på jernbaneforetaket<br />
opprinnelige søknad.<br />
Detaljer om ruteleie avvist<br />
Denne meldingen skal sendes fra jernbaneforetaket til infrastrukturforvaltningen dersom<br />
førstnevnte ikke godtar «detaljer om ruteleie» fra infrastrukturforvaltningen i svaret på<br />
jernbaneforetakets opprinnelige søknad, dersom det er endrede verdier som jernbaneforetaket<br />
ikke kan godta.<br />
Ruteleie annullert<br />
Underretning fra jernbaneforetaket til infrastrukturforvaltningen om annullering av tidligere<br />
bestilt ruteleie eller del av dette.<br />
Ruteleie ikke tilgjengelig<br />
Underretning fra infrastrukturforvaltningen til jernbaneforetaket om at det bestilte ruteleiet ikke<br />
er tilgjengelig (infrastrukturforvaltningens annullering av et bestilt ruteleie).<br />
Bekreftet mottak<br />
3.3. Klargjøring av tog<br />
Denne meldingen skal sendes fra mottakeren av en melding til meldingens avsender dersom det<br />
avkrevde svaret ikke kan gjøres tilgjengelig i sanntid.<br />
3.3.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Denne parameteren angir meldinger som skal utveksles under klargjøring av tog og fram til toget<br />
starter. Denne parameteren inneholder tre grupper med data:<br />
⎯ togets sammensetning og dets faktiske egenskaper. Denne stilles til rådighet for alle<br />
infrastrukturforvaltninger og jernbaneforetak som er involvert i toget,<br />
⎯<br />
infrastrukturforvaltningens reaksjon ved mottak av togsammensetning,<br />
⎯ dialog mellom infrastrukturforvaltningen og jernbaneforetaket for hver del av togreisen<br />
som er nødvendig når toget er klart.
Nr. 10/332 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
3.3.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Adgang til registre og referansedata<br />
I forbindelse med klargjøring av toget skal jernbaneforetaket ha adgang til de faktiske<br />
infrastrukturdataene (infrastrukturregisteret), til referansedataene om farlig gods, til tekniske<br />
vogndata og til aktuelle, ajourførte statusopplysninger om vognene. Dette gjelder alle togets<br />
vogner.<br />
Vilkår for å sende togsammensetningen<br />
Dersom togsammensetningen endres på et sted, skal jernbaneforetaket sende denne meldingen<br />
nok en gang til alle involverte parter med ajourførte opplysninger.<br />
Melding om togsammensetning<br />
Meldingen om togsammensetning skal inneholde alle data som kreves for sikker og effektiv<br />
trafikk. Dette er data vedrørende et togs fysiske egenskaper i den grad disse har innvirkning på<br />
infrastrukturnettet som toget kjører på.<br />
Infrastrukturforvaltningens reaksjoner på togsammensetningen<br />
Tog godkjent<br />
Avhengig av kontraktsavtalen mellom infrastrukturforvaltningen og jernbaneforetaket og av<br />
lovgivningsmessige krav kan infrastrukturforvaltningen også underrette jernbaneforetaket<br />
om hvorvidt togsammensetningen er akseptabel for det bestilte ruteleiet. Dette effektueres<br />
med denne meldingen. Denne meldingen er valgfri dersom ikke annet er avtalt mellom<br />
infrastrukturforvaltningen og jernbaneforetaket. Klargjøringen av toget kan fullføres.<br />
Tog ikke egnet<br />
Dersom toget ikke er egnet for det tidligere avtale ruteleiet, skal infrastrukturforvaltningen<br />
underrette jernbaneforetaket med denne meldingen. I dette tilfellet skal jernbaneforetaket<br />
kontrollere togsammensetningen på nytt eller annullere ruteleiet og be om nytt ruteleie.<br />
Togstartdialog<br />
Ved hvert punkt der ansvaret går over til jernbaneforetaket, er startprosedyredialogen<br />
obligatorisk.<br />
Tog klart<br />
Denne meldingen skal sendes fra jernbaneforetaket til infrastrukturforvaltningen som angivelse<br />
av at toget er klart til kjøring på nettet.<br />
Togposisjon<br />
Denne meldingen kan sendes fra infrastrukturforvaltningen til jernbaneforetaket, og<br />
definerer nøyaktig hvor og når toget skal gi seg til kjenne på nettet som svar på meldingen<br />
«Tog klart». Overføringen av denne meldingen avhenger av kontraktsforholdene mellom<br />
infrastrukturforvaltningen og jernbaneforetaket.<br />
Tog ved start<br />
Denne meldingen kan sendes fra jernbaneforetaket til infrastrukturforvaltningen ved mottak av<br />
meldingen «Togposisjon» fra infrastrukturforvaltningen, som angivelse av at toget har begynt<br />
reisen. Denne meldingen skal ha en identifikator som den viser til.<br />
Underretning om togtrafikk<br />
Denne meldingen, som sendes fra infrastrukturforvaltningen til jernbaneforetaket, angir at toget<br />
har ankommet på infrastrukturen
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/333<br />
3.4. Varsel om estimert ankomsttid<br />
3.4.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Denne parameteren beskriver meldingene send fra infrastrukturforvaltningen til jernbaneforetaket<br />
og utvekslet mellom involverte infrastrukturforvaltninger på avtalte rapporteringspunkter.<br />
Varsel om estimert ankomsttid<br />
Denne meldingen inneholder beregnet tidspunkt for toget på et angitt sted; dersom det angitte<br />
stedet f.eks. er et overleveringspunkt, er det beregnede tidspunktet ETH (Estimated Time of<br />
Handover - forventet overleveringstidspunkt). For alle andre rapporteringspunkter er beregnet<br />
tidspunkt TETA (Train Estimated Time of Arrival - togets beregnede ankomsttid).<br />
Underretning om togtrafikk<br />
Denne meldingen inneholder den faktiske ankomsttiden, avgangstiden eller passeringstiden til et<br />
tog på et bestemt sted sammen med avvik fra ruteplanen.<br />
3.4.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Fri adgang<br />
Ved fri adgang, som betyr at ruteleiene for hele reisen er bestilt av ett jernbaneforetak<br />
(dette jernbaneforetaket kjører også toget under hele reisen), sendes meldingene til dette<br />
jernbaneforetaket. Det samme gjelder dersom ruteleiene for reisen er bestilt av ett jernbaneforetak<br />
gjennom OSS.<br />
Samarbeid<br />
Ved samarbeid finner denne informasjonsutvekslingen mellom jernbaneforetak og<br />
infrastrukturforvaltninger alltid sted mellom ansvarlig infrastrukturforvaltning og jernbaneforetaket<br />
som har bestilt ruteleiet der toget faktisk kjører.<br />
Ankomstsituasjoner<br />
Det skilles mellom følgende situasjoner, idet det tas hensyn til forskjellige kommunikasjonsforhold<br />
mellom jernbaneforetak og infrastrukturforvaltninger i samsvar med ruteleiebestillingen:<br />
⎯ tog nærmer seg et overleveringspunkt mellom infrastrukturforvaltning nr. 1 og dens<br />
nabo infrastrukturforvaltning nr. 2. Overleveringspunktet er ikke et overførings- eller<br />
håndteringspunkt,<br />
⎯ tog nærmer seg et overføringspunkt mellom jernbaneforetak nr. 1 og dens nabo<br />
jernbaneforetak nr. 2. Overføringspunktet kan også være et overleveringspunkt mellom<br />
f.eks. infrastrukturforvaltning nr. 1 og infrastrukturforvaltning nr. 2,<br />
⎯<br />
⎯<br />
tog nærmer seg et håndteringspunkt for et jernbaneforetak,<br />
togankomst ved bestemmelsessted.<br />
3.5. Opplysninger om driftsforstyrrelser<br />
3.5.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Denne parameteren beskriver håndtering og meldingsutveksling ved driftsforstyrrelser under<br />
togtrafikk.<br />
3.5.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Midlertidig forstyrrelse som er jernbaneforetakets ansvar<br />
Dersom jernbaneforetaket får kjennskap til en driftsforstyrrelse under togets kjøring som det er<br />
ansvarlig for, skal det umiddelbart underrette infrastrukturforvaltningen (f.eks. ingen IT-melding<br />
fra føreren).
Nr. 10/334 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Midlertidig forstyrrelse som er infrastrukturforvaltningens ansvar<br />
Dersom forsinkelsen overstiger x minutter (denne verdien skal være fastsatt i kontrakten mellom<br />
jernbaneforetaket og infrastrukturforvaltningen), skal berørt infrastrukturforvaltning sende<br />
jernbaneforetaket et varsel om estimert ankomsttid for neste rapporteringspunkt.<br />
Innstilling av toget<br />
Dersom toget innstilles, sender infrastrukturforvaltningen til neste infrastrukturforvaltning og til<br />
jernbaneforetaket med kontrakt for ruteleiet<br />
⎯<br />
3.6. Togposisjon<br />
en melding om avbrutt togtrafikk.<br />
3.6.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Denne parameteren angir sporingsmuligheten til å få opplysninger om togposisjon, togforsinkelser<br />
og ytelse. Opplysningene bygger hovedsakelig på den lagrede meldingsutvekslingen fra<br />
infrastrukturforvaltningene.<br />
3.6.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Adgangsmulighet<br />
Adgangen til disse opplysningene skal være uavhengig av kommunikasjonsforholdet<br />
mellom jernbaneforetaket og infrastrukturforvaltningen under togets kjøring, hvilket betyr at<br />
jernbaneforetaket må ha én enkelt adgangsadresse til disse opplysningene.<br />
Tilgjengelige opplysninger<br />
Togtrafikk<br />
Opplysninger om sist registrerte status (posisjon, forsinkelser og årsaker til forsinkelser) for et<br />
bestemt tog på infrastrukturen til en bestemt infrastrukturforvaltning.<br />
Togforsinkelse/ytelse<br />
Opplysninger om alle forsinkelser for et bestemt tog med en bestemt infrastrukturforvaltning.<br />
Tog-ID<br />
Opplysninger om gjeldende tog-ID og tidligere tog-ID-er. Alle tog-ID-er for et bestemt tog kan<br />
brukes som adgangsnøkkel til disse opplysningene.<br />
Togprognose<br />
Opplysninger om forventet tidspunkt for et bestemt tog ved et bestemt rapporteringspunkt.<br />
Tog ved rapporteringspunkt<br />
Opplysninger om alle et jernbaneforetaks tog ved et bestemt rapporteringspunkt på infrastrukturen<br />
til en bestemt infrastrukturforvaltning.<br />
3.7. ETI/ETA for forsendelse<br />
3.7.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Denne parameteren beskriver framgangsmåten for ETI/ETA-beregningen og nødvendig<br />
meldingsutveksling mellom jernbaneforetakene og primært jernbaneforetak.<br />
ETI<br />
Forventet tidspunkt for overlevering av en forsendelse (vogn) fra ett jernbaneforetak til et annet<br />
i transportkjeden.<br />
ETA<br />
Forventet ankomsttid for en forsendelse (vogn) på mottakerens sidespor.<br />
Jernbaneforetakets kapasitet<br />
Hvert jernbaneforetak skal være i stand til å motta og generere ETI for neste jernbaneforetak.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/335<br />
3.7.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Fri adgang<br />
Ved fri adgang finnes det bare ett jernbaneforetak. Dette jernbaneforetaket skal beregne<br />
forsendelsens ETA for sin kunde etter å ha fastsatt ruteplanen for forsendelsen, og det må<br />
ajourføre ETA hver gang det registreres et avvik under transporten.<br />
Samarbeid<br />
Ved samarbeid sender det primære jernbaneforetaket bestillingen for og tidspunktet for frigivelse<br />
av forsendelsen/vognen til første jernbaneforetak, som genererer ETI og sender den til neste<br />
involverte jernbaneforetak. Siste jernbaneforetak genererer ETA og sender den tilbake til det<br />
primære jernbaneforetaket. Denne framgangsmåten gjentas hver gang det registreres avvik<br />
i transporten av forsendelsen, eller på forespørsel fra det primære jernbaneforetaket. Den<br />
nødvendige meldingen er<br />
⎯<br />
melding om vognens ETI/ETA<br />
Grunnlag for beregning av ETI/ETA<br />
Første beregning bygger på frigivelsestidspunktet for forsendelse/vogn. Ajourføringer bygger på<br />
opplysninger fra ansvarlig infrastrukturforvaltning, som i varselet om estimert ankomsttid for<br />
toget der forsendelsen/vognen transporteres, sender togets forventede ankomsttid (TETA) for<br />
definerte rapporteringspunkter.<br />
Intermodale enheter<br />
I forbindelse med intermodale enheter på en vogn er vognens ETIer også ETIer for de intermodale<br />
enhetene, og vognens ETA skal beregnes som ETIer for de intermodale enhetene på vognen<br />
av siste jernbaneforetak, ettersom jernbaneforetaket leverer vognen bare til den intermodale<br />
terminaloperatøren og ikke til sluttkunden.<br />
Alarmhåndtering<br />
Det primære jernbaneforetaket er ansvarlig for sammenligning med forpliktelsen overfor<br />
kunden.<br />
Avvik i ETA i forhold til forpliktelsen overfor kunden skal håndteres i samsvar med kontrakten,<br />
og kan føre til en alarmhåndteringsprosess for det primære jernbaneforetaket. I forbindelse med<br />
overføring av opplysninger om resultatet av denne prosessen påtenkes en<br />
⎯<br />
alarmmelding.<br />
Som grunnlag for alarmhåndteringsprosessen skal det primære jernbaneforetaket ha mulighet for<br />
en vognrelatert forespørsel om avvik, utført med forespørselen<br />
⎯<br />
opplysninger om vognavvik.
Nr. 10/336 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
3.8. Vognbevegelse<br />
3.8.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Denne parameteren beskriver rapporteringen av en vogns bevegelse og definerer behovet for<br />
meldingsutveksling mellom jernbaneforetakene og det primære jernbaneforetaket (som opptrer<br />
som tjenesteintegrator).<br />
3.8.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Fri adgang<br />
Ved fri adgang finnes det bare ett jernbaneforetak, som også er primært jernbaneforetak.<br />
Ingen datautveksling er nødvendig. Vognbevegelsen er derfor en intern prosess i (det primære)<br />
jernbaneforetaket. Det primære jernbaneforetaket er selv ansvarlig for datalagringen og<br />
oppdatering av databasen for vognrelatert bevegelse. Hendelsene som skal lagres, er<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
vogn klar til avgang fra kundens sidespor,<br />
vogn trukket fra kundens sidespor,<br />
vogn ankommet jernbaneforetakets rangerstasjon,<br />
vogn forlatt rangerstasjon,<br />
eventuelle vognavvik,<br />
vogn ankommet bestemmelsesstasjon,<br />
vogn anbrakt på kundens sidespor.<br />
Samarbeidsmodell<br />
For rapportering av en vogns bevegelse skal hvert involverte jernbaneforetak lagre relevante<br />
data og gjøre dem tilgjengelige elektronisk. Dataene skal også utveksles i meldingen om<br />
kontraktsmessig grunnlag til autoriserte parter.<br />
Nødvendige meldinger<br />
Melding om frigivelse av vogn<br />
Det primære jernbaneforetaket skal fortelle det ansvarlige jernbaneforetaket at vognen er klar<br />
til avhenting på kundens sidespor på et gitt frigivelsestidspunkt. Denne hendelsen skal lagres i<br />
databasen for vognbevegelse.<br />
Melding om vognavgang<br />
Jernbaneforetaket skal underrette det primære jernbaneforetaket om faktisk dato og klokkeslett<br />
da vognen ble trukket ut fra avgangsstedet. Denne hendelsen skal lagres i databasen for<br />
vognbevegelse.<br />
Vognankomst ved rangerstasjon<br />
Jernbaneforetaket skal underrette det primære jernbaneforetaket om at vognen har ankommet<br />
rangerstasjonen. Denne meldingen kan baseres på «Underretning om togtrafikk». Denne<br />
hendelsen skal lagres i databasen for vognbevegelse.<br />
Vognavgang fra rangerstasjon<br />
Jernbaneforetaket skal underrette det primære jernbaneforetaket om at vognen har forlatt<br />
rangerstasjonen. Denne meldingen kan baseres på «Underretning om togtrafikk». Denne<br />
hendelsen skal lagres i databasen for vognbevegelse.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/337<br />
Melding om vognavvik<br />
Jernbaneforetaket skal underrette det primære jernbaneforetaket om avvik, f.eks. feilbestilling,<br />
herunder ny ETI/ETA. Disse opplysningene skal lagres i databasen for vognbevegelse.<br />
Underretning om vognankomst<br />
Siste jernbaneforetak i transportkjeden for en vogn eller intermodal enhet skal underrette<br />
det primære jernbaneforetaket om at vognen har ankommet dens rangerstasjon (hos<br />
jernbaneforetaket).<br />
Underretning om vognlevering<br />
Siste jernbaneforetak i en vogntransportkjede skal underrette det primære jernbaneforetaket om<br />
at vognen er anbrakt på mottakerens sidespor.<br />
3.9. Rapportering av overføring<br />
3.9.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Overføringsrapporten beskriver meldingene som er knyttet til overføringen av ansvar for en vogn<br />
mellom to jernbaneforetak, noe som finner sted ved overføringspunkter. Den pålegger også det<br />
nye jernbaneforetaket å foreta en ETI-beregning.<br />
3.9.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Fri adgang<br />
Det er ikke nødvendig å angi noe, ettersom det ansvarlige jernbaneforetaket er det samme i<br />
hele transportkjeden. Men fra underretningen om togtrafikk ved et rapporteringspunkt skal<br />
opplysninger om vogn eller intermodal enhet med hensyn til posisjon og dato og klokkeslett for<br />
ankomst og adgang behandles og lagres i databasen for vognbevegelse.<br />
Samarbeid<br />
Følgende meldinger kreves for å overføre kontroll og ansvar for en forsendelse fra ett jernbaneforetak<br />
til et annet, og opplysningene om dette må lagres i databasen for vognbevegelse:<br />
Underretning om vognoverføring<br />
Med «Underretning om vognoverføring» spør et jernbaneforetak (RU 1) neste jernbaneforetak<br />
(RU 2) i transportkjeden om det påtar seg ansvaret for en vogn.<br />
Underretning om vognoverføring/delsett<br />
Med «Underretning om vognoverføring/delsett» underretter RU 1 infrastrukturforvaltningen om<br />
at det overlater ansvaret til neste jernbaneforetak.<br />
Vogn mottatt ved overføring<br />
Med meldingen «Vogn mottatt ved overføring» underretter RU 2 RU 1 om at det påtar seg<br />
ansvaret for vognen.<br />
Vogn avvist ved overføring<br />
Med meldingen «Vogn avvist ved overføring» underretter RU 2 RU 1 om at det ikke er villig til<br />
å påta seg ansvaret for vognen.
Nr. 10/338 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
3.10. Datautveksling for kvalitetsforbedring<br />
3.10.1. Beskrivelse av parameteren<br />
En vurderingsprosess etter transporten er viktig for å støtte opp om kvalitetsforbedringer. I tillegg<br />
til å vurdere tjenesten som ytes overfor kunden, må primære jernbaneforetak, jernbaneforetak<br />
og infrastrukturforvaltinger vurdere kvaliteten på tjenestekomponentene som samlet utgjør<br />
produktet som leveres til kunden.<br />
Til vurdering av kvaliteten kan de allerede definerte meldingene brukes. Vurderingsprosessen er<br />
en tilbakevendende prosess.<br />
3.10.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Kvalitetsvurderinger - primært jernbaneforetak/kunde<br />
I kontrakter mellom primære jernbaneforetak og kunder kan det inngås forpliktelser (avhengig av<br />
den enkelte avtale) med hensyn til transittid og ETA.<br />
Kvalitetsvurderinger - primært jernbaneforetak/andre jernbaneforetak<br />
I kontrakter mellom et primært jernbaneforetak og andre jernbaneforetak kan det inngås<br />
forpliktelser med hensyn til transittider, ETI-er, ETA-er og årsakskoder.<br />
Kvalitetsvurderinger - jernbaneforetak/infrastrukturforvaltning<br />
I kontrakter mellom jernbaneforetak og infrastrukturforvaltninger kan togenes ruteplaner og<br />
ankomst i tide-nivåer på bestemte tidspunkter angis, i likhet med nøyaktigheten i togenes ETA-er<br />
og ETH-er.<br />
Kvalitetsvurderinger - jernbaneforetak/infrastrukturforvaltning<br />
I kontrakter mellom jernbaneforetak og infrastrukturforvaltninger vil ruteleienes tilgjengelighet<br />
bli klart beskrevet i form av tidsintervaller ved bestemte punkter. Togspesifikasjoner i form<br />
av største tillatte lengde og bruttovekt, lasteprofil osv. vil også inngå i disse kontraktene, som<br />
beskrevet under nr. 6.<br />
Framgangsmåtene og tidsrammene for bekreftelse av bruk av et ruteleie, annullering av bruken<br />
av et planlagt ruteleie og mulig bruksomfang for et ruteleie utenfor (før eller etter) de angitte<br />
tidsintervallene vil også inngå i disse kontraktene.<br />
Kvalitetsvurderinger - jernbaneforetak/infrastrukturforvaltning, ruteleietilgjengelighet på kort<br />
varsel<br />
Jernbaneforetaket vil periodevis sammenligne ruteleiesøknaden og responsdataene for å utarbeide<br />
rapporter som følger:<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
svartid for ruteleiesøknad mot rammeavtale,<br />
antall ruteleier levert innenfor x, y og z timer osv. av anmodet tid,<br />
antall avslåtte ruteleiesøknader.<br />
Kvalitetsvurderinger - infrastrukturforvaltning/jernbaneforetak, togsammensetningskvalitet<br />
Dersom meldinger om «Tog klart» og/eller togsammensetningslister sendes fra et jernbaneforetak<br />
til infrastrukturforvaltning(er) (eller til andre jernbaneforetak), skal de være i samsvar med togets<br />
spesifikasjoner slik de er oppført i den gjeldende kontrakten.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/339<br />
3.11. Diverse referansedata<br />
3.11.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Denne parameteren definerer hvilke ytterligere referansedata som skal være tilgjengelige for drift<br />
av godstog i det europeiske nettet.<br />
3.11.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Referansedata<br />
Liste over referansedata<br />
⎯ Referansedata for numerisk koding for alle infrastrukturforvaltninger, jernbaneforetak og<br />
tjenesteytende selskaper<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
Referansedata for numerisk koding for transportkunder<br />
Referansedata for numerisk koding av posisjoner (primær, sekundær og sone-spor-sted)<br />
Referansedata for numerisk koding for kundeposisjoner<br />
Referansedata for alle eksisterende togkontrollsystemer<br />
Referansedata for farlig gods, FN- og RID-numre<br />
Referansedata for alle forskjellige lokomotivtyper<br />
Referansedata for alle CN- og HS-koder for gods<br />
Referansedata for nødmeldingstjenester, etter type farlig gods<br />
Referansedata for alle europeiske vedlikeholdsverksteder<br />
Referansedata for alle europeiske revisjonsorganer<br />
Referansedata for all godkjente europeiske operatører<br />
Tilgjengelighet<br />
Referansedataene skal være tilgjengelige for alle tjenesteytere (infrastrukturforvaltninger,<br />
jernbaneforetak, logistikkleverandører og flåteforvaltere).<br />
Aktualitet<br />
Dataene skal representere den til enhver tid faktiske tilstand.<br />
Andre databaser<br />
For at det skal være mulig å spore tog- og vognbevegelser, kan følgende midlertidige databaser,<br />
som oppdateres i sanntid ved hver relevant hendelse, installeres:<br />
Database for bevegelse av vogner og intermodale enheter<br />
Kommunikasjonen mellom primært jernbaneforetak og andre jernbaneforetak ved samarbeid<br />
bygger på vogners og/eller intermodale enheters numre. Derfor skal et jernbaneforetak som<br />
kommuniserer med infrastrukturforvaltninger på tognivå, dele opp disse opplysningene etter<br />
vogn og intermodal enhet. Disse opplysningene om vogner eller intermodale enheter kan lagres i<br />
databaser for vognenes eller de intermodale enhetenes bevegelser. Opplysningene om togbevegelse<br />
fører til nye oppføringer/oppdateringer i bevegelsesdatabasen for vogner og intermodale enheter<br />
for kundeopplysninger. Denne databasen opprettes senest ved mottakk av frigivelsestidspunktet<br />
for vognene eller de intermodale enhetene fra kunden. Dette frigivelsestidspunktet er den første<br />
oppføringen i bevegelsesdatabasen for vogner og intermodale enheter.
Nr. 10/340 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Togdatabase<br />
Infrastrukturforvaltningens togdatabase tilsvarer jernbaneforetakets database for vognbevegelse.<br />
Hoveddataoppføringene er togrelaterte data fra meldingen om togsammensetning fra<br />
jernbaneforetaket. Alle toghendelser fører til ajourføring av denne togrelaterte databasen. En<br />
alternativ lagringsmulighet for disse dataene er ruteleiedatabasen.<br />
Vognens ruteplan<br />
Tog frakter normalt vogner fra forskjellige kunder. For hver vogn utarbeider og ajourfører det<br />
primære jernbaneforetaket en ruteplan som tilsvarer togruteleiet på tognivå. Nye togruteleier for<br />
et tog (f.eks. ved tjenesteavbrytelser) fører til ruteendringer for vognene til forskjellige kunder.<br />
Opprettelsestidspunktet for ruteplanen er mottak av fraktbrev fra kunden.<br />
3.12. Elektronisk overføring av dokumenter<br />
3.12.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Denne parameteren omhandler håndtering av elektronisk overføring av tog- og forsendelsesrelaterte<br />
dokumenter der det i den aktuelle prosessen kreves fysiske dokumenter, f.eks. tolldokumenter.<br />
3.12.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Neste avsnitt omhandler kommunikasjonsnettet som skal brukes til datautveksling. Dette nettet<br />
og den omtalte sikkerhetshåndteringen muliggjør enhver type nettoverføring, for eksempel e-post,<br />
filoverføring (ftp, http) osv. Dermed kan partene som er involvert i informasjonsutvekslingen<br />
velge hvilken type elektronisk overføring av dokumenter som passer best, for eksempel ftp.<br />
3.13. Nettverk og kommunikasjon<br />
3.13.1. Beskrivelse av parameteren<br />
Denne parameteren beskriver krav til kostnadseffektive og tidsmessige nettverk og kommunikasjon<br />
for alle meldinger vedrørende grunnleggende parametrer i denne TSI-en.<br />
3.13.2. Spesifikasjoner som skal overholdes<br />
Alminnelig arkitektur<br />
Infrastrukturen for nettverk og kommunikasjon til støtte for samtrafikkevne for jernbanefellesskapet<br />
vil bygge på en felles arkitektur for informasjonsutveksling, som er kjent og anvendt av alle<br />
deltakende aktører.<br />
Arkitekturen for informasjonsutveksling<br />
⎯ er beregnet på å gjøre forskjellige informasjonsmodeller forenlige ved semantisk<br />
overføring av dataene som utveksles mellom systemene, og ved harmonisering av<br />
forretningsprosesser og forskjeller i applikasjonsprotokoller,<br />
⎯<br />
⎯<br />
har minimal innvirkning på eksisterende IT-arkitekturer som anvendes av alle aktører,<br />
sikrer allerede foretatte IT-investeringer.<br />
Skalerbarhet<br />
Arkitekturene for informasjonsutveksling favoriserer hovedsakelig en peer-to-peer-type av<br />
samhandling mellom alle aktører, samtidig som de sikrer den samlede integriteten og konsistensen<br />
i jernbanefellesskapet med samtrafikkevne ved å tilby et sett med sentraliserte tjenester. En peerto-peer-samhandlingsmodell<br />
gir mulighet for best mulig kostnadsfordeling mellom de forskjellige<br />
aktører basert på faktisk bruk, og vil generelt medføre mindre skalerbarhetsproblemer.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/341<br />
Nettverk<br />
Nettverk betyr i dette tilfellet kommunikasjonens metode og filosofi, og omfatter ikke det fysiske<br />
nettet.<br />
Jernbanefellesskapets samtrafikkevne bygger på bruk av det offentlige Internett, hvilket<br />
oppmuntrer nye aktørers inntreden og reduserer hindringene for dem.<br />
Sikkerhetsspørsmålet håndteres derfor ikke av nettverket (VPN, tunnelering osv.), men ved<br />
utveksling og forvaltning av i seg selv sikre meldinger. Et VPN-nett er derfor ikke nødvendig, og<br />
dermed unngås problemer med ansvarsforhold og eierskapstildeling. Tunnelering anses ikke som<br />
et nødvendig middel for å oppnå et passende sikkerhetsnivå.<br />
Dersom enkelte aktører allerede har eller ønsker å innføre forskjellige grader av sikkerhet i ulike<br />
deler av nettet, kan de uansett gjøre dette.<br />
Over det offentlige Internett er det mulig å gjennomføre en hybridartet peer-to-peer-modell med<br />
et sentralt datalager og et felles grensesnitt på hver aktørs node.<br />
Det sentrale datalageret kontaktes først for å hente metainformasjon, for eksempel identiteten til<br />
en aktør (peer) som det er lagret opplysninger om, eller for å kontrollere sikkerhetsopplysninger.<br />
Deretter utføres peer-to-peer-kommunikasjon mellom de berørte aktører.<br />
Protokoller<br />
Bare protokoller som inngår i den fullstendige Internett-protokollen, kan brukes.<br />
Sikkerhet<br />
For å oppnå et høyt sikkerhetsnivå må alle meldinger være selvstendige, hvilket betyr<br />
at opplysningene i meldingen er sikret, og at mottakeren kan kontrollere meldingens<br />
autentisitet. Dette kan oppnås ved hjelp av et krypterings- og signatursystem som ligner på<br />
e-postkryptering. Dette gjør det mulig å bruke enhver type nettverksoverføring, for eksempel<br />
e-post, filoverføring (ftp, http) osv. Det faktiske valget av type kan bestemmes av de berørte<br />
parter i informasjonsutvekslingen.<br />
Kryptering<br />
Asymmetrisk kryptering eller en hybridløsning basert på symmetrisk kryptering med offentlig<br />
nøkkelbeskyttelse skal brukes, siden deling av en felles hemmelig nøkkel blant mange aktører<br />
vil mislykkes før eller siden. Et høyere sikkerhetsnivå er enklere å oppnå dersom alle aktører<br />
tar ansvar for sitt eget nøkkelpar, selv om det kreves et høyt integritetsnivå for det sentrale<br />
datalageret (nøkkelserveren).<br />
Sentralt datalager<br />
Det sentrale datalageret skal kunne håndtere<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
metadata — strukturerte data som beskriver innholdet i meldinger,<br />
offentlig nøkkelinfrastruktur (PKI),<br />
sertifiseringsmyndighet (CA),<br />
⎯ adresseliste (telefonkatalog) — inneholder alle nødvendige opplysninger om deltakende<br />
aktører til utveksling av meldinger.<br />
Administrasjonen av det sentrale datalageret bør påhvile en alleuropeisk ikke-kommersiell<br />
organisasjon.<br />
Felles grensesnitt<br />
Det felles grensesnitt er obligatorisk for alle aktører som vil delta i jernbanefellesskapet med<br />
samtrafikkevne.
Nr. 10/342 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Det felles grensesnitt skal kunne håndtere<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
⎯<br />
meldingsformatering av utgående meldinger i samsvar med metadataene,<br />
signering og kryptering av utgående meldinger,<br />
adressering av utgående meldinger,<br />
autentisitetskontroll av innkommende meldinger,<br />
dekryptering av innkommende meldinger,<br />
samsvarskontroll av innkommende meldinger i henhold til metadataene.<br />
På grunnlag av resultatene av autentisitetskontrollen av innkommende meldinger kan et<br />
minstenivå av meldingskvittering iverksettes:<br />
i. positiv sending (ACK),<br />
ii. negativ sending (NACK).<br />
Det felles grensesnitt bruker opplysningene i det sentrale datalageret til å administrere oppgavene<br />
ovenfor.<br />
En aktør kan ta i bruk et lokalt «speilbilde» av det sentrale datalageret for å forkorte svartidene.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/343<br />
KOMMISJONEN FOR DE EUROPEISKE FELLESSKAP<br />
HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap,<br />
under henvisning til rådsdirektiv 96/48/EF av 23. juli 1996<br />
om samtrafikkevnen i det transeuropeiske jernbanesystem for<br />
høyhastighetstog( 1 ), særlig artikkel 6 nr. 2,<br />
under henvisning til rådsdirektiv 2001/16/EF av 19. mars 2001<br />
om samtrafikkevnen til jernbanesystemet for konvensjonelle<br />
tog( 2 ), særlig artikkel 6 nr. 1, og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1)<br />
2)<br />
3)<br />
4)<br />
Dette vedtak gjelder infrastruktur og rullende materiell<br />
som omfattes av direktiv 96/48/EF og direktiv 2001/16/<br />
EF, og som tas i bruk etter ikrafttredelsesdatoen for dette<br />
vedtak.<br />
Dette vedtaks første mål er å gi veiledning i forbindelse<br />
med de tekniske beslutninger som treffes av myndigheter<br />
med ansvar for planlegging, bygging, fornyelse,<br />
oppgradering og drift av ovennevnte infrastruktur og<br />
rullende materiell.<br />
Dette vedtaks andre mål er å ajourføre vedlegg A til<br />
kommisjonsvedtak 2002/731/EF av 30. mai 2002 om<br />
den tekniske spesifikasjonen for samtrafikkevne som<br />
gjelder for delsystemet «styring, kontroll og signal» i<br />
det transeuropeiske jernbanesystem for høyhastighetstog<br />
nevnt i artikkel 6 nr. 1 i direktiv 96/48/EF( 3 ).<br />
Dette vedtaks tredje mål er å fastsette en definitiv<br />
referanse for spesifikasjonene som skal vurderes i<br />
( 1 ) EFT L 235 av 17.9.1996, s. 6.<br />
( 2 ) EFT L 110 av 20.4.2001, s. 1.<br />
( 3 ) EFT L 245 av 12.9.2002, s. 37.<br />
KOmmISJONSVEDTAK<br />
av 29. april 2004<br />
om endring av vedlegg A til vedtak 2002/731/EF av 30. mai 2002 og om fastsettelse av de grunnleggende<br />
spesifikasjoner for klasse A-systemet (ERTmS) i delsystemet «styring, kontroll og signal» i det<br />
transeuropeiske jernbanesystem for konvensjonelle tog nevnt i europaparlaments- og rådsdirektiv<br />
2001/16/EF(*)<br />
(*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 155 av 30.4.2004, s. 65, er<br />
omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 13/2005 av 4. februar 2005 om<br />
endring av EØS-avtalens vedlegg XIII (Transport), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den<br />
europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005, s. 17.<br />
[meddelt under nummer K(2004) 1559]<br />
(2004/447/EF)<br />
5)<br />
6)<br />
7)<br />
8)<br />
2008/EØS/10/19<br />
forbindelse med delsystemet «styring, kontroll og signal»<br />
i det transeuropeiske jernbanesystem for konvensjonelle<br />
tog nevnt i artikkel 6 nr. 1 i direktiv 2001/16/EF.<br />
Det utelukker ikke behovet for å validere og, ved<br />
behov, ytterligere endre, ajourføre eller modifisere<br />
disse parametrene i den tilhørende TSI (TSI CCS-<br />
CR), som skal vedtas i samsvar med direktiv 2001/16/<br />
EF. Disse parametrene kan også ajourføres som del av<br />
gjennomgåelsen av TSIene i henhold til nevnte direktiv<br />
og idet det tas hensyn til de synspunkter som framsettes<br />
i forbindelse med framgangsmåten for endringskontroll<br />
som er fastsatt i TSI CCS-HS.<br />
I samsvar med artikkel 2 bokstav c) i direktiv 96/48/EF er<br />
det transeuropeiske jernbanesystem for høyhastighetstog<br />
inndelt i strukturelle eller funksjonelle delsystemer. Hvert<br />
delsystem skal omfattes av en teknisk spesifikasjon for<br />
samtrafikkevne (TSI).<br />
I vedtak 2002/731/EF fastsettes en TSI for delsystemet<br />
«styring, kontroll og signal» i det transeuropeiske<br />
jernbanesystem for høyhastighetstog (TSI CCS-HS).<br />
Komiteen nedsatt ved artikkel 21 i direktiv 96/48/EF<br />
(heretter kalt «komiteen») har utpekt Den europeiske<br />
sammenslutning for samtrafikkevne i jernbanenettet<br />
(heretter kalt «AEIF») som felles representativt organ.<br />
Det felles representative organ skal være ansvarlig for å<br />
forberede gjennomgåelsen og ajourføringen av TSIer og<br />
framlegge eventuelle anbefalinger for komiteen nevnt i<br />
artikkel 21, for å ta hensyn til den tekniske utvikling eller<br />
endrede samfunnsmessige krav.
Nr. 10/344 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
9)<br />
AEIF har fått i oppdrag å gjennomgå TSI CCS-HS.<br />
10) Som følge av den tekniske utvikling og tilbakemeldinger<br />
på de første praktiske anvendelsene, anses det som<br />
nødvendig å foreta en omfattende ajourføring av<br />
spesifikasjonene i vedlegg A til ovennevnte TSI CCS-HS.<br />
AEIF har utarbeidet et utkast til det reviderte vedlegg A<br />
til TSI CCS-HS.<br />
11)<br />
Utkastet til det reviderte vedlegg A er blitt undersøkt av<br />
medlemsstatenes representanter i komiteen.<br />
12) I samsvar med artikkel 2 bokstav c) i direktiv 2001/16/EF<br />
er det transeuropeiske jernbanesystem for konvensjonelle<br />
tog inndelt i strukturelle eller funksjonelle delsystemer.<br />
Hvert delsystem skal omfattes av en teknisk spesifikasjon<br />
for samtrafikkevne (TSI).<br />
13) Som et første trinn skal det felles representative organ på<br />
oppdrag fra Kommisjonen utarbeide utkast til TSIer, etter<br />
framgangsmåten fastsatt i direktivets artikkel 21 nr. 2.<br />
14) Komiteen nedsatt ved artikkel 21 i direktiv 2001/16/EF<br />
(heretter kalt «komiteen») har utpekt Den europeiske<br />
sammenslutning for samtrafikkevne i jernbanenettet<br />
(heretter kalt «AEIF») som felles representativt organ.<br />
15) AEIF har fått i oppdrag å utarbeide et utkast til TSI<br />
for delsystemet «styring, kontroll og signal» i det<br />
transeuropeiske jernbanesystem for konvensjonelle tog<br />
(TSI CCS-CR).<br />
16) I samsvar med artikkel 6 nr. 4 i direktiv 2001/16/EF<br />
er imidlertid første trinn i utviklingen av ovennevnte<br />
TSI å fastsette spesifikasjonene for de grunnleggende<br />
parametrene.<br />
17) I samsvar med ovennevnte oppdrag har AEIF allerede<br />
utarbeidet et utkast til en fullstendig TSI for delsystemet<br />
«styring, kontroll og signal» i det transeuropeiske<br />
jernbanesystem for konvensjonelle tog (TSI CCS-CR).<br />
Denne TSIen vil bli vedtatt når nytte- og kostnadsanalysen<br />
i henhold til direktiv 2001/16/EF er foretatt og etter samråd<br />
med brukerorganisasjoner og partene i arbeidslivet.<br />
18) Det økte antallet ERTMS-relaterte prosjekter for<br />
konvensjonelle anvendelser, både i Den europeiske union<br />
og i søkerstatene, øker behovet for å fastsette en referanse<br />
for konvensjonelle tog. De fleste av disse prosjektene<br />
utvikles nå på grunnlag av en løs tilknytning til den<br />
gjeldende TSI CCS-HS, noe som kan føre til nok en<br />
situasjon med manglende samtrafikkevne på europeisk<br />
plan på grunn av ulike nasjonale utgaver av ERTMS.<br />
19) Ut fra både markeds- og driftsmessige hensyn<br />
er det åpenbart berettiget å utvide parametrene for<br />
høyhastighetstog til også å gjelde konvensjonelle tog.<br />
De omfatter blant annet stordriftsfordeler ved at samme<br />
løsning anvendes på høyhastighetstog og konvensjonelle<br />
tog, og enklere drift av høyhastighetstog når de må<br />
anvende nettet for konvensjonelle tog.<br />
20) Anvendelse av samme løsning for både høyhastighetstog<br />
og konvensjonelle tog er vesentlig for å lette ERTMS<br />
og får sterk støtte i hele jernbanesektoren, både av<br />
leverandører og jernbaneforetak.<br />
21) De reviderte grunnleggende referanseparametrene for<br />
TSI CCS-HS bør derfor også vedtas som grunnleggende<br />
referanseparametrer for klasse A-systemet for TSI CCS-<br />
CR.<br />
22)<br />
Tiltakene fastsatt i dette vedtak er i samsvar med uttalelse<br />
fra komiteen nedsatt ved direktiv 96/48/EF —<br />
GJORT DETTE VEDTAK:<br />
Artikkel 1<br />
Vedlegg A til TSIen som er tillegg til vedtak 2002/731/EF om<br />
TSIen som gjelder for delsystemet «styring, kontroll og signal»<br />
i det transeuropeiske jernbanesystem for høyhastighetstog,<br />
erstattes av tabellen i vedlegget til dette vedtak.<br />
Artikkel 2<br />
Definisjonene og spesifikasjonene som skal gjelde for de<br />
grunnleggende parametrene for klasse A-systemer (ERTMS) i<br />
delsystemet «styring, kontroll og signal» i det transeuropeiske<br />
jernbanesystem for konvensjonelle tog nevnt i vedlegg II til<br />
direktiv 2001/16/EF, er oppført i vedlegget til dette vedtak.<br />
Artikkel 3<br />
Dette vedtak er rettet til medlemsstatene.<br />
Utferdiget i Brussel, 29. april 2004.<br />
For Kommisjonen<br />
Loyola DE PALACIO<br />
Visepresident
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/345<br />
ERTMS-SPESIFIKASJONER<br />
VEDLEGG<br />
1. PARAMETERBESKRIVELSE<br />
Det enhetlige delsystemet «styring, kontroll og signal» (ERTMS — European rail traffic management system) består<br />
av to deler:<br />
– styring, kontroll og signaldelen (ERTMS/ETCS — European rail traffic management system/European train<br />
control system), som omfatter delsystemer både om bord og langs sporet,<br />
–<br />
radio og telekommunikasjonsdelen (ERTMS/GSM-R — GSM for jernbaner), som bygger på standardene for det<br />
offentlige GSM-nettet og som omfatter utstyr både om bord og langs sporet. GSM-R bygger på ETSI-standarden<br />
for GSM-fase 2+, herunder GPRS (global packet radio services), tilpasset med sikte på jernbanespesifikk<br />
anvendelse.<br />
2. OBLIGATORISKE SPESIFIKASJONER<br />
2.1. ERTMS/ETCS:<br />
Grunnlaget for delsystemet «styring, kontroll og signal» skal være spesifikasjonene oppført i tabellen nedenfor. Dersom<br />
det anses som nødvendig, kan disse spesifikasjonene gjennomgås og utvides etter framgangsmåten for gjennomgåelse<br />
av TSI i direktiv 96/48/EF og 2001/16/EF. En slik gjennomgåelse skal omfatte synspunkter framsatt i forbindelse<br />
med framgangsmåten for endringskontroll i ERTMS, samtidig som det tas hensyn til det faktum at det kreves en<br />
konsolideringsfase for ERTMS-spesifikasjonene, som bygger på forsøksstrekningene og de første anvendelsene.
Nr. 10/346 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDLEGG A<br />
SPESIFIKASJONER FOR SAMTRAFIKKEVNE<br />
Alle spesifikasjoner i tabellen er obligatoriske med mindre de er tydelig merket «Til informasjon».<br />
ALLmENNE KRAV<br />
Andre europeiske spesifikasjoner<br />
Europeiske spesifikasjoner<br />
som definerer grunnleggende<br />
parametrer<br />
Emne( 2 ) Virkeområde( 3 )<br />
Referanse i TSI «Styring<br />
og kontroll»( 1 )<br />
Indeksnr.<br />
0a. 4.1.1 ETCS FRS UIC ETCS FRS versjon 4.29<br />
EEIG 99E5362 versjon 2.00<br />
0b. 4.1.1 GSM-R FRS EIRENE FRS versjon 6.0<br />
1 3.2.1 Sikkerhetssikring Til informasjon: EN 50128 mars 2001 EN 50126 september 1999<br />
EN 50129 februar 2003<br />
2 RAMS<br />
UNISIG SUBSET -091 V-222 EN 50129 februar 2003<br />
Sikkerhetskrav Til informasjon<br />
UNISIG SUBSET -077-V222<br />
UNISIG SUBSET -078-V222<br />
UNISIG SUBSET -079-V222 (2 deler)<br />
UNISIG SUBSET -080-V222 (2 deler)<br />
UNISIG SUBSET -081-V222 (2 deler)<br />
UNISIG SUBSET -088-V222 (6 deler)<br />
2a. 3.2.1<br />
4.1.1<br />
Reservert EN 50126 september 1999<br />
ERTMS/96s1266-<br />
(RAM-kapittel) skal brukes som grunnlag.<br />
Til informasjon: EEIG 02S1266, versjon 6<br />
2b. 3.2.2e Krav til pålitelighet og<br />
tilgjengelighet<br />
Reservert EN 29000 og<br />
EN 29001<br />
2c. 3.2b Vedlikeholdskvalitet Framgangsmåtene for vurdering av vedlikeholdskvalitet på<br />
utstyr for styring og kontroll.<br />
Reservert EN 50125-1 september 1999 og<br />
EN 50155 august 2001<br />
Fysiske miljøforhold Minstekrav til temperatur, fuktighet, støt, vibrasjoner osv.<br />
som utstyr for styring og kontroll skal tåle ved bruk i<br />
høyhastighetsnett.<br />
Til informasjon: EEIG 97S0665- versjon 5, EN 50125-3<br />
oktober 2003<br />
3 3.2.5.1.1<br />
4.2.1.2d<br />
4 3.2.5.1.2 Elektromagnetisk<br />
kompatibilitet
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/347<br />
Europeiske spesifikasjoner<br />
som definerer grunnleggende Andre europeiske spesifikasjoner<br />
parametrer<br />
Reservert For utstyr om bord:<br />
EN 50121-3-2, september 2000,<br />
tabell 4 og 6 i nummer 7. Nummer<br />
4, 5 og 6 får anvendelse på<br />
prøvingsmetoder.<br />
EN 50121-3-2, september 2000,<br />
tabell 7, 8 og 9 i nummer 8.<br />
Nummer 4, 5 og 6 får anvendelse<br />
på prøvingsmetoder.<br />
For utstyr langs sporet:<br />
EN 50121-4, september 2000,<br />
nummer 5.<br />
EN 50121-4, september 2000,<br />
nummer 6.<br />
Emne( 2 ) Virkeområde( 3 )<br />
Referanse i TSI «Styring<br />
og kontroll»( 1 )<br />
Indeksnr.<br />
ERTMS/97s0665- skal brukes som grunnlag.<br />
Når det gjelder EMC inngår frekvensbånd for internasjonal<br />
overføring (Eurobalise, Euroloop og GSM-R) ikke i<br />
spesifikasjonene som angis i denne indeksen.<br />
Særlige krav til luftgapet for Eurobalise angis i indeks 12a.<br />
Særlige krav til luftgapet for Euroloop angis i indeks 12b.<br />
Særlige krav til luftgapet for GSM-R angis i indeks 12c.<br />
Elektromagnetisk<br />
kompatibilitet<br />
4a. 3.2.5.1.2<br />
4.2.1.2d<br />
Reservert (reservert)<br />
For å sikre at togdeteksjonssystemer ikke forstyrres av<br />
kjørestrømmen.<br />
Utgangsmateriale for en europeisk spesifikasjon finnes i<br />
rapporten til TSI «styring, kontroll og signal»<br />
Immunitetsegenskaper for<br />
togdeteksjonssystem<br />
4b. 3.2.5.1.2b<br />
4.2.1.2f<br />
( 1 ) Referansene i denne kolonnen gjelder bare for TSI CCS-HS<br />
( 2 ) Dette emnet omhandles i tilsvarende nr. i TSIen.<br />
( 3 ) Dette er en beskrivelse av hensikten med den standarden som kreves for å støtte TSI.<br />
STyRINGS- OG KONTROLLFUNKSJONER<br />
Andre europeiske spesifikasjoner<br />
Europeiske spesifikasjoner<br />
som definerer grunnleggende<br />
parametrer<br />
Emne( 1 ) Virkeområde( 2 )<br />
Referanse i TSI «Styring<br />
og kontroll»<br />
Indeksnr.<br />
UNISIG SUBSET -026-V222<br />
UNISIG SUBSET -043-V200<br />
UNISIG SUBSET -046-V200<br />
UNISIG SUBSET -047-V200<br />
UNISIG SUBSET -054-V200<br />
UNISIG SUBSET -055-V222<br />
UNISIG SUBSET -076-5-1-V221<br />
UNISIG SUBSET -076-5-2-V221<br />
UNISIG SUBSET -076-6-3-V100<br />
UNISIG SUBSET -076-7-V100<br />
UNISIG SUBSET -094-0-V100<br />
5 Forsyning av logikk til<br />
førerhussignal, ATP-logikk og<br />
lignende funksjoner<br />
5a. 4.1.1 Normal drift Til informasjon:<br />
UNISIG SUBSET -050-V200<br />
UNISIG SUBSET -076-0-V222<br />
UNISIG SUBSET -076-2-V221<br />
UNISIG SUBSET -076-3-V221<br />
UNISIG SUBSET -076-4-1-V100<br />
UNISIG SUBSET -076-4-2-V100<br />
UNISIG SUBSET -076-5-3-V220<br />
UNISIG SUBSET -076-5-4-V221<br />
UNISIG SUBSET -076-6-1-V100<br />
UNISIG SUBSET -076-6-4-V100<br />
UNISIG SUBSET -076-6-5-V100
Nr. 10/348 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Andre europeiske spesifikasjoner<br />
Europeiske spesifikasjoner<br />
som definerer grunnleggende<br />
parametrer<br />
Emne( 1 ) Virkeområde( 2 )<br />
Referanse i TSI «Styring<br />
og kontroll»<br />
Indeksnr.<br />
UNISIG SUBSET -026-V222<br />
5b. 4.1.1 Nøddrift Systemkrav som gjelder ved feil.<br />
ERTMS/97E832 skal brukes som grunnlag for europeiske<br />
spesifikasjoner<br />
UNISIG SUBSET -035-V211<br />
UNISIG SUBSET -026-V222<br />
UNISIG SUBSET -056-V220<br />
UNISIG SUBSET -057-V220<br />
UNISIG SUBSET -058-V211<br />
STM-håndtering De funksjonelle og fysiske kravene til STM-grensesnittet mot<br />
klasse A-systemet.<br />
KER-kompatibilitet skal behandles.<br />
Til informasjon:<br />
UNISIG SUBSET -059-V200<br />
6 4.1.1<br />
4.1.2.2<br />
UNISIG SUBSET -033-V200<br />
UNISIG SUBSET -026-V222<br />
UNISIG SUBSET -035-V211<br />
Funksjonsspesifikasjonen for kommunikasjon mellom togfører<br />
og utstyr om bord. Togførerens skjermer viser det som kreves<br />
for å kjøre, f.eks. førerhussignaler, advarsel om inngrep.<br />
Det omfatter inndatafunksjonene, f.eks. togspesifikasjoner,<br />
overstyringsfunksjoner, som kreves for samvirkende styring og<br />
kontroll. Det omfatter også visning av tekstmeldinger.<br />
Førerhussignalene definerer det minste antall parametrer<br />
som er tilgjengelige i førerhuset og som til sammen<br />
dekker alle situasjoner som kan inntreffe på det europeiske<br />
høyhastighetsnettet for jernbane, og som derfor muliggjør<br />
et felles system for hele nettet. Disse parametrene, som er<br />
grunnlag for førerhussignal og ATP, er f.eks. tillatt hastighet,<br />
målhastighet, målavstand.<br />
Til informasjon: CENELEC WGA9D V21.DOC 12/04/2000,<br />
CENELEC WGA9D V05 DOC 27/03/2000, CENELEC<br />
WGA9D V11.DOC 12/04/2000, CENELEC WGA9D<br />
V06.DOC 12/01/2000, CENELEC WGA9D V08NS.DOC<br />
27/03/2000 og CENELEC WGA9D V04.DOC 27/03/2000.<br />
7 4.1.1 Funksjonskrav til<br />
togførergrensesnitt – MMI<br />
UNISIG SUBSET -041-V200<br />
8 4.1.1 Krav til distansemåling De funksjonelle krav til delsystemet distansemåling som<br />
kreves for det forventede ytelsesområdet for det utstyret som<br />
gir klasse A-grensesnitt. Lokaliseringsnøyaktigheten avhenger<br />
av distansemåling og avstanden mellom baliser. Kravene til<br />
hastighets- og distansemåling på et samtrafikktog.<br />
Merk forbindelsen med indeks 6, STM.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/349<br />
Andre europeiske spesifikasjoner<br />
Europeiske spesifikasjoner<br />
som definerer grunnleggende<br />
parametrer<br />
Emne( 1 ) Virkeområde( 2 )<br />
Referanse i TSI «Styring<br />
og kontroll»<br />
Indeksnr.<br />
UNISIG SUBSET -026-V222<br />
UNISIG SUBSET -027-V200<br />
Kravene til valg av dataparametrer, regelmessighet, nøyaktighet,<br />
valideringskontroll for å kontrollere at toget kjøres på riktig<br />
måte og at sikkerhetsrelaterte systemer fungerer riktig slik at<br />
kravene fra juridiske myndigheter i alle medlemsstater kan<br />
oppfylles.<br />
9 4.1.1 Krav til registrering av<br />
driftsdata om bord<br />
Reservert<br />
Definisjonen av et overvåkingssystem slik at toget kan kjøres<br />
på en akseptabel måte i de europeiske jernbanenettene.<br />
Overvåkingssystemet sikrer at togføreren er tilstrekkelig<br />
årvåken (og dermed tilstrekkelig oppmerksom på signaler).<br />
Dersom det brukes en tidsmåler, kan den nullstilles av andre<br />
handlinger togføreren utfører med togets styringsinnretninger,<br />
trekkraftkontroll, bremser, bekreftelse av varsling i førerhus.<br />
Det kan knyttes til at en spak må holdes i en viss posisjon<br />
(dødmannsfunksjon). Overvåkingsfunksjonen kan påvirkes av<br />
ATP-status og alle varslingssystemer i førerhus.<br />
Systemene for overvåking, ATP og varsling i førerhus er<br />
sikkerhetsrelaterte på den måten at de hjelper togføreren og<br />
beskytter toget mot ulykker som følge av menneskelig svikt.<br />
Sikkerhetsnivået bestemmes av alle disse systemene, og de<br />
avhenger av hverandre på den måten at forekomst eller fravær<br />
av et system kan påvirke de andres funksjon. Håndteringen av<br />
sikkerhetsspørsmål blir enklere når disse systemene anses som<br />
en del av virkeområdet til styring og kontroll.<br />
UIC 641 skal danne grunnlag for en europeisk spesifikasjon.<br />
10 4.1.1 Krav til overvåkingssystem<br />
(dødmannsknapp)<br />
EIRENE SRS<br />
Versjon 14<br />
Prøvingskrav (tilføyes i neste<br />
versjon av denne TSI)<br />
Radio Definisjonen av radiosystemet for muntlig kommunikasjon og<br />
datakommunikasjon til og fra togene.<br />
11 4.1.1<br />
4.2.1.2e<br />
( 1 ) Dette emnet omhandles i tilsvarende nr. i TSIen.<br />
( 2 ) Dette er en beskrivelse av hensikten med den standarden som kreves for å støtte TSI.
Nr. 10/350 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
GRENSESNITT mELLOm UTSTyR Om BORD OG LANGS SPORET<br />
Andre europeiske spesifikasjoner<br />
Europeiske spesifikasjoner<br />
som definerer grunnleggende<br />
parametrer<br />
Emne( 1 ) Virkeområde( 2 )<br />
Referanse i TSI «Styring<br />
og kontroll»<br />
Indeksnr.<br />
12 Grensesnitt for dataoverføring<br />
mellom utstyr om bord og<br />
langs sporet<br />
ETSI EN 300330-1, V1.3.1 (juni<br />
2001), til og med nr. 7.2( 3 ).<br />
UNISIG SUBSET -036-V221<br />
UNISIG SUBSET -085-V212<br />
Balise Teknisk kompatibilitet med visse systemer av klasse B krever<br />
den omkoplingsfunksjonen som defineres i de europeiske<br />
spesifikasjonene. Dette anses som akseptabelt ut fra et EMCsynspunkt.<br />
12a. 3.2.5.1.2<br />
4.1.2.1<br />
Loop Til informasjon: UNISIG SUBSET -050-V200 UNISIG SUBSET -043-V200<br />
UNISIG SUBSET -044-V200<br />
UNISIG SUBSET -045-V200<br />
Prøvingskrav (tilføyes i neste<br />
versjon av denne TSI)<br />
12b. 3.2.5.1.2<br />
4.1.2.1<br />
Radio EIRENE SRS Versjon 14<br />
12c. 3.2.5.1.2<br />
4.1.2.1<br />
( 1 ) Dette emnet omhandles i tilsvarende nr. i TSIen.<br />
( 2 ) Dette er en beskrivelse av hensikten med den standarden som kreves for å støtte TSI.<br />
( 3 ) De anvendte frekvensområdene for up-link og fjernaktivering (Tele-powering) er definert i UNISIG SUBSET -036-V221.<br />
GRENSESNITT Om BORD mELLOm SAmTRAFIKKOmPONENTENE FOR STyRING OG KONTROLL<br />
Andre europeiske spesifikasjoner<br />
Europeiske spesifikasjoner<br />
som definerer grunnleggende<br />
parametrer<br />
Emne( 1 ) Virkeområde( 2 )<br />
Referanse i TSI «Styring<br />
og kontroll»<br />
Indeksnr.<br />
Grensesnittene for data mellom utstyret for styring og kontroll<br />
som støtter funksjonene førerhussignaler og automatisk<br />
togbeskyttelse, og mellom disse funksjonene og toget<br />
13 Grensesnitt for<br />
datakommunikasjon om bord<br />
13a. 4.1.2.2 ERTMS/ETCS Euroradio UNISIG SUBSET -026-V222<br />
UNISIG SUBSET -034-V200<br />
UNISIG SUBSET -047-V200<br />
UNISIG SUBSET -037-V225<br />
UNISIG SUBSET -093-V226<br />
UNISIG SUBSET -048-V200<br />
UNISIG SUBSET -092-1-V225<br />
UNISIG SUBSET -092-1-V225
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/351<br />
Andre europeiske spesifikasjoner<br />
Europeiske spesifikasjoner<br />
som definerer grunnleggende<br />
parametrer<br />
Emne( 1 ) Virkeområde( 2 )<br />
Referanse i TSI «Styring<br />
og kontroll»<br />
Indeksnr.<br />
13b. 4.1.2.2 GSM-R Til informasjon: O-2475 V1.0 A11T6001.12<br />
UNISIG SUBSET -027-V200<br />
Kommunikasjonsgrensesnittet, som er felles med<br />
høyhastighetsnettet, for analyse av dataene som lagres i<br />
systemene for styring og kontroll for å sikre lesbarhet for alle<br />
berørte parter.<br />
13c. 4.1.2.2 Grensesnitt for togdata for<br />
analyse av driftsdata registrert<br />
om bord<br />
Reservert<br />
13d. 4.1.2.2 Grensesnitt for distansemåling ERTMS/97e267 skal brukes som grunnlag for europeiske<br />
spesifikasjoner.<br />
En spesifikasjon vil ikke være tilgjengelig i første fase.<br />
( 1 ) Dette emnet omhandles i tilsvarende nr. i TSIen.<br />
( 2 ) Dette er en beskrivelse av hensikten med den standarden som kreves for å støtte TSI.<br />
GRENSESNITT LANGS SPORET mELLOm SAmTRAFIKKOmPONENTENE FOR STyRING OG KONTROLL<br />
Andre europeiske spesifikasjoner<br />
Europeiske spesifikasjoner<br />
som definerer grunnleggende<br />
parametrer<br />
Emne( 1 ) Virkeområde( 2 )<br />
Referanse i TSI «Styring<br />
og kontroll»<br />
Indeksnr.<br />
14 Grensesnitt langs sporet for<br />
datakommunikasjon mellom:<br />
14a. 4.1.2.3 ERTMS/ETCS Euroradio UNISIG SUBSET -049-V200<br />
UNISIG SUBSET -026-V222<br />
UNISIG SUBSET -037-V225<br />
UNISIG SUBSET -092-1-V225<br />
UNISIG SUBSET -092-2-V225<br />
UNISIG SUBSET -093-V226<br />
14b. 4.1.2.3 GSM-R Til informasjon: O-2475 V1.0 A11T6001.12<br />
14c. 4.1.2.3 Eurobalise og LEU UNISIG SUBSET -036-V221<br />
UNISIG SUBSET -085-V212<br />
14d. 4.1.2.3 Euroloop og LEU . UNISIG SUBSET -045-V200
Nr. 10/352 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Andre europeiske spesifikasjoner<br />
Europeiske spesifikasjoner<br />
som definerer grunnleggende<br />
parametrer<br />
Emne( 1 ) Virkeområde( 2 )<br />
Referanse i TSI «Styring<br />
og kontroll»<br />
Indeksnr.<br />
UNISIG SUBSET -039-V200<br />
14e. 4.1.2.3 ERTMS/ETCS og ERTMS/<br />
ETCS (overføring RBC-RBC)<br />
15 4.2.4 Nøkkelforvaltning . UNISIG SUBSET -038-V200<br />
( 1 ) Dette emnet omhandles i tilsvarende nr. i TSIen.<br />
( 2 ) Dette er en beskrivelse av hensikten med den standarden som kreves for å støtte TSI.<br />
KOmPATIBILITET (UNNTATT ELEKTROmAGNETISK) mELLOm TOG OG SPORFELT<br />
Andre europeiske spesifikasjoner<br />
Europeiske spesifikasjoner<br />
som definerer grunnleggende<br />
parametrer<br />
Emne( 1 ) Virkeområde( 2 )<br />
Referanse i TSI «Styring<br />
og kontroll»<br />
Indeksnr.<br />
Reservert<br />
Spesifikasjonen som det rullende materiellet skal overholde for<br />
å sikre riktig drift av togdeteksjonssystemer.<br />
Skal utfylles, f.eks. for å ta hensyn til induktivitet for akselløse<br />
hjulsett og minste akseltrykk.<br />
16 4.2.1.2B Spesifikasjoner for rullende<br />
materiell som kreves for at<br />
de skal være kompatible med<br />
togdeteksjonssystemer<br />
( 1 ) Dette emnet omhandles i tilsvarende nr. i TSIen.<br />
( 2 ) Dette er en beskrivelse av hensikten med den standarden som kreves for å støtte TSI.<br />
GRENSESNITT FOR DATA mELLOm STyRING OG KONTROLL OG RULLENDE mATERIELL<br />
Andre europeiske spesifikasjoner<br />
Europeiske spesifikasjoner<br />
som definerer grunnleggende<br />
parametrer<br />
Emne( 1 ) Virkeområde( 2 )<br />
Referanse i TSI «Styring<br />
og kontroll»<br />
Indeksnr.<br />
UNISIG SUBSET -034-V200<br />
17 4.2.1.2E Grensesnitt for tog For å dekke alle data om samtrafikkevne som kan overføres<br />
mellom toget og utstyret for styring og kontroll.<br />
( 1 ) Dette emnet omhandles i tilsvarende nr. i TSIen.<br />
( 2 ) Dette er en beskrivelse av hensikten med den standarden som kreves for å støtte TSI.<br />
yTELSE FOR STyRING OG KONTROLL<br />
Andre europeiske spesifikasjoner<br />
Europeiske spesifikasjoner<br />
som definerer grunnleggende<br />
parametrer<br />
Emne( 1 ) Virkeområde( 2 )<br />
Referanse i TSI «Styring<br />
og kontroll»<br />
Indeksnr.<br />
UNISIG SUBSET -041-V200<br />
Yteevne som kreves I vedlegg I og IV til direktiv 96/48/EF fastsettes yteevne for<br />
høyhastighetsnett.<br />
18 4.1.1<br />
4.3<br />
( 1 ) Dette emnet omhandles i tilsvarende nr. i TSIen.<br />
( 2 ) Dette er en beskrivelse av hensikten med den standarden som kreves for å støtte TSI.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/353<br />
KONTROLLKRAV<br />
Andre europeiske spesifikasjoner<br />
Europeiske spesifikasjoner<br />
som definerer grunnleggende<br />
parametrer<br />
Emne( 1 ) Virkeområde( 2 )<br />
Referanse i TSI «Styring<br />
og kontroll»<br />
Indeksnr.<br />
UNISIG SUBSET (reservert)<br />
Disse skal være tilstrekkelige til å sikre at utstyret om bord er<br />
kompatibelt med utstyret langs sporet (delsystemkontroll med<br />
hensyn til de mulighetene som angis i registeret for rullende<br />
materiell).<br />
Det skal gjennomføres praktiske kjøretester etter at utstyret for<br />
styring og kontroll er installert om bord.<br />
Særlig oppmerksomhet skal vies elektromagnetisk kompatibilitet<br />
mellom styring og kontroll og rullende materiell.<br />
32( 3 ) 6.2 Integrasjonskrav for utstyr om<br />
bord<br />
UNISIG SUBSET (reservert)<br />
Disse skal være tilstrekkelige til å sikre at utstyret langs<br />
sporet er kompatibelt med utstyret om bord (delsystemkontroll<br />
med hensyn til de mulighetene som angis i registeret for<br />
infrastruktur).<br />
33 6.2 Integrasjonskrav for utstyr<br />
langs sporet<br />
UNISIG SUBSET -040-V200<br />
Installasjonskrav Tekniske forskrifter som gjelder ved installasjonen av utstyret<br />
for styring og kontroll henholdsvis om bord og langs sporet.<br />
34 Tabell 6.1<br />
Tabell 6.2<br />
35 Ordliste og forkortelser UNISIG SUBSET -023-V200<br />
( 1 ) Dette emnet omhandles i tilsvarende nr. i TSIen.<br />
( 2 ) Dette er en beskrivelse av hensikten med den standarden som kreves for å støtte TSI.<br />
( 3 ) Indeksnummer 19 til 31 er bevisst slettet.
Nr. 10/354 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
EUROPAPARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN<br />
EUROPEISKE UNION HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap, særlig artikkel 80 nr. 2,<br />
under henvisning til forslag fra Kommisjonen,<br />
under henvisning til uttalelse fra Den europeiske økonomiske<br />
og sosiale komité( 1 ),<br />
etter å ha rådspurt Regionkomiteen,<br />
etter framgangsmåten fastsatt i traktatens artikkel 251( 2 ) og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
EUROPAPARLAmENTS- OG RÅDSFORORDNING (EF) nr. 725/2004<br />
1) Forsettlig ulovlige handlinger og særlig terrorisme er<br />
blant de største truslene mot idealene om demokrati,<br />
frihet og fred, som er grunnleggende verdier i Den<br />
europeiske union.<br />
2) Sikkerheten til skipsfarten i Det europeisk fellesskap, til<br />
de borgerne som bruker den, og til miljøet, må til enhver<br />
tid sikres mot trusler om forsettlig ulovlige handlinger,<br />
som terrorhandlinger, piratvirksomhet eller tilsvarende<br />
handlinger.<br />
3) Ved transport av varer som inneholder særlig farlige<br />
stoffer, slik som kjemiske og radioaktive stoffer, kan de<br />
farene som forsettlig ulovlige handlinger forårsaker, få<br />
alvorlige følger for borgerne og miljøet i Unionen.<br />
4) Ved Den internasjonale sjøfartsorganisasjonens (IMO)<br />
diplomatiske konferanse 12. desember 2002 ble det<br />
vedtatt endringer i Den internasjonale konvensjon om<br />
sikkerhet for menneskeliv til sjøs (1974) (SOLASkonvensjonen)<br />
samt et internasjonalt regelverk for<br />
sikkerhet for fartøyer og havneanlegg (ISPS-regelverket).<br />
Disse dokumentene har som formål å bedre sikkerheten for<br />
fartøyer som benyttes i internasjonal handel og tilhørende<br />
havneanlegg, og inneholder bindende bestemmelser hvis<br />
omfang i Fellesskapet bør presiseres i visse tilfeller,<br />
samt bestemmelser i form av anbefalinger, der en del bør<br />
gjøres bindende i Fellesskapet.<br />
(*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 129 av 29.4.2004, s. 6, er<br />
omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 14/2005 av 4. februar 2005 om<br />
endring av EØS-avtalens vedlegg XIII (Transport), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den<br />
europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005, s. 19.<br />
( 1 ) EUT C 32 av 5.2.2004, s. 21.<br />
( 2 ) Europaparlamentsuttalelse av 19. november 2003 (ennå ikke offentliggjort<br />
i EUT) og rådsbeslutning av 22. mars 2004.<br />
av 31. mars 2004<br />
om forbedret sikkerhet for fartøyer og havneanlegg(*)<br />
2008/EØS/10/20<br />
5) Med forbehold for medlemsstatenes regelverk på området<br />
nasjonal sikkerhet og tiltak som kan treffes på grunnlag av<br />
avdeling VI i traktaten om Den europeiske union, bør den<br />
målsettingen om sikkerhet som er beskrevet i betraktning<br />
2, oppnås gjennom å vedta egnede tiltak på området<br />
sjøtransportpolitikk, som fastsetter felles standarder for<br />
fortolkning, gjennomføring og kontroll innen Fellesskapet<br />
av de bestemmelsene som IMOs diplomatiske konferanse<br />
vedtok 12. desember 2002. Gjennomføringsmyndigheten<br />
bør overdras til Kommisjonen med henblikk på vedtak av<br />
detaljerte gjennomføringsbestemmelser.<br />
6) Denne forordning respekterer grunnleggende rettigheter,<br />
og følger de prinsippene som er nedfelt i Den europeiske<br />
unions pakt om grunnleggende rettigheter.<br />
7) Utover fartøyer som benyttes i internasjonal skipsfart og<br />
de havneanleggene som betjener dem, bør sikkerheten<br />
bedres for fartøyer i innenriksfart i Fellesskapet samt<br />
tilhørende havneanlegg, særlig for passasjerfartøyer, på<br />
grunnlag av det store antall menneskeliv som settes i fare<br />
gjennom slik trafikk.<br />
8) Del B av ISPS-regelverket inneholder en rekke<br />
anbefalinger som bør gjøres bindende i Fellesskapet<br />
med henblikk på en ensartet gjennomføring av den<br />
målsettingen om sikkerhet som er beskrevet i betraktning<br />
2.<br />
9) For å bidra til den anerkjente og nødvendige målsettingen<br />
om å fremme nærskipsfarten innenfor Fellesskapet,<br />
bør medlemsstatene bli oppfordret til, i henhold til<br />
regel 11 i SOLAS-konvensjonens særlige tiltak<br />
for å bedre sjøfartssikkerheten, å inngå avtaler om<br />
sikkerhetsordninger for rutetrafikk innenfor Fellesskapet<br />
på faste ruter som benytter egne havneanlegg, uten at<br />
dette setter det ønskede generelle beredskapsnivået i<br />
fare.<br />
10) For havneanlegg som ligger i havner som bare<br />
leilighetsvis betjener internasjonal skipsfart, kan det<br />
være en uforholdsmessig stor oppgave å anvende alle<br />
de sikkerhetsreglene som er fastsatt i denne forordning,<br />
permanent. Medlemsstatene bør, på grunnlag av de<br />
sårbarhetsvurderingene som de skal utføre, fastslå hvilke<br />
havner som berøres og hvilke erstatningstiltak som kan gi<br />
et tilfredsstillende beskyttelsesnivå.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/355<br />
11) Medlemsstatene bør aktivt kontrollere at sikkerhetsreglene<br />
følges av fartøyer, uansett opprinnelse, som har til<br />
hensikt å anløpe en havn i Fellesskapet. Den berørte<br />
medlemsstaten bør oppnevne en «vedkommende<br />
sjøfartssikkerhetsmyndighet» som har ansvar for å<br />
samordne, gjennomføre og kontrollere anvendelsen av<br />
de sikkerhetstiltakene for fartøyer og havneanlegg som<br />
er fastsatt i denne forordning. Denne myndigheten bør<br />
kreve at hvert fartøy som har til hensikt å anløpe havnen,<br />
på forhånd leverer opplysninger om sitt internasjonale<br />
sikkerhetssertifikat, om de nåværende og tidligere<br />
beredskapsnivåer for fartøyet, samt andre praktiske<br />
opplysninger om sikkerhet.<br />
12) Det bør være mulig for medlemsstatene å gi unntak<br />
fra det systematiske kravet om å gi opplysningene<br />
i betraktning 11 når det gjelder rutetrafikk til sjøs<br />
innenfor Fellesskapet eller nasjonalt, forutsatt at<br />
rederiene som betjener disse rutene, til enhver tid kan<br />
gi slike opplysninger på anmodning fra vedkommende<br />
myndigheter i medlemsstatene.<br />
13) Sikkerhetskontroller i havnen kan utføres av vedkommende<br />
sjøfartssikkerhets myndigheter i medlemsstatene, men også,<br />
når det gjelder det internasjonale sikkerhetssertifikatet for<br />
fartøyer, av inspektører som handler innenfor rammen<br />
av havnestatskontroll, som fastsatt i rådsdirektiv 95/21/<br />
EF av 19. juni 1995 om håndheving av internasjonale<br />
standarder for sikkerhet, hindring av forurensning og<br />
leve- og arbeidsvilkår om bord på fartøyer som anløper<br />
havner i Fellesskapet, og som seiler i farvann under<br />
medlemsstatenes jurisdiksjon (havnestatskontroll)( 1 ). Det<br />
er derfor nødvendig å sørge for at de berørte myndigheter<br />
utfyller hverandre når flere forskjellige myndigheter er<br />
involvert.<br />
14) På bakgrunn av det antall parter som er involvert i<br />
gjennomføringen av sikkerhetstiltak, bør hver medlemsstat<br />
oppnevne en enkelt vedkommende myndighet som<br />
har ansvar for å samordne og overvåke anvendelsen<br />
av sikkerhetstiltakene for skipsfart på nasjonalt plan.<br />
Medlemsstatene bør skaffe de nødvendige midler og<br />
utarbeide en nasjonal plan for gjennomføring av denne<br />
forordning for å oppnå den målsettingen om sikkerhet<br />
som er beskrevet i betraktning 2, særlig ved hjelp av en<br />
tidsplan for tidlig gjennomføring av visse tiltak i samsvar<br />
med vilkårene i resolusjon 6, som IMOs diplomatiske<br />
konferanse vedtok 12. desember 2002. Effektiviteten<br />
til kontrollene av gjennomføringen i hvert nasjonale<br />
system bør være underlagt inspeksjoner som overvåkes<br />
av Kommisjonen.<br />
15) En effektiv og ensartet anvendelse av tiltakene i henhold<br />
til denne politikken reiser viktige finansieringsmessige<br />
spørsmål. Finansiering av visse ytterligere sikkerhetstiltak<br />
( 1 ) EFT L 157 av 7.7.1995, s. 1. Direktivet sist endret ved europaparlaments-<br />
og rådsdirektiv 2002/84/EF (EFT L 324 av 29.11.2002, s. 53).<br />
bør ikke føre til konkurransevridning. Kommisjonen bør<br />
derfor umiddelbart foreta en undersøkelse (som særlig<br />
skal se nærmere på hvordan finansieringen er delt mellom<br />
offentlige myndigheter og operatørene, uten at dette<br />
berører kompetansefordelingen mellom medlemsstatene<br />
og Det europeiske fellesskap), og framlegge resultatene<br />
og eventuelle forslag for Europaparlamentet og Rådet.<br />
16) De tiltak som er nødvendige for gjennomføringen av denne<br />
forordning, skal vedtas i samsvar med rådsbeslutning<br />
1999/468/EF av 28. juni 1999 om fastsettelse av nærmere<br />
regler for utøvelsen av den gjennomføringsmyndighet<br />
som er tillagt Kommisjonen( 2 ). Det bør innføres en<br />
framgangsmåte for tilpasning av denne forordning i lys<br />
av de erfaringene som er oppnådd, for å gjøre også andre<br />
bestemmelser i del B av ISPS-regelverket bindende, som<br />
ikke allerede gjøres bindende ved denne forordning.<br />
17) Ettersom målene for denne forordning, som er å innføre<br />
og iverksette egnede tiltak for sjøtransportpolitikken, ikke<br />
i tilstrekkelig grad kan nås av medlemsstatene, og derfor,<br />
fordi denne forordning omfatter hele Europa, lettere kan<br />
nås på fellesskapsplan, kan Fellesskapet treffe tiltak i<br />
samsvar med nærhetsprinsippet, som fastsatt i traktatens<br />
artikkel 5. I samsvar med forholdsmessighetsprinsippet<br />
i samme artikkel går denne forordning ikke ut over det<br />
som er nødvendig for å oppnå disse målene —<br />
VEDTATT DENNE FORORDNING:<br />
Artikkel 1<br />
mål<br />
1. Denne forordning har som hovedmål å innføre og<br />
iverksette fellesskapstiltak med sikte på å bedre sikkerheten<br />
for fartøyer som brukes i internasjonal handel og nasjonal<br />
skipsfart, samt tilhørende havneanlegg, mot trusselen fra<br />
forsettlig ulovlige handlinger.<br />
2. Forordningen har også til hensikt å skape et grunnlag<br />
for den harmoniserte fortolkningen og gjennomføringen samt<br />
fellesskapskontroller av de særlige tiltakene for å bedre<br />
sjøfartssikkerheten som ble vedtatt av IMOs diplomatiske<br />
konferanse 12. desember 2002, som endret Den internasjonale<br />
konvensjon om sikkerhet for menneskeliv til sjøs (1974)<br />
(SOLAS-konvensjonen) og fastsatte det internasjonale<br />
regelverk for sikkerhet for fartøyer og havneanlegg (ISPSregelverket).<br />
( 2 ) EFT L 184 av 17.7.1999, s. 23.
Nr. 10/356 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Artikkel 2<br />
Definisjoner<br />
I denne forordning menes med:<br />
1. «SOLAS-konvensjonens særlige tiltak for å bedre<br />
sjøfartssikkerheten»: de endringene som er gjengitt i<br />
vedlegg I til denne forordning, som setter inn et nytt<br />
kapittel XI-2 i vedlegget til IMOs SOLAS-konvensjon, i<br />
dens gjeldende versjon,<br />
2. «ISPS-regelverk»: IMOs internasjonale regelverk for<br />
sikkerhet for fartøyer og havneanlegg, i dets gjeldende<br />
versjon,<br />
3. «del A av ISPS-regelverket»: innledningen og de<br />
ufravikelige kravene som utgjør del A av ISPS-regelverket,<br />
som er gjengitt i vedlegg II til denne forordning, om<br />
bestemmelsene i kapittel XI-2 i vedlegget til SOLASkonvensjonen,<br />
i dens gjeldende versjon,<br />
4. «del B av ISPS-regelverket»: retningslinjene som utgjør<br />
del B av ISPS-regelverket, som gjengitt i vedlegg III til<br />
denne forordning, om bestemmelsene i kapittel XI-2 i<br />
vedlegget til SOLAS-konvensjonen med endringer, og i<br />
del A av ISPS-regelverket, i dens gjeldende versjon,<br />
5. «sjøfartssikkerhet»: kombinasjonen av forebyggende tiltak<br />
som tar sikte på å beskytte skipsfart og havneanlegg mot<br />
trusler om forsettlig ulovlige handlinger,<br />
6. «kontaktorgan for sjøfartssikkerhet»: det organet som er<br />
utpekt av hver medlemsstat for å fungere som kontaktorgan<br />
for Kommisjonen og andre medlemsstater, og som skal<br />
tilrettelegge, følge opp og opplyse om anvendelsen<br />
av tiltakene for sjøfartssikkerheten fastsatt i denne<br />
forordning,<br />
7. «vedkommende sjøfartssikkerhetsmyndighet»: en myndighet<br />
som er utpekt av en medlemsstat for å samordne, gjennomføre<br />
og overvåke anvendelsen av sikkerhetstiltakene<br />
fastsatt i denne forordning, med hensyn til fartøyer og/<br />
eller ett eller flere havneanlegg. Kompetansen til denne<br />
myndigheten kan variere avhengig av hvilke oppgaver den<br />
er pålagt,<br />
8. «internasjonal skipsfart»: alle sjøtransporttjenester<br />
med fartøyer fra et havneanlegg i en medlemsstat til et<br />
havneanlegg utenfor denne medlemsstaten, eller omvendt,<br />
9. «nasjonal skipsfart»: alle sjøtransporttjenester med fartøyer<br />
i havområder fra et havneanlegg i en medlemsstat til<br />
samme havneanlegg eller et annet havneanlegg innenfor<br />
denne medlemsstaten,<br />
10. «rutetrafikk»: en rekke overfarter som er organisert på en<br />
slik måte at det gir en forbindelse mellom to eller flere<br />
havneanlegg:<br />
a) enten på grunnlag av en offentliggjort seilingsplan,<br />
b) eller med en slik regelmessighet eller hyppighet at det<br />
utgjør systematiske overfarter,<br />
11. «havneanlegg»: et sted der kontakt mellom fartøyer og<br />
havn finner sted; dette omfatter områder som ankerplasser,<br />
venteplasser og ankomst fra sjøsiden, etter hva som er<br />
aktuelt,<br />
12. «kontakt mellom fartøy og havn»: det samspillet som<br />
oppstår når et fartøy direkte og umiddelbart påvirkes av<br />
handlinger som omfatter forflytning av personer eller varer<br />
eller ytelsen av havnetjenester til eller fra fartøyet,<br />
13. «forsettlig ulovlig handling»: en forsettlig handling som<br />
på grunn av sin art eller sammenheng kan skade fartøyene<br />
som benyttes i internasjonal eller nasjonal sjøtransport,<br />
deres passasjerer eller deres tilhørende havneanlegg.<br />
Artikkel 3<br />
Felles tiltak og virkeområde<br />
1. Når det gjelder internasjonal skipsfart, skal medlemsstatene<br />
senest 1. juli 2004 i sin helhet anvende SOLAS-konvensjonens<br />
særlige tiltak for å bedre sjøfartssikkerheten og del A av<br />
ISPS-regelverket, på de vilkår og for de fartøyer, rederier og<br />
havneanlegg som er nevnt i disse tekstene.<br />
2. Når det gjelder nasjonal skipsfart, skal medlemsstatene<br />
senest 1. juli 2005 anvende SOLAS-konvensjonens særlige<br />
tiltak for å bedre sjøfartssikkerheten og del A av ISPSregelverket<br />
for passasjerfartøyer i innenriksfart som hører til<br />
klasse A, som definert i artikkel 4 i rådsdirektiv 98/18/EF av<br />
17. mars 1998 om sikkerhetsstandarder for passasjerskip( 1 ),<br />
samt for deres rederier, som definert i forordning IX-1 i<br />
SOLAS-konvensjonen, og for de havneanleggene som betjener<br />
dem.<br />
3. Medlemsstatene skal, etter en obligatorisk vurdering av<br />
sikkerhetsrisikoen, beslutte i hvilket omfang de senest 1. juli<br />
2007 skal anvende bestemmelsene i denne forordning på andre<br />
kategorier av fartøyer i innenriksfart enn dem som er omtalt i<br />
nr. 2, deres rederier og de havneanleggene som betjener dem.<br />
Det generelle beredskapsnivået bør ikke settes i fare ved en slik<br />
beslutning.<br />
Medlemsstatene skal underrette Kommisjonen om slike<br />
beslutninger når de vedtas, samt den periodiske revisjonen av<br />
dem, som skal finne sted minst hvert femte år.<br />
( 1 ) EFT L 144 av 15.5.1998, s. 1. Direktivet sist endret ved kommisjonsdirektiv<br />
2003/75/EF (EUT L 190 av 30.7.2003, s. 6).
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/357<br />
4. Ved gjennomføringen av de bestemmelsene som følger<br />
av nr. 1, 2 og 3, skal medlemsstatene i sin helhet ta hensyn til<br />
retningslinjene som inngår i del B av ISPS-regelverket.<br />
5. Medlemsstatene skal oppfylle følgende bestemmelser i<br />
del B av ISPS-regelverket, som om de var bindende:<br />
— 1.12 (revisjon av sikkerhetsplaner for fartøyer),<br />
— 1.16 (sårbarhetsvurdering av havneanlegg),<br />
— 4.1 (beskyttelse av sikkerhetsplaners og sårbarhetsvurderingers<br />
fortrolighet),<br />
— 4.4 (anerkjente sikkerhetsorganisasjoner),<br />
— 4.5 (minimumskompetanse for anerkjente sikkerhetsorganisasjoner),<br />
— 4.8 (fastsettelse av beredskapsnivå),<br />
— 4.14, 4.15, 4.16 (kontaktorganer og opplysninger om havneanleggenes<br />
sikkerhetsplaner),<br />
— 4.18 (identifikasjonsdokumenter),<br />
— 4.24 (fartøyenes anvendelse av de sikkerhetstiltakene som<br />
anbefales av den staten hvis sjøterritorium de seiler i),<br />
— 4.28 (bemanning av fartøyer),<br />
— 4.41 (formidling av opplysninger når et fartøy bortvises fra<br />
eller nektes adgang til en havn),<br />
— 4.45 (fartøyer fra en stat som ikke er part i konvensjonen),<br />
— 6.1 (rederiets forpliktelse til å gi skipsføreren opplysninger<br />
om operatørene av fartøyet),<br />
— 8.3-8.10 (minstestandarder for sårbarhetsvurdering av fartøyet),<br />
— 9.2 (minstestandarder for fartøyets sikkerhetsplan),<br />
— 9.4 (anerkjente sikkerhetsorganisasjoners uavhengighet),<br />
— 13.6 og 13.7 (hyppighet av sikkerhetsøvelser og sikkerhetsopplæring<br />
for fartøyets besetning og for rederiets og<br />
fartøyets sikkerhetsoffiserer),<br />
— 15.3 og 15.4 (minstestandarder for sårbarhetsvurdering av<br />
havneanlegget),<br />
— 16.3 og 16.8 (minstestandarder for havneanleggets sikkerhetsplan),<br />
— 18.5 og 18.6 (hyppighet av sikkerhetsøvelser og sikkerhetsopplæring<br />
i havneanlegg og for havneanleggets sikkerhetsansvarlige).<br />
6. Uten hensyn til bestemmelsene i nr. 15.4 i del A<br />
av ISPS-regelverket, skal den periodiske revisjonen av<br />
sårbarhetsvurderingen for havneanlegget fastsatt i nr. 1.16 i<br />
del B av ISPS-regelverket, gjennomføres innen fem år etter at<br />
vurderingen sist ble utført eller sist ble revidert.<br />
7. Denne forordning får ikke anvendelse på krigsskip og<br />
troppetransportskip, lastefartøyer med en bruttotonnasje på<br />
under 500, fartøyer som ikke drives fram av mekaniske midler,<br />
treskip av primitiv konstruksjon, fiskefartøyer eller fartøyer<br />
som ikke anvendes til forretningsvirksomhet.<br />
8. Uten hensyn til bestemmelsene i nr. 2 og 3, skal<br />
medlemsstatene når sikkerhetsplaner for fartøyer og<br />
havneanlegg godkjennes, sørge for at slike planer inneholder<br />
hensiktsmessige bestemmelser som sørger for at sikkerheten<br />
for fartøyer som denne forordning gjelder for, ikke settes i<br />
fare av noe fartøy eller kontakt mellom fartøy og havn eller<br />
virksomhet mellom fartøyer, som gjelder fartøyer som ikke er<br />
omfattet av denne forordning.<br />
Artikkel 4<br />
Formidling av opplysninger<br />
1. Hver medlemsstat skal formidle til IMO, Kommisjonen<br />
og de andre medlemsstatene de opplysningene som kreves i<br />
henhold til regel 13 (formidling av opplysninger) i SOLASkonvensjonens<br />
særlige tiltak for å bedre sjøfartssikkerheten.<br />
2. Hver medlemsstat skal formidle til Kommisjonen<br />
og de andre medlemsstatene kontaktopplysninger for de<br />
tjenestemennene som er nevnt i nr. 4.16 i del B av ISPSregelverket,<br />
og opplysningene fastsatt i nr. 4.41 i del B av<br />
ISPS-regelverket, når et fartøy bortvises fra eller nektes<br />
adgang til en havn i Fellesskapet.<br />
3. Hver medlemsstat skal utarbeide en liste over<br />
berørte havneanlegg på grunnlag av de gjennomførte<br />
sårbarhetsvurderingene av havneanlegg, og fastslå omfanget<br />
av tiltakene som er truffet for å gjennomføre bestemmelsene<br />
i nr. 2 i regel 2 (omfanget når det gjelder havneanlegg som<br />
leilighetsvis betjener utenriksfart) i SOLAS-konvensjonens<br />
særlige tiltak for å bedre sjøfartssikkerheten.<br />
Hver medlemsstat skal innen 1. juli 2004 formidle den nevnte<br />
listen til de andre medlemsstatene og til Kommisjonen.<br />
Kommisjonen og alle berørte medlemsstater skal også få<br />
tilstrekkelige opplysninger om de tiltakene som er truffet.<br />
Artikkel 5<br />
Alternative sikkerhetsavtaler eller tilsvarende<br />
sikkerhetsordninger<br />
1. Ved gjennomføringen av denne forordning kan regel 11<br />
(alternative sikkerhetsavtaler) i SOLAS-konvensjonens særlige<br />
tiltak for å bedre sjøfartssikkerheten, også få anvendelse på<br />
rutetrafikk innenfor Fellesskapet på faste ruter som benytter<br />
tilhørende havneanlegg.
Nr. 10/358 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
2. For dette formål kan medlemsstatene seg imellom hver<br />
for eget vedkommende, inngå bilaterale eller multilaterale<br />
avtaler som fastsatt i nevnte SOLAS-regel. Medlemsstatene<br />
kan inngå slike avtaler særlig for å fremme nærskipsfart<br />
innenfor Fellesskapet.<br />
De berørte medlemsstatene skal underrette Kommisjonen<br />
om avtalene og gi tilstrekkelige opplysninger om tiltakene<br />
til at Kommisjonen kan undersøke om avtalene svekker<br />
beredskapsnivået for andre fartøyer eller for havneanlegg som<br />
ikke er omfattet av avtalene. Opplysninger om tiltak som er<br />
direkte knyttet til nasjonal sikkerhet, kan eventuelt utelates fra<br />
underretningen til Kommisjonen.<br />
Kommisjonen skal undersøke om avtalene sikrer et tilstrekkelig<br />
beskyttelsesnivå, særlig når det gjelder kravene i nr. 2 i<br />
ovennevnte SOLAS-regel 11, og om de er i samsvar med<br />
fellesskapsretten og med det indre markeds virkemåte. Dersom<br />
avtalene ikke oppfyller disse kriteriene, skal Kommisjonen<br />
innen fire måneder treffe en beslutning etter framgangsmåten<br />
fastsatt i artikkel 11 nr. 3; i slike tilfeller skal de berørte<br />
medlemsstatene oppheve eller tilpasse avtalene i samsvar med<br />
dette.<br />
3. Den periodiske revisjonen av slike avtaler som er fastsatt<br />
i nr. 4 i regel 11 i SOLAS-konvensjonens særlige tiltak for å<br />
bedre sjøfartssikkerheten, skal finne sted minst hvert femte år.<br />
4. Medlemsstatene kan for nasjonal skipsfart og for<br />
havneanlegg som er nevnt i artikkel 3 nr. 2 og artikkel 3 nr. 3<br />
i denne forordning, vedta tilsvarende sikkerhetsordninger som<br />
fastsatt i regel 12 (tilsvarende sikkerhetsordninger) i SOLASkonvensjonens<br />
særlige tiltak for å bedre sjøfartssikkerheten,<br />
forutsatt at slike sikkerhetsordninger er minst like effektive som<br />
dem som er foreskrevet i kapittel XI-2 i SOLAS-konvensjonen<br />
og de relevante bindende bestemmelsene i ISPS-regelverket.<br />
Den berørte medlemsstaten skal oversende Kommisjonen<br />
tilstrekkelige opplysninger om slike ordninger når de vedtas,<br />
sammen med resultatet av de periodiske revisjonene innen fem<br />
år etter at de ble vedtatt eller sist ble revidert.<br />
Vilkårene for anvendelsen av slike ordninger skal være<br />
underlagt Kommisjonens inspeksjoner fastsatt i artikkel 9 nr.<br />
4, 5 og 6 i denne forordning, og i samsvar med reglene fastsatt<br />
der.<br />
Artikkel 6<br />
Framlegging av sikkerhetsopplysninger før anløp i en<br />
havn i en medlemsstat<br />
1. Når et fartøy som omfattes av bestemmelsene i SOLASkonvensjonens<br />
særlige tiltak for å bedre sjøfartssikkerheten<br />
og i ISPS-regelverket, eller av artikkel 3 i denne forordning,<br />
meddeler at det har til hensikt å anløpe en havn i en<br />
medlemsstat, skal vedkommende sjøfartssikkerhetsmyndighet<br />
i denne medlemsstaten kreve at opplysningene nevnt i nr. 2.1 i<br />
regel 9 (fartøy som har til hensikt å anløpe en havn i en annen<br />
avtalestat) i SOLAS-konvensjonens særlige tiltak for å bedre<br />
sjøfartssikkerheten, legges fram. Nevnte myndighet analyserer<br />
i den grad det er nødvendig, de framlagte opplysningene, og<br />
anvender eventuelt den framgangsmåten som er fastsatt i nr. 2<br />
i samme SOLAS-regel.<br />
2. Opplysningene nevnt i nr. 1, skal framlegges:<br />
a) minst 24 timer på forhånd, eller<br />
b) senest på det tidspunktet fartøyet forlater forrige havn,<br />
dersom reisetiden er mindre enn 24 timer, eller<br />
c) dersom anløpshavnen ikke er kjent, eller dersom den<br />
endres under reisen, så snart anløpshavnen blir kjent.<br />
3. Det skal oppbevares en rapport over den framgangsmåten<br />
som er fulgt for hvert enkelt fartøy som har vært utsatt<br />
for en sikkerhetshendelse, som definert i nr. 1.13 i regel 1<br />
(definisjoner) i SOLAS-konvensjonens særlige tiltak for å<br />
bedre sjøfartssikkerheten.<br />
Artikkel 7<br />
Unntak fra bestemmelsene om framlegging av<br />
sikkerhetsopplysninger før anløp i en havn<br />
1. Medlemsstater kan unnta rutetrafikk som går mellom<br />
havneanlegg som ligger på deres territorium, fra kravet fastsatt<br />
i artikkel 6, når følgende vilkår er oppfylt:<br />
a) rederiet som driver rutetrafikken nevnt ovenfor, utarbeider<br />
og ajourfører en liste over de berørte fartøyene og sender<br />
den til vedkommende sjøfartssikkerhetsmyndighet for den<br />
berørte havnen,<br />
b) for hver reise som foretas, stilles opplysningene som er<br />
fastsatt i nr. 2.1 i regel 9 i SOLAS-konvensjonens særlige<br />
tiltak for å bedre sjøfartssikkerheten, på anmodning til<br />
rådighet for vedkommende sjøfartssikkerhetsmyndighet.<br />
Rederiet skal utarbeide et internt system for å sikre<br />
at nevnte opplysninger, 24 timer i døgnet og uten<br />
forsinkelser, på anmodning kan sendes til vedkommende<br />
sjøfartssikkerhetsmyndighet.<br />
2. Når det drives internasjonal rutetrafikk mellom to eller<br />
flere medlemsstater, kan de enkelte berørte medlemsstatene<br />
anmode de øvrige medlemsstatene om et unntak fra denne<br />
tjenesten i samsvar med vilkårene fastsatt i nr. 1.<br />
3. Medlemsstatene skal regelmessig kontrollere at vilkårene<br />
fastsatt nr. 1 og 2, er oppfylt. Når minst ett av disse vilkårene<br />
ikke lenger er oppfylt, skal medlemsstatene omgående trekke<br />
tilbake retten til unntak for det berørte rederiet.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/359<br />
4. Medlemsstatene skal utarbeide en liste over rederier og<br />
fartøyer som er gitt unntak i henhold til denne artikkel, og<br />
skal ajourføre denne listen. De skal oversende denne listen<br />
og ajourføringer av den til Kommisjonen og alle berørte<br />
medlemsstater.<br />
5. Uten hensyn til bestemmelsene i nr. 1 og 2, kan en<br />
medlemsstat ut fra sikkerhetshensyn og en vurdering i hvert<br />
enkelt tilfelle be om at opplysningene nevnt i nr. 2.1 i<br />
regel 9 i SOLAS-konvensjonens særlige tiltak for å bedre<br />
sjøfartssikkerheten, framlegges før anløp i en havn.<br />
Artikkel 8<br />
Sikkerhetskontroller i en medlemsstats havner<br />
1. Kontrollen av sertifikatet, som definert i nr. 1.1 i regel<br />
9 (kontroll av fartøyer i havn) i SOLAS-konvensjonens<br />
særlige tiltak for å bedre sjøfartssikkerheten, skal utføres i<br />
havnen enten av vedkommende sjøfartssikkerhetsmyndighet<br />
som definert i artikkel 2 nr. 7 i denne forordning, eller av<br />
inspektører definert i artikkel 2 nr. 5 i direktiv 95/21/EF.<br />
2. Når tjenestemannen som utfører sertifikatkontrollen<br />
nevnt i nr. 1, har begrunnet mistanke om at fartøyet ikke<br />
oppfyller kravene i SOLAS-konvensjonens særlige tiltak for<br />
å bedre sjøfartssikkerheten og i ISPS-regelverket, men ikke<br />
tilhører en myndighet som i denne medlemsstaten har ansvar<br />
for å utføre tiltakene fastsatt i nr. 1.2 og 1.3 i regel 9 i SOLASkonvensjonens<br />
særlige tiltak for å bedre sjøfartssikkerheten,<br />
skal vedkommende omgående henvise saken til nevnte<br />
myndighet.<br />
Artikkel 9<br />
Gjennomføring og samsvarskontroll<br />
1. Medlemsstatene skal utføre de administrative<br />
oppgavene og kontrolloppgavene som kreves i henhold til<br />
bestemmelsene i SOLAS-konvensjonens særlige tiltak for å<br />
bedre sjøfartssikkerheten og i ISPS-regelverket. De skal sikre<br />
at alle nødvendige midler avsettes og faktisk er tilgjengelige<br />
for gjennomføringen av bestemmelsene i denne forordning.<br />
2. Medlemsstatene skal utpeke et kontaktorgan for<br />
sjøfartssikkerhet innen 1. juli 2004.<br />
3. Hver medlemsstat skal vedta et nasjonalt program for<br />
gjennomføringen av denne forordning.<br />
4. Seks måneder etter datoen for gjennomføringen av<br />
de relevante tiltakene nevnt i artikkel 3, skal Kommisjonen<br />
i samarbeid med kontaktorganet nevnt i nr. 2, innlede<br />
inspeksjoner, herunder inspeksjoner av et passende utvalg av<br />
havneanlegg og berørte rederier, for å overvåke medlemsstatenes<br />
gjennomføring av denne forordning. Disse inspeksjonene skal<br />
ta hensyn til de opplysningene som er gitt av kontaktorganet<br />
nevnt i nr. 2, herunder kontrollrapporter. Nærmere regler for<br />
slike inspeksjoner skal vedtas etter framgangsmåten fastsatt i<br />
artikkel 11 nr. 2.<br />
5. De tjenestemenn som Kommisjonen gir i oppdrag å<br />
utføre slike inspeksjoner i samsvar med nr. 4, skal utøve sin<br />
myndighet etter å ha framlagt en skriftlig fullmakt utstedt<br />
av Kommisjonen, og som angir inspeksjonens gjenstand og<br />
formål, og datoen da den skal begynne. Kommisjonen skal i<br />
god tid før inspeksjonen underrette de medlemsstatene som<br />
berøres av inspeksjonene.<br />
Den berørte medlemsstaten skal underkaste seg slike<br />
inspeksjoner og sikre at berørte organer eller personer også<br />
underkaster seg inspeksjonene.<br />
6. Kommisjonen skal oversende inspeksjonsrapportene til<br />
den berørte medlemsstaten, som innen tre måneder etter at<br />
rapporten er mottatt, skal gi tilstrekkelige opplysninger om<br />
hvilke tiltak som er truffet for å rette opp eventuelle mangler.<br />
Rapporten og listen over tiltak som er truffet, skal oversendes<br />
komiteen nevnt i artikkel 11 nr. 1.<br />
Artikkel 10<br />
Innarbeiding av endringer i internasjonale dokumenter<br />
1. De gjeldende internasjonale dokumentene som er nevnt i<br />
artikkel 2, som anvendes i samsvar med artikkel 3 nr. 1, skal<br />
være de som har trådt i kraft, herunder de siste endringene av<br />
disse, med unntak av de endringene som er unntatt fra denne<br />
forordnings virkeområde som følge av framgangsmåten for<br />
samsvarskontroll fastsatt i nr. 5.<br />
2. Innarbeidingen av endringer i internasjonale dokumenter<br />
nevnt i artikkel 2, med hensyn til fartøyer i innenriksfart og de<br />
havneanleggene som betjener dem, som denne forordning får<br />
anvendelse på, i den grad de utgjør en teknisk ajourføring av<br />
bestemmelsene i SOLAS-konvensjonen og ISPS-regelverket,<br />
skal avgjøres etter framgangsmåten fastsatt i artikkel 11 nr. 2.<br />
Framgangsmåten for samsvarskontroll fastsatt i nr. 5, får ikke<br />
anvendelse i disse tilfellene.<br />
3. Etter framgangsmåten fastsatt i artikkel 11 nr. 2, kan det<br />
vedtas bestemmelser for å fastsette harmoniserte framgangsmåter<br />
for anvendelsen av ISPS-regelverkets bindende bestemmelser,<br />
uten at virkeområdet til denne forordning utvides.<br />
4. Ved gjennomføringen av denne forordning og for å redusere<br />
faren for konflikt mellom Fellesskapets sjøfartsregelverk<br />
og internasjonale dokumenter, skal medlemsstatene og<br />
Kommisjonen samarbeide ved hjelp av samordningsmøter og/<br />
eller andre hensiktsmessige midler, for i forekommende tilfelle<br />
å fastlegge en felles holdning eller strategi i vedkommende<br />
internasjonale fora.
Nr. 10/360 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
5. Det fastsettes en framgangsmåte for samsvarskontroll for<br />
å unnta fra denne forordningens virkeområde enhver endring<br />
av et internasjonalt dokument bare dersom det, på grunnlag<br />
av en vurdering fra Kommisjonen, er en klar fare for at en<br />
slik endring vil senke nivået for sjøfartssikkerhet eller være<br />
uforenlig med Fellesskapets regelverk.<br />
Framgangsmåten for samsvarskontroll kan brukes bare<br />
for å gjøre endringer i denne forordning på de områdene<br />
som uttrykkelig omfattes av framgangsmåten nevnt i<br />
artikkel 11 nr. 2, og utelukkende innenfor rammen av den<br />
gjennomføringsmyndighet som er tillagt Kommisjonen.<br />
6. Under de omstendigheter som er nevnt i nr. 5, skal<br />
framgangsmåten for samsvarskontroll innledes av<br />
Kommisjonen, eventuelt på anmodning fra en medlemsstat.<br />
Kommisjonen skal umiddelbart etter vedtakelse av en endring<br />
i et internasjonalt dokument, framlegge for komiteen nevnt i<br />
artikkel 11 nr. 1, et forslag til tiltak for å utelukke den aktuelle<br />
endringen fra denne forordning.<br />
Framgangsmåten for samsvarskontroll, herunder eventuelt<br />
framgangsmåtene fastsatt i artikkel 5 nr. 6 i beslutning<br />
1999/468/EF, skal fullføres senest én måned før utløpet av<br />
den tidsfristen som er fastsatt internasjonalt for stilltiende<br />
godkjenning av den aktuelle endringen, eller senest én måned<br />
før nevnte endrings planlagte ikrafttredelsesdato.<br />
7. Dersom det skulle oppstå en fare som nevnt i nr. 5<br />
første ledd, skal medlemsstatene under framgangsmåten for<br />
samsvarskontroll, avstå fra ethvert initiativ som har som mål<br />
å innarbeide endringen i nasjonal lovgivning eller anvende<br />
endringen i det berørte internasjonale dokumentet.<br />
8. Alle relevante endringer av internasjonale dokumenter<br />
som er innarbeidet i Fellesskapets sjøfartsregelverk i samsvar<br />
med nr. 5 og 6, skal av informasjonshensyn offentliggjøres i<br />
Den europeiske unions tidende.<br />
Artikkel 11<br />
Komitéframgangsmåte<br />
1. Kommisjonen skal bistås av en komité.<br />
2. Når det vises til dette nummer, får artikkel 5 og 7 i<br />
beslutning 1999/468/EF anvendelse, samtidig som det tas<br />
hensyn til bestemmelsene i beslutningens artikkel 8.<br />
Tidsrommet fastsatt i artikkel 5 nr. 6 i beslutning 1999/468/EF,<br />
skal være én måned.<br />
3. Når det vises til dette nummer, får artikkel 6 og 7 i<br />
beslutning 1999/468/EF anvendelse, samtidig som det tas<br />
hensyn til bestemmelsene i beslutningens artikkel 8.<br />
Tidsrommene fastsatt i henholdsvis bokstav b) og c) i artikkel<br />
6 i beslutning 1999/468/EF, skal være én måned.<br />
4. Komiteen fastsetter sin forretningsorden.<br />
Artikkel 12<br />
Hemmeligholdelse<br />
Ved anvendelsen av denne forordning, skal Kommisjonen<br />
i samsvar med bestemmelsene i kommisjonsbeslutning<br />
2001/844/EF, ECSC, Euratom av 29. november 2001 om<br />
endring av dens forretningsorden( 1 ), treffe hensiktsmessige<br />
tiltak for å beskytte taushetsbelagte opplysninger som den har<br />
tilgang til eller som den er blitt meddelt av medlemsstatene.<br />
Medlemsstatene skal treffe tilsvarende tiltak i samsvar med<br />
relevant nasjonal lovgivning.<br />
Alt personell som utfører sikkerhetsinspeksjoner eller håndterer<br />
fortrolig informasjon i tilknytning til denne forordning, skal<br />
gjennomgå en egnet sikkerhetsklarering, som skal utføres av<br />
medlemsstaten som personellet er statsborgere i.<br />
Artikkel 13<br />
Spredning av opplysninger<br />
1. Uten at dette berører allmennhetens rett til tilgang til<br />
dokumenter som fastsatt i europaparlaments- og rådsforordning<br />
(EF) nr. 1049/2001 av 30. mai 2001 om offentlig tilgang til<br />
Europaparlamentets, Rådets og Kommisjonens dokumenter( 2 ),<br />
skal inspeksjonsrapportene og svarene fra medlemsstatene<br />
nevnt i artikkel 4 nr. 3, artikkel 5 nr. 2 og 4 og artikkel 9 nr.<br />
6, holdes hemmelige og ikke offentliggjøres. De skal stilles til<br />
rådighet bare for vedkommende myndigheter, som skal bringe<br />
dem videre bare til berørte parter som har behov for innsyn,<br />
i samsvar med gjeldende nasjonale regler for spredning av<br />
følsomme opplysninger.<br />
2. Medlemsstatene skal så langt det er mulig og i samsvar<br />
med gjeldende nasjonal lovgivning behandle opplysninger fra<br />
inspeksjonsrapporter og svar fra medlemsstater som fortrolige,<br />
når de gjelder andre medlemsstater.<br />
3. Med mindre det er klart at inspeksjonsrapportene og svarene<br />
skal, eller ikke skal, offentliggjøres, skal medlemsstatene eller<br />
Kommisjonen rådføre seg med den berørte medlemsstaten.<br />
Artikkel 14<br />
Sanksjoner<br />
Medlemsstatene skal sørge for å innføre sanksjoner som<br />
er virkningsfulle, står i forhold til overtredelsen og virker<br />
avskrekkende, ved brudd på bestemmelsene i denne<br />
forordning.<br />
( 1 ) EFT L 317 av 3.12.2001, s. 1.<br />
( 2 ) EFT L 145 av 31.5.2001, s. 43.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/361<br />
Artikkel 15<br />
Ikrafttredelse<br />
Denne forordning trer i kraft den 20. dag etter at den er kunngjort i Den europeiske unions tidende.<br />
Den får anvendelse fra 1. juli 2004, med unntak av bestemmelsene i artikkel 3 nr. 2 og 3, og artikkel 9 nr.<br />
4, som skal tre i kraft og få anvendelse fra de datoene som er angitt der.<br />
Denne forordning er bindende i alle deler og kommer direkte til anvendelse i alle<br />
medlemsstater.<br />
Utferdiget i Strasbourg, 31. mars 2004.<br />
For Europaparlamentet For Rådet<br />
P. COX D. ROCHE<br />
President Formann
Nr. 10/362 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDLEGG I<br />
ENDRINGER I VEDLEGGET TIL DEN INTERNASJONALE KONVENSJON Om SIKKERHET FOR<br />
mENNESKELIV TIL SJØS, 1974, mED ENDRINGER<br />
«KAPITTEL XI-2<br />
SÆRLIGE TILTAK FOR Å BEDRE SJØFARTSSIKKERHETEN<br />
Regel 1<br />
Definisjoner<br />
1 Med mindre annet uttrykkelig er angitt, menes i dette kapittelet med:<br />
.1 «Bulkskip»: et bulkskip som definert i regel IX/1.6.<br />
.2 «Kjemikalietankskip»: et kjemikaliestankskip som definert i regel VII/8.2.<br />
.3 «Gasstankskip»: et gasstankskip som definert i regel VII/11.2.<br />
.4 «Hurtiggående fartøy»: et hurtiggående fartøy som definert i regel X/1.2.<br />
.5 «Flyttbar boreplattform»: en mekanisk propelldrevet flyttbar boreplattform, som definert i regel IX/1, som ikke<br />
er stasjonær.<br />
.6 «Oljetankskip»: et oljetankskip som definert i regel II-1/2.12.<br />
.7 «Rederi»: et rederi som definert i regel IX/1.<br />
.8 «Kontakt mellom fartøy og havn»: det samspillet som oppstår når et fartøy direkte og umiddelbart påvirkes<br />
av handlinger som omfatter forflytning av personer eller varer eller ytelsen av havnetjenester til eller fra<br />
fartøyet.<br />
.9 «Havneanlegg»: et sted som fastsatt av avtalestaten eller av den utpekte myndigheten, der kontakt mellom<br />
fartøy og havn finner sted. Dette omfatter områder som ankerplasser, venteplasser og ankomst fra sjøsiden,<br />
etter hva som er aktuelt.<br />
.10 «Virksomhet mellom fartøyer»: all virksomhet som ikke er knyttet til et havneanlegg, men som omfatter<br />
overføring av varer eller personer fra et fartøy til et annet.<br />
.11 «Utpekt myndighet»: den eller de organisasjoner eller den eller de myndigheter som i avtalestaten er utpekt<br />
som ansvarlig for å sikre gjennomføringen av bestemmelsene i dette kapittelet om sikkerhet for havneanlegg<br />
og kontakt mellom fartøy og havn, sett fra havneanleggets synspunkt.<br />
.12 «Internasjonalt regelverk for sikkerhet for fartøyer og havneanlegg (ISPS-regelverket)»: det internasjonale<br />
regelverket for sikkerhet for fartøyer og havneanlegg, som består av del A (med bindende bestemmelser) og<br />
del B (med veiledende bestemmelser), vedtatt 12. desember 2002 gjennom resolusjon 2 ved konferansen for<br />
avtalestater til Den internasjonale konvensjon om sikkerhet for menneskeliv til sjøs, 1974, som kan endres<br />
gjennom IMO, forutsatt at:<br />
.1 endringer i del A av regelverket vedtas, settes i kraft og får virkning i samsvar med artikkel VIII i denne<br />
konvensjonen om framgangsmåter for endringer som gjelder vedlegget, bortsett fra kapittel I, og<br />
.2 endringer i del B av regelverket vedtas av IMOs sjøsikkerhetskomité i samsvar med dens<br />
forretningsorden.<br />
.13 «Sikkerhetshendelse»: en mistenkelig handling eller omstendighet som utgjør en trussel mot et fartøy,<br />
herunder en flyttbar boreplattform og et hurtiggående fartøy, eller mot et havneanlegg, kontakt mellom fartøy<br />
og havn, eller virksomhet mellom fartøyer.<br />
.14 «Beredskapsnivå»: en angivelse av graden av risiko for at en sikkerhetshendelse vil bli forsøkt utført eller vil<br />
inntreffe.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/363<br />
.15 «Sikkerhetserklæring»: en avtale inngått mellom et fartøy og enten et havneanlegg eller et annet fartøy som<br />
det har kontakt med, og som angir de sikkerhetstiltakene begge parter vil gjennomføre.<br />
.16 «Anerkjent sikkerhetsorganisasjon»: en organisasjon med relevant ekspertise i sikkerhetsspørsmål og med<br />
tilstrekkelig kjennskap til drift av fartøyer og havner, som har myndighet til å utføre de vurderingene,<br />
verifiseringene, godkjenningene eller sertifiseringene som kreves i dette kapittelet eller i del A av ISPSregelverket.<br />
2 Termen «fartøy», når den brukes i regel 3-13, omfatter flyttbare boreplattformer og hurtiggående fartøyer.<br />
3 Med termen «alle fartøyer», når den brukes i dette kapittelet, menes alle fartøyer som dette kapittelet får anvendelse<br />
på.<br />
4 Termen «avtalestat», når den brukes i regel 3, 4, 7, 10, 11, 12 og 13, omfatter en henvisning til den «utpekte<br />
myndighet».<br />
1 Dette kapittelet får anvendelse på:<br />
.1 følgende typer fartøyer i utenriksfart:<br />
Regel 2<br />
Anvendelse<br />
.1.1. passasjerfartøyer, herunder hurtiggående passasjerfartøyer,<br />
.1.2. lastefartøyer, herunder hurtiggående fartøyer, med en bruttotonnasje på 500 eller over, og<br />
.1.3. flyttbare boreplattformer, og<br />
.2 havneanlegg som betjener fartøyer i utenriksfart.<br />
2 Uten hensyn til bestemmelsene i nr. 1.2, skal avtalestatene beslutte i hvilket omfang dette kapittelet og de relevante<br />
avsnittene i del A av ISPS-regelverket får anvendelse på de havneanleggene som ligger på deres territorium, som<br />
selv om de i hovedsak brukes av fartøyer som ikke er i utenriksfart, av og til må betjene fartøyer som anløper eller<br />
forlater havneanleggene i forbindelse med utenriksfart.<br />
2.1 Avtalestatene skal bygge de beslutningene som de tar i henhold til nr. 2, på en sårbarhetsvurdering av<br />
havneanleggene som utføres i samsvar med bestemmelsene i del A av ISPS-regelverket.<br />
2.2 En beslutning som tas av en avtalestat i henhold til nr. 2, skal ikke svekke det beredskapsnivået som søkes oppnådd<br />
gjennom dette kapittelet eller del A av ISPS-regelverket.<br />
3 Dette kapittelet får ikke anvendelse på krigsskip, militære hjelpefartøyer eller andre fartøyer som eies eller drives<br />
av en avtalestat, og som bare brukes i statlig, ikke-kommersiell drift.<br />
4 Ingenting i dette kapittelet skal berøre statenes rettigheter eller forpliktelser i henhold til internasjonal lovgivning.<br />
Regel 3<br />
Avtalestatenes forpliktelser med hensyn til sikkerhet<br />
1 Myndighetene skal fastsette beredskapsnivået og sørge for at fartøyer som har rett til å seile under deres flagg,<br />
får opplysninger om beredskapsnivået. Når beredskapsnivået endres, skal opplysningene om beredskapsnivået<br />
ajourføres etter hva omstendighetene krever.<br />
2 Avtalestatene skal fastsette beredskapsnivået og sørge for at havneanlegg som ligger på deres territorium, og<br />
fartøyer før anløp i en havn eller som ligger i en havn på deres territorium, får opplysninger om beredskapsnivået.<br />
Når beredskapsnivået endres, skal opplysningene om beredskapsnivået ajourføres etter hva omstendighetene<br />
krever.
Nr. 10/364 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Regel 4<br />
Krav til rederier og fartøyer<br />
1 Rederier skal oppfylle de relevante kravene i dette kapittelet og i del A av ISPS-regelverket, samtidig som det tas<br />
hensyn til veiledningen som gis i del B av ISPS-regelverket.<br />
2 Fartøyer skal oppfylle de relevante kravene i dette kapittelet og i del A av ISPS-regelverket, samtidig som det tas<br />
hensyn til veiledningen som gis i del B av ISPS-regelverket, og det skal bekreftes og sertifiseres at de oppfyller<br />
nevnte krav i samsvar med bestemmelsene i del A av ISPS-regelverket.<br />
3 Et fartøy skal, før det anløper en havn eller mens det befinner seg i en havn på territoriet til en avtalestat,<br />
oppfylle kravene til beredskapsnivå fastsatt av denne avtalestaten, dersom dette beredskapsnivået er høyere enn<br />
beredskapsnivået fastsatt av dette fartøyets myndighet.<br />
4 Fartøyer skal uten unødig forsinkelse reagere på enhver endring til et høyere beredskapsnivå.<br />
5 Når et fartøy ikke oppfyller kravene i dette kapittelet eller i del A av ISPS-regelverket, eller ikke kan oppfylle<br />
kravene til det beredskapsnivået som myndigheten eller en annen avtalestat har fastsatt og som er gjeldende for<br />
dette fartøyet, skal fartøyet underrette den relevante vedkommende myndighet før det skjer noe kontakt mellom<br />
fartøy og havn, eller før anløp i havn, avhengig av hva som skjer først.<br />
Regel 5<br />
Rederiers særlige ansvar<br />
Rederiet skal sørge for at skipsføreren til enhver tid har opplysninger til rådighet om bord, som gjør det mulig for<br />
tjenestemenn med behørig fullmakt fra en avtalestat, å fastslå:<br />
.1 hvem som har ansvar for å utnevne besetningsmedlemmer eller andre personer som for tiden er ansatt eller<br />
sysselsatt om bord på fartøyet i en funksjon som er knyttet til fartøyets virksomhet,<br />
.2 hvem som har ansvar for å beslutte hvordan fartøyet skal anvendes, og<br />
.3 dersom fartøyet anvendes i henhold til én eller flere befraktningsavtaler, hvem som er parter i denne eller disse<br />
befraktningsavtalene.<br />
Regel 6<br />
Fartøyets terroralarmsystem<br />
1 Alle fartøyer skal være utstyrt med et terroralarmsystem, som angitt nedenfor:<br />
.1 fartøyer bygd 1. juli 2004 eller senere,<br />
.2 passasjerfartøyer, herunder hurtiggående passasjerfartøyer, bygd før 1. juli 2004, ikke senere enn ved første<br />
besiktigelse av radioinstallasjonen som skjer etter 1. juli 2004,<br />
.3 oljetankskip, kjemikalietankskip, gasstankskip, bulkskip og hurtiggående lastefartøyer med en bruttotonnasje<br />
på 500 eller over, bygd før 1. juli 2004, ikke senere enn ved første besiktigelse av radioinstallasjonen som skjer<br />
etter 1. juli 2004, og<br />
.4 andre lastefartøyer med en bruttotonnasje på 500 eller over og flyttbare boreplattformer bygd før 1. juli 2004,<br />
ikke senere enn ved første besiktigelse av radioinstallasjonen som skjer etter 1. juli 2006.<br />
2. Når fartøyets terroralarmsystem aktiveres, skal det:<br />
.1 utløse og oversende en terroralarm fra fartøyet til en vedkommende myndighet i land utpekt av myndigheten,<br />
som under disse omstendighetene kan omfatte rederiet, som identifiserer fartøyet og dets posisjon og angir at<br />
fartøyets sikkerhet er truet eller er satt i fare,<br />
.2 ikke sende terroralarmen til noen andre fartøyer,<br />
.3 ikke aktivere alarmer om bord på fartøyet, og<br />
.4 fortsette å sende terroralarmen helt til den deaktiveres og/eller tilbakestilles.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/365<br />
3 Fartøyets terroralarmsystem skal:<br />
.1 kunne aktiveres fra kommandobroen og fra minst ett annet sted, og<br />
.2 oppfylle kvalitetsstandarder som ikke er dårligere enn dem som er vedtatt av IMO.<br />
4 Aktiveringspunktene for fartøyets terroralarmsystem skal være konstruert slik at terroralarmen ikke kan settes i<br />
gang utilsiktet.<br />
5 Kravet om et terroralarmsystem på fartøyet kan oppfylles ved å bruke den radioinstallasjonen som er montert for<br />
å oppfylle kravene i kapittel IV, forutsatt at alle kravene i denne regelen er oppfylt.<br />
6 Når en myndighet mottar melding om en terroralarm fra et fartøy, skal den straks underrette den eller de statene<br />
som er nærmest det området der fartøyet for øyeblikket er i fart.<br />
7 Når en avtalestat mottar melding om en terroralarm fra et fartøy som ikke er berettiget til å seile under dens flagg,<br />
skal denne avtalestaten straks underrette den berørte myndigheten, og eventuelt den/de statene som er nærmest det<br />
området der fartøyet for øyeblikket er i fart.<br />
Regel 7<br />
Trusler mot fartøyer<br />
1 Avtalestatene skal fastsette beredskapsnivåer og sørge for at opplysninger om beredskapsnivå sendes til fartøyer<br />
som er i fart i deres sjøterritorium, eller har sendt melding om at de har til hensikt å gå inn i deres sjøterritorium.<br />
2 Avtalestatene skal opprette et kontaktorgan der slike fartøyer kan be om råd eller assistanse og der slike fartøyer<br />
kan rapportere eventuelle sikkerhetsproblemer som angår andre fartøyer, bevegelser eller underretninger.<br />
3 Når det er identifisert en angrepsrisiko, skal den berørte avtalestaten underrette de berørte fartøyene og deres<br />
myndigheter om:<br />
.1 det aktuelle beredskapsnivået,<br />
.2 eventuelle sikkerhetstiltak som de berørte fartøyene bør gjennomføre for å beskytte seg mot angrep, i samsvar<br />
med bestemmelsene i del A av ISPS-regelverket, og<br />
.3 sikkerhetstiltak som kyststaten kan ha besluttet å gjennomføre.<br />
Regel 8<br />
Skipsførerens skjønn i forbindelse med fartøyets sikkerhet<br />
1 Skipsføreren skal ikke hindres av rederiet, befrakteren eller noen annen person i å treffe eller iverksette noen<br />
beslutning som etter skipsførerens faglige vurdering er nødvendig for å opprettholde fartøyets sikkerhet. Dette<br />
omfatter å nekte å slippe om bord personer (bortsett fra dem som er identifisert som behørig bemyndiget av en<br />
avtalestat) eller deres effekter og å nekte å laste gods, herunder containere eller andre lukkede transportenheter.<br />
2 Dersom det etter skipsførerens faglige vurdering oppstår en konflikt mellom de sikkerhetskravene som gjelder<br />
for fartøyet når det er i fart, skal skipsføreren oppfylle de kravene som er nødvendige for å opprettholde fartøyets<br />
sikkerhet. I slike tilfeller kan skipsføreren iverksette midlertidige sikkerhetstiltak og deretter omgående underrette<br />
myndigheten, og om nødvendig avtalestaten i hvis havn fartøyet er i fart eller har til hensikt å anløpe. Slike<br />
midlertidige sikkerhetstiltak som gjennomføres i henhold til denne regelen, skal i så høy grad som mulig svare til<br />
det gjeldende beredskapsnivået. Når slike tilfeller påvises, skal myndigheten sørge for at konfliktene løses og at<br />
muligheten for en gjentakelse reduseres så mye som mulig.
Nr. 10/366 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1 Kontroll av fartøyer i havn<br />
Regel 9<br />
Tiltak for kontroll og overholdelse av bestemmelsene<br />
1.1 I henhold til dette kapittelet er alle fartøyer som dette kapittelet får anvendelse på, underlagt kontroll når de<br />
befinner seg i en havn i en annen avtalestat, av tjenestemenn med behørig fullmakt fra denne staten, og som<br />
kan være de samme som utfører funksjonene i regel I/19. Denne kontrollen skal begrenses til å verifisere at det<br />
om bord finnes et gyldig internasjonalt sikkerhetssertifikat for fartøyer eller et gyldig midlertidig internasjonalt<br />
sikkerhetssertifikat for fartøyer, som er utstedt i henhold til bestemmelsene i del A av ISPS-regelverket<br />
(sertifikat), som skal godtas dersom det er gyldig, med mindre det er begrunnet mistanke om at fartøyet ikke<br />
oppfyller kravene i dette kapittelet eller i del A av ISPS-regelverket.<br />
1.2 Når det foreligger slik begrunnet mistanke, eller når det på anmodning ikke kan framlegges et gyldig sertifikat,<br />
skal tjenestemennene med behørig fullmakt fra avtalestaten pålegge ett eller flere kontrolltiltak som gjelder<br />
fartøyet, som fastsatt i nr. 1.3. Alle tiltak som pålegges, skal stå i rimelig forhold til overtredelsen, samtidig<br />
som det tas hensyn til veiledningen som gis i del B av ISPS-regelverket.<br />
1.3 Disse kontrolltiltakene er som følger: inspeksjon av fartøyet, forsinkelse eller tilbakeholdelse av fartøyet,<br />
driftsrestriksjoner, herunder forflytninger innenfor havnen, eller bortvisning av fartøyet fra havnen. Slike<br />
kontrolltiltak kan i tillegg eller alternativt omfatte andre mindre, administrative eller korrigerende tiltak.<br />
2 Fartøyer som har til hensikt å anløpe en havn i en annen avtalestat<br />
2.1 I henhold til dette kapittelet kan en avtalestat kreve at fartøy som har til hensikt å anløpe dets havner, gir<br />
følgende opplysninger til tjenestemenn med behørig fullmakt fra denne staten, for å sikre at fartøyet oppfyller<br />
kravene i dette kapittelet før anløp i havnen, slik at det unngås at fartøyet pålegges kontrolltiltak:<br />
.1 at fartøyet er i besittelse av et gyldig sertifikat og navnet på den utstedende myndigheten,<br />
.2 det beredskapsnivået som fartøyet for tiden opererer i henhold til,<br />
.3 det beredskapsnivået som fartøyet opererer i henhold til i tidligere anløpte havner der det har vært kontakt<br />
mellom fartøy og havn innenfor tidsrammen angitt i nr. 2.3,<br />
.4 eventuelle særlige eller ytterligere sikkerhetstiltak som ble truffet av fartøyet i tidligere anløpte havner der<br />
det har vært kontakt mellom fartøy og havn innenfor tidsrammen angitt i nr. 2.3,<br />
.5 at passende sikkerhetsprosedyrer for fartøyet ble opprettholdt under eventuell virksomhet mellom fartøyer<br />
innenfor tidsrammen angitt i nr. 2.3, eller<br />
.6 andre praktiske opplysninger knyttet til sikkerheten (men ikke detaljer om fartøyets sikkerhetsplan),<br />
samtidig som det tas hensyn til veiledningen som gis i del B av ISPS-regelverket.<br />
Dersom avtalestaten ber om det, skal fartøyet eller rederiet framlegge en bekreftelse som avtalestaten kan<br />
godta, på opplysningene som kreves ovenfor.<br />
2.2 Alle fartøyer som dette kapittelet får anvendelse på, og som har til hensikt å anløpe en havn i en annen<br />
avtalestat, skal framlegge opplysningene nevnt i nr. 2.1 på anmodning fra de tjenestemennene som har behørig<br />
fullmakt fra denne staten. Skipsføreren kan avslå å framlegge slike opplysninger, men skal i så fall være<br />
innforstått med at fartøyet kan bli nektet adgang til havnen.<br />
2.3 Fartøyet skal oppbevare fortegnelser over opplysningene nevnt i nr. 2.1, for de siste 10 anløpene i<br />
havneanlegg.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/367<br />
2.4 Dersom tjenestemennene med behørig fullmakt fra avtalestaten i hvis havn fartøyet har til hensikt å anløpe,<br />
etter mottak av opplysningene nevnt i nr. 2.1, har begrunnet mistanke om at fartøyet ikke oppfyller kravene i<br />
dette kapittelet eller i del A av ISPS-regelverket, skal disse tjenestemennene forsøke å opprette kommunikasjon<br />
med og mellom fartøyene og myndigheten for å rette opp den manglende oppfyllelsen. Dersom slik<br />
kommunikasjon ikke fører til at den manglende oppfyllelsen rettes opp, eller dersom disse tjenestemennene<br />
for øvrig har begrunnet mistanke om at fartøyet ikke oppfyller kravene i dette kapittelet eller i del A av ISPSregelverket,<br />
kan tjenestemennene treffe tiltak overfor dette fartøyet som fastsatt i nr. 2.5. Alle slike tiltak som<br />
treffes, skal stå i rimelig forhold til overtredelsen, samtidig som det tas hensyn til veiledningen som gis i del<br />
B av ISPS-regelverket.<br />
2.5 Disse tiltakene er som følger:<br />
.1 et krav om at den manglende oppfyllelsen rettes opp,<br />
.2 et krav om at fartøyet går videre til et nærmere angitt sted innenfor avtalestatens sjøterritorium eller<br />
innlands vannveier,<br />
.3 inspeksjon av fartøyet dersom fartøyet befinner seg i sjøterritoriet til avtalestaten hvis havn fartøyet har til<br />
hensikt å anløpe, eller<br />
.4 nektelse av adgang til havnen.<br />
Før noen slike tiltak treffes, skal avtalestaten orientere fartøyet om sine hensikter. Etter å ha mottatt disse<br />
opplysningene, kan skipsføreren avstå fra å anløpe denne havnen. I slike tilfeller får denne regelen ikke<br />
anvendelse.<br />
3. Tilleggsbestemmelser<br />
3.1 Dersom:<br />
.1 det pålegges et kontrolltiltak, med unntak av de mindre, administrative eller korrigerende tiltakene som er<br />
nevnt i nr. 1.3, eller<br />
.2 noen av tiltakene nevnt i nr. 2.5 treffes, skal en tjenestemann med behørig fullmakt fra avtalestaten straks<br />
skriftlig informere myndigheten om hvilke kontrolltiltak som er blitt pålagt eller hvilke tiltak som er<br />
truffet og grunnene til det. Avtalestaten som pålegger kontrolltiltak eller andre tiltak, skal også underrette<br />
den anerkjente sikkerhetsorganisasjonen som utstedte sertifikatet for det berørte fartøyet, samt IMO, når<br />
slike kontrolltiltak er pålagt eller andre tiltak er truffet.<br />
3.2 Når fartøyet nektes adgang til havnen eller fartøyet bortvises fra havnen, skal myndighetene i havnestaten gi<br />
melding om relevante fakta til myndighetene i den staten der neste aktuelle anløpshavn ligger, dersom den er<br />
kjent, og alle andre aktuelle kyststater, samtidig som det tas hensyn til retningslinjer som skal utarbeides av<br />
IMO. Det skal sikres at slike opplysninger holdes fortrolige og beskyttes.<br />
3.3. Et fartøy skal nektes adgang til en havn i henhold til nr. 2.4 og 2.5, eller bortvises fra en havn i henhold til<br />
nr. 1.1-1.3, bare dersom tjenestemennene med behørig fullmakt fra avtalestaten har begrunnet mistanke om at<br />
fartøyet utgjør en umiddelbar trussel mot personers, fartøyers eller annen eiendoms sikkerhet, og det ikke er<br />
andre passende måter å fjerne denne trusselen på.<br />
3.4 Kontrolltiltakene nevnt i nr. 1.3, og tiltakene nevnt i nr. 2.5, skal i henhold til denne regelen bare pålegges inntil<br />
den manglende oppfyllelsen som har ført til kontrolltiltak eller andre tiltak, er blitt korrigert til avtalestatens<br />
tilfredshet, samtidig som det tas hensyn til eventuelle tiltak foreslått av fartøyet eller myndigheten.<br />
3.5 Når avtalestater utøver kontroll i henhold til nr. 1 eller treffer tiltak i henhold til nr. 2:<br />
.1 skal alle mulige anstrengelser gjøres for å unngå at et fartøy holdes tilbake eller forsinkes unødig. Dersom<br />
et fartøy dermed holdes tilbake eller forsinkes unødig, skal det ha rett til erstatning for eventuelle tap eller<br />
eventuell skade som det har lidd, og<br />
.2 skal nødvendig adgang til fartøyet ikke hindres i forbindelse med nødssituasjoner, av humanitære grunner<br />
eller ut fra sikkerhetsformål.
Nr. 10/368 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Regel 10<br />
Krav til havneanlegg<br />
1 Havneanlegg skal oppfylle de relevante kravene i dette kapittelet og i del A av ISPS-regelverket, samtidig som det<br />
tas hensyn til veiledningen som gis i del B av ISPS-regelverket.<br />
2 Avtalestater med ett eller flere havneanlegg på sine territorier, som denne regel får anvendelse på, skal sikre at:<br />
.1 sårbarhetsvurderinger av havneanlegg utføres, gjennomgås og godkjennes i samsvar med bestemmelsene i del<br />
A av ISPS-regelverket, og<br />
.2 sikkerhetsplaner for havneanlegg utarbeides, gjennomgås, godkjennes og gjennomføres i samsvar med<br />
bestemmelsene i del A av ISPS-regelverket.<br />
3 Avtalestatene skal angi og informere om de tiltakene som det er nødvendig å ta opp i en sikkerhetsplan for et<br />
havneanlegg på de forskjellige beredskapsnivåene, herunder når en sikkerhetserklæring kreves framlagt.<br />
Regel 11<br />
Alternative sikkerhetsavtaler<br />
1 Avtalestatene kan når de gjennomfører dette kapittelet og del A av ISPS-regelverket, inngå skriftlige bilaterale eller<br />
multilaterale avtaler med andre avtalestater om alternative sikkerhetsavtaler som dekker korte internasjonale reiser<br />
på faste ruter mellom havneanlegg som ligger på deres territorier.<br />
2 Slike avtaler skal ikke sette beredskapsnivået for andre fartøyer eller havneanlegg som ikke er omfattet av avtalen,<br />
i fare.<br />
3 Ingen fartøyer som er omfattet av en slik avtale, får utføre noen virksomhet mellom fartøyer, med fartøyer som ikke<br />
er omfattet av avtalen.<br />
4 Slike avtaler skal revideres regelmessig, og det skal tas hensyn til de erfaringene som er oppnådd samt eventuelle<br />
endringer i de særlige omstendighetene eller de vurderte truslene mot sikkerheten til fartøyene, havneanleggene<br />
eller rutene som er omfattet av avtalen.<br />
Regel 12<br />
Tilsvarende sikkerhetsordninger<br />
1 En myndighet kan tillate at et bestemt fartøy eller en gruppe fartøyer som er berettiget til å seile under dens flagg,<br />
gjennomfører andre sikkerhetstiltak som tilsvarer dem som er foreskrevet i dette kapittelet eller i del A av ISPSregelverket,<br />
forutsatt at slike sikkerhetstiltak er minst like effektive som dem som er foreskrevet i dette kapittelet<br />
eller i del A av ISPS-regelverket. Den myndigheten som tillater slike sikkerhetstiltak, skal gi IMO nærmere<br />
opplysninger om dette.<br />
2 Ved gjennomføring av dette kapittelet og del A av ISPS-regelverket, kan en avtalestat tillate at et bestemt<br />
havneanlegg eller en gruppe havneanlegg som ligger på dens territorium, bortsett fra dem som omfattes av en<br />
avtale inngått i henhold til regel 11, gjennomfører sikkerhetstiltak som tilsvarer dem som er foreskrevet i dette<br />
kapittelet eller i del A av ISPS-regelverket, forutsatt at slike sikkerhetstiltak er minst like effektive som dem som<br />
er foreskrevet i dette kapittelet eller i del A av ISPS-regelverket. Den avtalestaten som tillater slike sikkerhetstiltak,<br />
skal gi IMO nærmere opplysninger om dette.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/369<br />
Regel 13<br />
Formidling av opplysninger<br />
1 Avtalestaten skal innen 1. juli 2004 underrette IMO om og gjøre tilgjengelig til orientering for rederier og<br />
fartøyer:<br />
.1 navn og kontaktopplysninger for deres nasjonale myndighet(er) som har ansvar for sikkerhet for fartøyer og<br />
havneanlegg,<br />
.2 de stedene på deres territorium som omfattes av godkjente sikkerhetsplaner for havneanlegg,<br />
.3 navn og kontaktopplysninger for de personene som er utpekt til å stå til rådighet døgnet rundt for å motta og<br />
reagere på terroralarm fra fartøyer til land, som nevnt i regel 6.2.1,<br />
.4 navn og kontaktopplysninger for de personene som er utpekt til å stå til rådighet døgnet rundt for å motta og<br />
reagere på enhver underretning fra avtalestater som utøver kontroll- og overholdelsestiltak som nevnt i regel<br />
9.3.1, og<br />
.5 navn og kontaktopplysninger for de personene som er utpekt til å stå til rådighet døgnet rundt for å gi råd eller<br />
assistanse til fartøyer, og som fartøyer kan rapportere eventuelle sikkerhetsproblemer til, som nevnt i regel<br />
7.2; disse opplysningene skal deretter ajourføres når det forekommer endringer i dem. IMO skal formidle slike<br />
opplysninger til andre avtalestater til orientering for deres tjenestemenn.<br />
2 Avtalestatene skal innen 1. juli 2004 underrette IMO om navn og kontaktopplysninger for enhver anerkjent<br />
sikkerhetsorganisasjon som har fullmakt til å handle på deres vegne, sammen med nærmere opplysninger om det<br />
særlige ansvaret og vilkårene for fullmaktene som er delegert til disse organisasjonene. Disse opplysningene skal<br />
ajourføres når det forekommer endringer i dem. IMO skal formidle slike opplysninger til andre avtalestater til<br />
orientering for deres tjenestemenn.<br />
3 Avtalestatene skal innen 1. juli 2004 oversende IMO en liste som viser godkjente sikkerhetsplaner for de<br />
havneanleggene som ligger på deres territorium, sammen med opplysninger om det stedet eller de stedene som<br />
omfattes av hver godkjent sikkerhetsplan for havneanlegg og den tilhørende godkjenningsdatoen, og skal deretter<br />
videre gi underretning når noen av følgende endringer finner sted:<br />
.1 endringer av det stedet eller de stedene som omfattes av en godkjent sikkerhetsplan for havneanlegg, skal<br />
innføres eller er blitt innført. I slike tilfeller skal opplysningene som formidles, angi endringer av det stedet<br />
eller de stedene som omfattes av planen, og den dato da slike endringer skal innføres eller ble gjennomført,<br />
.2 en godkjent sikkerhetsplan for havneanlegg som tidligere var med på listen oversendt til IMO, skal<br />
trekkes tilbake eller er trukket tilbake. I slike tilfeller skal opplysningene som formidles, angi den dato da<br />
tilbaketrekkingen skal tre i kraft eller ble gjennomført. Opplysninger av denne typen skal formidles til IMO så<br />
snart som praktisk mulig, og<br />
.3 det skal gjøres tilføyelser på listen over godkjente sikkerhetsplaner for havneanlegg. I slike tilfeller<br />
skal opplysningene som formidles, angi det stedet eller de stedene som omfattes av planen, samt<br />
godkjenningsdatoen.<br />
4 Avtalestatene skal fra 1. juli 2004 hvert femte år oversende IMO en revidert og ajourført liste som viser alle<br />
godkjente sikkerhetsplaner for de havneanleggene som ligger på deres territorium, sammen med opplysninger<br />
om det stedet eller de stedene som omfattes av hver godkjent sikkerhetsplan for havneanlegg og den tilhørende<br />
godkjenningsdatoen (og godkjenningsdatoen for eventuelle endringer i den). Denne listen avløser og erstatter alle<br />
opplysninger som er formidlet til IMO, i henhold til nr. 3, i løpet av de foregående fem år.
Nr. 10/370 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
5 Avtalestatene skal underrette IMO om at det er inngått en avtale i henhold til regel 11. Underretningen skal<br />
inneholde følgende:<br />
.1 navnene på de avtalestatene som har inngått avtalen,<br />
.2 havneanleggene og de faste rutene som omfattes av avtalen,<br />
.3 hvor ofte avtalen skal revideres,<br />
.4 hvilken dato avtalen trer i kraft, og<br />
.5 opplysninger om eventuelle samråd som har funnet sted med andre avtalestater,<br />
og avtalestaten skal deretter så snart som praktisk mulig underrette IMO når avtalen er blitt endret eller har<br />
opphørt.<br />
6 En avtalestat som i henhold til regel 12 tillater tilsvarende sikkerhetsordninger med hensyn til et fartøy som har<br />
rett til å seile under dens flagg, eller med hensyn til et havneanlegg som ligger på dens territorium, skal underrette<br />
IMO om detaljene i dette.<br />
7 IMO skal på anmodning gjøre alle opplysninger som er formidlet i henhold til nr. 3, tilgjengelig for andre<br />
avtalestater.»
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/371<br />
VEDLEGG II<br />
«INTERNASJONALT REGELVERK FOR SIKKERHET FOR FARTØyER OG HAVNEANLEGG<br />
INNLEDNING<br />
1. Under den diplomatiske konferanse om sjøfartssikkerhet, som ble avholdt i London i desember 2002, ble det<br />
vedtatt nye bestemmelser i Den internasjonale konvensjon om sikkerhet for menneskeliv til sjøs, 1974, og i<br />
dette regelverket for å bedre sjøfartssikkerheten. Disse nye kravene utgjør den internasjonale rammen som<br />
fartøyer og havneanlegg kan samarbeide innenfor for å oppdage og hindre handlinger som kan true sikkerheten i<br />
sjøtransportsektoren.<br />
2. Som en følge av de tragiske hendelsene 11. september 2001, besluttet man under det 22. møtet i Den internasjonale<br />
sjøfartsorganisasjonens («IMO») forsamling i november 2001 enstemmig å utarbeide nye tiltak knyttet til sikkerhet<br />
for fartøyer og havneanlegg, med henblikk på vedtak ved en konferanse i desember 2002 av avtalestater til Den<br />
internasjonale konvensjon om sikkerhet for menneskeliv til sjøs, 1974 (også kalt den diplomatiske konferanse om<br />
sjøfartssikkerhet). Forberedelsen av den diplomatiske konferansen ble overlatt til IMOs sjøsikkerhetskomité på<br />
grunnlag av dokumenter innlevert av medlemsstater, mellomstatlige organisasjoner og ikke-statlige organisasjoner<br />
i samråd med IMO.<br />
3. For å framskynde utviklingen og vedtaket av egnede sikkerhetstiltak nedsatte IMOs sjøsikkerhetskomité ved sitt<br />
første ekstraordinære møte, som også ble holdt i november 2001, en særlig arbeidsgruppe for sjøfartssikkerhet<br />
som møtes i tidsrommet mellom møtene. Det første møtet i denne arbeidsgruppen ble avholdt i februar 2002, og<br />
resultatet av dens drøftelser ble rapportert til og behandlet av IMOs sjøsikkerhetskomites 75. møte i mai 2002, der<br />
det ble nedsatt en midlertidig arbeidsgruppe for å videreutvikle de forslagene som var framsatt. Under det 75. møtet<br />
i IMOs sjøsikkerhetskomité behandlet man rapporten fra denne arbeidsgruppen og anbefalte at arbeidet skulle<br />
videreføres gjennom enda et møte i den særlige arbeidsgruppen, som ble avholdt i september 2002. Under det 76.<br />
møtet i IMOs sjøsikkerhetskomité drøftet man resultatet av den særlige arbeidsgruppens møte i september 2002 og<br />
det ytterligere arbeidet som ble utført av arbeidsgruppen i forbindelse med komiteens 76. møte i desember 2002,<br />
umiddelbart før den diplomatiske konferansen, og man ble enige om den endelige versjonen av tekstutkastene som<br />
skulle behandles av den diplomatiske konferansen.<br />
4. Under den diplomatiske konferansen (9.-13. desember 2002) vedtok man også endringer i de eksisterende<br />
bestemmelsene i Den internasjonale konvensjon om sikkerhet for menneskeliv til sjøs, 1974 (SOLAS 74), for å<br />
påskynde gjennomføringen av kravet om å installere automatiske identifikasjonssystemer, og vedtok nye regler i<br />
kapittel XI-1 i SOLAS 74 om angivelse av fartøyets identifikasjonsnummer og oppbevaring av dokumentasjon<br />
over fartøyets historikk (CSR). Under den diplomatiske konferansen vedtok man også en rekke resolusjoner,<br />
herunder slike som omfatter gjennomføring og revisjon av dette regelverket, teknisk samarbeid og samarbeid med<br />
Den internasjonale arbeidsorganisasjon og Verdens tollorganisasjon. Det ble erkjent at det kan være nødvendig med<br />
revisjon og endring av enkelte nye bestemmelser om sjøfartssikkerhet når disse to organisasjonene har sluttført sitt<br />
arbeid.<br />
5. Bestemmelsene i kapittel XI-2 i SOLAS 74 og i dette regelverket gjelder både fartøyer og havneanlegg.<br />
Beslutningen om å utvide SOLAS 74 til å omfatte havneanlegg ble tatt på grunnlag av at SOLAS 74 er den raskeste<br />
metoden til å sikre at de nødvendige sikkerhetstiltakene trer i kraft og får virkning hurtig. Imidlertid ble man<br />
enige om at bestemmelsene som gjelder havneanlegg, utelukkende bør gjelde kontakt mellom fartøy og havn. Det<br />
mer omfattende spørsmålet om sikkerhet for havneområder vil bli gjort til gjenstand for ytterligere felles arbeid<br />
mellom Den internasjonale sjøfartsorganisasjon og Den internasjonale arbeidsorganisasjon. Det ble også besluttet<br />
at bestemmelsene ikke skulle omfatte faktiske reaksjoner på angrep eller eventuelt nødvendig opprydningsarbeid<br />
etter et slikt angrep.<br />
6. Ved utarbeiding av bestemmelsen er det lagt vekt på å sikre samsvar med bestemmelsene i IMOs internasjonale<br />
konvensjon om normer for opplæring, sertifikater og vakthold for sjøfolk, 1978, med endringer, Det internasjonale<br />
regelverk for sikkerhetsstyring (ISM) og Det harmoniserte system for besiktigelse og sertifisering.<br />
7. Bestemmelsene står for en vesentlig endring av den internasjonale skipsfartssektorens tilnærming til spørsmålet<br />
om sikkerhet i sjøtransportsektoren. Det erkjennes at de muligens vil legge en betydelig ekstrabyrde på enkelte<br />
avtalestater. Betydningen av teknisk samarbeid for å hjelpe avtalestatene til å gjennomføre bestemmelsene,<br />
erkjennes fullt ut.
Nr. 10/372 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
8. Gjennomføring av bestemmelsene vil kreve kontinuerlig og effektivt samarbeid og forståelse mellom alle dem<br />
som berøres av eller bruker fartøyer og havneanlegg, herunder fartøyenes besetning, havnepersonell, passasjerer,<br />
avskipere, skips- og havneforvaltning samt myndigheter med ansvar for sikkerhet på nasjonalt og lokalt plan.<br />
Eksisterende praksis og framgangsmåter vil måtte revideres og endres dersom de ikke gir et tilstrekkelig<br />
beredskapsnivå. For å bedre sjøfartssikkerheten må skipsfarts- og havnesektorene samt nasjonale og lokale<br />
myndigheter påta seg ytterligere ansvar.<br />
9. Ved gjennomføringen av sikkerhetsbestemmelsene som er oppført i kapittel XI-2 av SOLAS 74 og i del A av dette<br />
regelverket, bør det tas hensyn til veiledningen som gis i del B av dette regelverket. Det erkjennes imidlertid at<br />
virkeområdet for veiledningen kan variere avhengig av typen havneanlegg eller fartøy, deres bransje og/eller last.<br />
10. Ingenting i dette regelverket skal fortolkes eller anvendes på en måte som strider mot respekten for grunnleggende<br />
rettigheter og friheter som fastsatt i internasjonale dokumenter, særlig de som gjelder sjøfolk eller flyktninger,<br />
herunder Den internasjonale arbeidsorganisasjons erklæring om grunnleggende prinsipper og rettigheter i<br />
arbeidslivet samt internasjonale standarder for sjøfolk og havnearbeidere.<br />
11. I erkjennelse av at konvensjonen om forenkling av internasjonal sjøtransport, 1965, med endringer, fastslår<br />
at offentlige myndigheter skal tillate at utenlandske besetningsmedlemmer får gå i land, mens det fartøyet de<br />
ankommer med, ligger i havn, forutsatt at formalitetene for fartøyets ankomst er oppfylt, og at de offentlige<br />
myndighetene ikke har noen grunn til å nekte dem tillatelse til å gå i land av hensyn til folkehelsen, offentlig<br />
sikkerhet eller offentlig orden, skal avtalestater når de godkjenner sikkerhetsplaner for fartøyer og havneanlegg,<br />
ta i betraktning det faktum at fartøyets besetning oppholder seg og arbeider om bord på fartøyet og har behov for<br />
landlov og tilgang til landbaserte velferdstiltak for sjøfolk, herunder legehjelp.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/373<br />
DEL A<br />
UFRAVIKELIGE KRAV SOm GJELDER BESTEmmELSENE I KAPITTEL XI-2 I VEDLEGGET<br />
TIL DEN INTERNASJONALE KONVENSJON Om SIKKERHET FOR mENNESKELIV TIL<br />
SJØS, 1974, mED ENDRINGER<br />
1 ALLMENT<br />
1.1 Innledning<br />
1.2 mål<br />
Denne delen av det internasjonale regelverket for sikkerhet for fartøyer og havneanlegg inneholder bindende<br />
bestemmelser som det henvises til i kapittel XI-2 av Den internasjonale konvensjon om sikkerhet for<br />
menneskeliv til sjøs, 1974, med endringer.<br />
Målene med dette regelverket er:<br />
.1 å opprette en internasjonal ramme for samarbeid mellom avtalestater, offentlige organer, lokale<br />
myndigheter og skipsfarts- og havnesektorer for å oppdage sikkerhetstrusler og treffe forebyggende tiltak<br />
mot sikkerhetshendelser som påvirker fartøyer eller havneanlegg som brukes i internasjonal handel,<br />
.2 å fastslå de respektive rollene og ansvarsområdene til avtalestater, offentlige organer, lokale myndigheter<br />
og skipsfarts- og havnesektorer på nasjonalt og internasjonalt plan, med henblikk på sjøfartssikkerhet,<br />
.3 å sikre tidlig og effektiv innsamling og utveksling av opplysninger knyttet til sikkerheten,<br />
.4 å presentere en metodikk for sårbarhetsvurdering med det formål å ha planer og framgangsmåter for å<br />
kunne reagere på endringer i beredskapsnivået, og<br />
.5 å sikre tiltroen til at tilstrekkelige og egnede sikkerhetstiltak for sjøfartssikkerheten er iverksatt.<br />
1.3 Funksjonelle krav<br />
For at målene i regelverket skal oppnås, inneholder det en rekke funksjonelle krav. Disse omfatter, men er<br />
ikke begrenset til:<br />
.1 innsamling og vurdering av opplysninger med hensyn til sikkerhetstrusler, og utveksling av slike<br />
opplysninger med relevante avtalestater,<br />
.2 krav om ajourføring av kommunikasjonsprotokoller for fartøyer og havneanlegg,<br />
.3 hindring av ulovlig adgang til fartøyer og havneanlegg og disses adgangsbegrensede områder,<br />
.4 forebygging av innføring av ulovlige våpen, antennelige innretninger eller sprengstoff til fartøyer eller<br />
havneanlegg,<br />
.5 framskaffelse av systemer for å slå alarm som reaksjon på sikkerhetstrusler eller sikkerhetshendelser,<br />
.6 krav om sikkerhetsplaner for fartøyer og havneanlegg som bygger på sårbarhetsvurderinger, og<br />
.7 krav om opplæring, trening og øvelser for å sikre kjennskap til sikkerhetsplanene og -prosedyrene.<br />
2 DEFINISJONER<br />
2.1 Med mindre annet uttrykkelig er angitt, menes i denne delen med:<br />
.1 «Konvensjon»: Den internasjonale konvensjon om sikkerhet for menneskeliv til sjøs, 1974, med<br />
endringer.<br />
.2 «Regel»: en regel i konvensjonen.<br />
.3 «Kapittel»: et kapittel i konvensjonen.<br />
.4 «Fartøyets sikkerhetsplan»: en plan som er utarbeidet for å sikre at det om bord på fartøyet anvendes<br />
tiltak som skal beskytte personer om bord, last, transportenheter, skipsforsyninger eller fartøyet mot<br />
risikoene ved en sikkerhetshendelse.
Nr. 10/374 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
.5 «Havneanleggets sikkerhetsplan»: en plan som er utarbeidet for å sikre at det anvendes tiltak som skal<br />
beskytte havneanlegget og fartøyene, personer, last, transportenheter og skipsforsyninger i havneanlegget<br />
mot risikoene ved en sikkerhetshendelse.<br />
.6 «Fartøyets sikkerhetsoffiser»: den personen om bord på fartøyet som rapporterer til skipsføreren,<br />
og som er utpekt av rederiet som ansvarlig for sikkerheten på fartøyet, herunder gjennomføring og<br />
ajourføring av fartøyets sikkerhetsplan, og for kontakt med rederiets sikkerhetsoffiser og havneanleggets<br />
sikkerhetsansvarlige.<br />
.7 «Rederiets sikkerhetsoffiser»: den personen som er utpekt av rederiet for å sikre at det utføres en<br />
sårbarhetsvurdering av fartøyet, at det utarbeides en sikkerhetsplan for fartøyet, som framlegges<br />
for godkjenning og deretter gjennomføres og ajourføres, og for kontakt med havneanleggets<br />
sikkerhetsansvarlige og fartøyets sikkerhetsoffiser.<br />
.8 «Havneanleggets sikkerhetsansvarlige»: den personen som er utpekt som ansvarlig for utarbeiding,<br />
gjennomføring, revisjon og ajourføring av havneanleggets sikkerhetsplan og for kontakt med fartøyets<br />
sikkerhetsoffiser og rederiets sikkerhetsoffiser.<br />
.9 «Beredskapsnivå 1»: det nivået som egnede, minste sikkerhetstiltak alltid skal holdes på.<br />
.10 «Beredskapsnivå 2»: det nivået som egnede, ytterligere sikkerhetstiltak skal holdes på i et tidsrom som<br />
følge av økt risiko for en sikkerhetshendelse.<br />
.11 «Beredskapsnivå 3»: det nivået som ytterligere, særlige sikkerhetstiltak skal holdes på i et begrenset<br />
tidsrom når en sikkerhetshendelse er sannsynlig eller umiddelbart forestående, selv om det kanskje ikke<br />
er mulig å utpeke det spesifikke målet.<br />
2.2 Uttrykket «fartøy», når det brukes i dette regelverket, omfatter flyttbare boreplattformer og hurtiggående<br />
fartøyer som definert i regel XI-2/1.<br />
2.3 Uttrykket «avtalestat» i forbindelse med henvisning til et havneanlegg, når det brukes i avsnitt 14-18, omfatter<br />
en henvisning til den utpekte myndigheten.<br />
2.4 Uttrykk som ikke er definert i denne delen, skal ha samme betydning som de har i kapittel I og XI-2.<br />
3 ANVENDELSE<br />
3.1 Dette regelverket får anvendelse på:<br />
.1 følgende typer fartøyer i utenriksfart:<br />
.1 passasjerfartøyer, herunder hurtiggående passasjerfartøyer,<br />
.2 lastefartøyer, herunder hurtiggående fartøyer, med en bruttotonnasje på 500 eller over, og<br />
.3 flyttbare boreplattformer, og<br />
.2 havneanlegg som betjener fartøyer i utenriksfart.<br />
3.2 Uten hensyn til bestemmelsene i avsnitt 3.1.2, skal avtalestatene beslutte i hvilket omfang denne delen<br />
av regelverket får anvendelse på de havneanleggene som ligger på deres territorium, som selv om de i<br />
hovedsak brukes av fartøyer som ikke er i utenriksfart, av og til må betjene fartøyer som anløper eller forlater<br />
havneanleggene i forbindelse med utenriksfart.<br />
3.2.1 Avtalestatene skal bygge de beslutningene som de tar i henhold til avsnitt 3.2, på en sårbarhetsvurdering av<br />
havneanleggene som utføres i samsvar med denne delen av regelverket.<br />
3.2.2 En beslutning som tas av en avtalestat i henhold til avsnitt 3.2, skal ikke svekke det beredskapsnivået som<br />
søkes oppnådd gjennom kapittel XI-2 eller gjennom denne delen av regelverket.<br />
3.3 Dette regelverket får ikke anvendelse på krigsskip, militære hjelpefartøyer eller andre fartøyer som eies eller<br />
drives av en avtalestat, og som bare brukes i statlig, ikke-kommersiell drift.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/375<br />
3.4 Avsnitt 5-13 og 19 i denne delen får anvendelse på rederier og fartøyer som angitt i regel XI-2/4.<br />
3.5 Avsnitt 5 og 14-18 i denne delen får anvendelse på havneanlegg som angitt i regel XI-2/10.<br />
3.6 Ingenting i dette regelverket skal berøre statenes rettigheter eller forpliktelser i henhold til internasjonal lovgivning.<br />
4 AVTALESTATENES ANSVAR<br />
4.1 Med forbehold for bestemmelsene i regel XI-2/3 og XI-2/7, skal avtalestatene fastsette beredskapsnivåene<br />
og gi veiledning for beskyttelse mot sikkerhetshendelser. Høyere beredskapsnivå angir større sannsynlighet<br />
for at det kan inntreffe en sikkerhetshendelse. Faktorer som bør vurderes ved fastsettelsen av et egnet<br />
beredskapsnivå, omfatter:<br />
.1 hvor troverdige opplysningene om trusselen er,<br />
.2 i hvilken grad opplysningene om trusselen kan bekreftes,<br />
.3 hvor spesifikke eller overhengende opplysningene om trusselen er, og<br />
.4 de mulige konsekvensene av en slik sikkerhetshendelse.<br />
4.2 Når avtalestatene fastsetter beredskapsnivå 3, skal de etter behov utstede egnede instruksjoner og levere<br />
sikkerhetstilknyttede opplysninger til fartøyet og havneanlegg som kan bli berørt.<br />
4.3 Avtalestatene kan delegere visse av deres sikkerhetstilknyttede oppgaver i henhold til kapittel XI-2 og denne<br />
delen av regelverket til en anerkjent sikkerhetsorganisasjon, med unntak av:<br />
.1 å fastsette det gjeldende beredskapsnivået,<br />
.2 å godkjenne en sårbarhetsvurdering for havneanlegg og etterfølgende endringer av en godkjent<br />
vurdering,<br />
.3 å fastslå hvilke havneanlegg som skal utpeke en sikkerhetsansvarlig for anlegget,<br />
.4 å godkjenne en sikkerhetsplan for et havneanlegg og etterfølgende endringer av en godkjent plan,<br />
.5 å gjennomføre kontroll- og overholdelsestiltak i henhold til regel XI-2/9, og<br />
.6 å fastsette kravene til en sikkerhetserklæring.<br />
4.4 Avtalestatene skal, i den grad de anser det som hensiktsmessig, prøve effektiviteten i<br />
sikkerhetsplanene for fartøyer og havneanlegg, eller eventuelt endringer i disse planene,<br />
som de har godkjent, eller når det gjelder fartøyer, planer som er godkjent på deres vegne.<br />
5. SIKKERHETSERKLÆRING<br />
5.1 Avtalestatene skal bestemme når det er behov for en sikkerhetserklæring ved å vurdere den risikoen som<br />
kontakt mellom fartøy og havn eller virksomhet mellom fartøyer utgjør for personer, eiendom og miljø.<br />
5.2 Et fartøy kan be om at det utarbeides en sikkerhetserklæring, dersom:<br />
.1 fartøyet opererer på et høyere beredskapsnivå enn havneanlegget eller et annet fartøy som det er i kontakt<br />
med,<br />
.2 det foreligger en avtale om en sikkerhetserklæring mellom avtalestater som omfatter visse internasjonale<br />
ruter eller særlige fartøyer på disse rutene,<br />
.3 det har vært en sikkerhetstrussel eller en sikkerhetshendelse som har berørt fartøyet eller havneanlegget,<br />
.4 fartøyet befinner seg i en havn som ikke er pålagt å ha og å gjennomføre en godkjent sikkerhetsplan for<br />
havneanlegg, eller<br />
.5 fartøyet utfører virksomhet mellom fartøyer med et annet fartøy som ikke er pålagt å ha og å gjennomføre<br />
en godkjent sikkerhetsplan for fartøyer.
Nr. 10/376 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
5.3 Mottak av anmodninger om å utarbeide en sikkerhetserklæring i henhold til dette avsnittet, skal bekreftes av<br />
det relevante havneanlegget eller fartøyet.<br />
5.4 Sikkerhetserklæringen skal utarbeides av:<br />
.1 skipsføreren eller fartøyets sikkerhetsoffiser på vegne av fartøyet/fartøyene, og om nødvendig<br />
.2 havneanleggets sikkerhetsansvarlige, eller dersom avtalestaten bestemmer noe annet, av et annet organ<br />
med ansvar for sikkerhet på landsiden, på vegne av havneanlegget.<br />
5.5 Sikkerhetserklæringen skal omhandle de sikkerhetskravene som skal oppfylles i fellesskap av et havneanlegg<br />
og et fartøy (eller flere fartøyer), og skal fastslå ansvarsområdet for hver av disse.<br />
5.6 Avtalestatene skal, samtidig som det tas hensyn til bestemmelsene i regel XI-2/9.2.3, angi det minste<br />
tidsrommet som havneanleggene som ligger på deres territorium, skal oppbevare sikkerhetserklæringene i.<br />
5.7 Myndighetene skal, samtidig som det tas hensyn til bestemmelsene i regel XI-2/9.2.3, angi det minste<br />
tidsrommet som fartøyer som har rett til å seile under deres flagg, skal oppbevare sikkerhetserklæringene i.<br />
6 REDERIETS FORPLIKTELSER<br />
6.1 Rederiet skal sikre at fartøyets sikkerhetsplan inneholder en tydelig erklæring som understreker skipsførerens<br />
myndighet. Rederiet skal fastslå i fartøyets sikkerhetsplan at skipsføreren har den overordnede myndigheten<br />
og det overordnede ansvaret for å ta beslutninger om fartøyets sikkerhet, og for å anmode om assistanse fra<br />
rederiet eller en avtalestat, etter hva som er nødvendig.<br />
6.2 Rederiet skal sørge for at rederiets sikkerhetsoffiser, skipsføreren og fartøyets sikkerhetsoffiser får den nødvendige<br />
støtten til ivareta sine oppgaver og sitt ansvar i samsvar med kapittel XI-2 og denne delen av regelverket.<br />
7. SIKKERHET FOR FARTØYER<br />
7.1 Et fartøy skal treffe tiltak som tilsvarer beredskapsnivåene fastsatt av avtalestatene i henhold til<br />
nedenstående.<br />
7.2 På beredskapsnivå 1 skal følgende typer virksomhet utføres gjennom hensiktsmessige tiltak på alle fartøyer,<br />
samtidig som det tas hensyn til veiledningen som gis i del B av dette regelverket, for å identifisere og treffe<br />
forebyggende tiltak mot sikkerhetshendelser:<br />
.1 sørge for at alle oppgaver knyttet til fartøyets sikkerhet utføres,<br />
.2 kontrollere adgangen til fartøyet,<br />
.3 kontrollere ombordstigningen av personer og deres effekter,<br />
.4 overvåke adgangsbegrensede områder for å sikre at bare personer med fullmakt har adgang til disse,<br />
.5 overvåke dekksarealer og områder omkring fartøyet,<br />
.6 føre tilsyn med håndteringen av last og skipsforsyninger, og<br />
.7 sørge for at sikkerhetskommunikasjonssystemet er raskt tilgjengelig.<br />
7.3 På beredskapsnivå 2 skal ytterligere forebyggende tiltak som er angitt i fartøyets sikkerhetsplan, gjennomføres<br />
for hver type virksomhet som er beskrevet i avsnitt 7.2, samtidig som det tas hensyn til veiledningen som gis<br />
i del B av dette regelverket.<br />
7.4 På beredskapsnivå 3 skal ytterligere, særlige beskyttelsestiltak som er angitt i fartøyets sikkerhetsplan,<br />
gjennomføres for hver type virksomhet som er beskrevet i avsnitt 7.2, samtidig som det tas hensyn til<br />
veiledningen som gis i del B av dette regelverket.<br />
7.5 Når myndigheten fastsetter beredskapsnivå 2 eller 3, skal fartøyet bekrefte å ha mottatt instruksjonene om<br />
endret beredskapsnivå.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/377<br />
7.6 Før et fartøy anløper en havn eller mens det ligger i en havn på territoriet til en avtalestat som har fastsatt<br />
beredskapsnivå 2 eller 3, skal fartøyet bekrefte å ha mottatt denne instruksjonen og skal bekrefte overfor<br />
havneanleggets sikkerhetsoffiser at man har påbegynt gjennomføringen av hensiktsmessige tiltak og<br />
framgangsmåter som er beskrevet i fartøyets sikkerhetsplan, og når det gjelder beredskapsnivå 3, i de<br />
instruksjonene som er utstedt av den avtalestaten som har fastsatt beredskapsnivå 3. Fartøyet skal rapportere<br />
om eventuelle problemer med gjennomføringen. I slike tilfeller skal havneanleggets sikkerhetsansvarlige og<br />
fartøyets sikkerhetsoffiser holde kontakt med hverandre og samordne hensiktsmessige tiltak.<br />
7.7 Dersom myndigheten krever at et fartøy endrer til, eller det allerede har et høyere beredskapsnivå enn det<br />
som er fastsatt for den havnen det har til hensikt å anløpe eller der det allerede befinner seg, skal fartøyet<br />
omgående underrette vedkommende myndighet i den avtalestaten på hvis territorium havneanlegget ligger,<br />
samt havneanleggets sikkerhetsansvarlige om situasjonen.<br />
7.7.1 I slike tilfeller skal fartøyets sikkerhetsoffiser holde kontakt med havneanleggets sikkerhetsansvarlige og ved<br />
behov samordne hensiktsmessige tiltak.<br />
7.8 En myndighet som krever at fartøyer som seiler under dens flagg, skal endre til beredskapsnivå 2 eller 3 i en<br />
havn i en annen avtalestat, skal omgående underrette denne avtalestaten om dette.<br />
7.9 Når avtalestater fastsetter beredskapsnivåer og sørger for at det gis opplysninger om beredskapsnivå til<br />
fartøyer som er i fart på deres sjøterritorium, eller som har meddelt at de har til hensikt å gå inn i deres<br />
sjøterritorium, skal slike fartøyer rådes til å utvise aktpågivenhet og rapportere omgående til sin myndighet<br />
og eventuelle kyststater i nærheten om alle opplysninger som de blir oppmerksomme på som kan påvirke<br />
sjøfartssikkerheten i området.<br />
7.9.1 Når en avtalestat underretter slike fartøyer om det gjeldende beredskapsnivået, skal den samtidig som den tar hensyn<br />
til veiledningen som gis i del B av dette regelverket, også underrette disse fartøyene om eventuelle sikkerhetstiltak<br />
som de skal treffe, og om nødvendig om tiltak som er truffet av avtalestaten for å gi beskyttelse mot trusselen.<br />
8. SÅRBARHETSVURDERING AV FARTØYER<br />
8.1 Sårbarhetsvurderingen av et fartøy er en vesentlig og integrert del av prosessen med å utarbeide og ajourføre<br />
fartøyets sikkerhetsplan.<br />
8.2 Rederiets sikkerhetsoffiser skal sørge for at sårbarhetsvurderingen av fartøyet utføres av personer med<br />
tilstrekkelige kvalifikasjoner til å vurdere sikkerheten for et fartøy, i samsvar med dette avsnittet, samtidig<br />
som det tas hensyn til veiledningen som gis i del B av dette regelverket.<br />
8.3 Med forbehold for bestemmelsene i avsnitt 9.2.1, kan en anerkjent sikkerhetsorganisasjon utføre<br />
sårbarhetsvurderingen av et bestemt fartøy.<br />
8.4 Sårbarhetsvurderingen av et fartøy skal omfatte sikkerhetsundersøkelse på stedet, og minst følgende<br />
elementer:<br />
.1 identifisering av eksisterende sikkerhetstiltak, -framgangsmåter og -virksomhet,<br />
.2 identifisering og vurdering av vesentlige funksjoner om bord som det er viktig å beskytte,<br />
.3 identifisering av mulige trusler mot vesentlige funksjoner om bord og sannsynligheten for at de skal<br />
oppstå, med det formål å fastsette og prioritere sikkerhetstiltakene, og<br />
.4 identifisering av svakheter, herunder menneskelige faktorer, i infrastrukturen, politikken og<br />
framgangsmåtene.<br />
8.5 Fartøyets sårbarhetsvurdering skal dokumenteres, gjennomgås, godtas og oppbevares av rederiet.
Nr. 10/378 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
9 SIKKERHETSPLAN FOR FARTØYER<br />
9.1 Om bord på hvert fartøy skal det finnes en sikkerhetsplan som er godkjent av myndigheten. Planen skal<br />
inneholde bestemmelser om de tre beredskapsnivåene som er definert i denne delen av regelverket.<br />
9.1.1 Med forbehold for bestemmelsene i avsnitt 9.2.1, kan en anerkjent sikkerhetsorganisasjon utarbeide<br />
sikkerhetsplanen for et bestemt fartøy.<br />
9.2 Myndigheten kan overlate gjennomgåelsen og godkjenningen av fartøyets sikkerhetsplaner, eller endringer i<br />
en tidligere godkjent plan, til anerkjente sikkerhetsorganisasjoner.<br />
9.2.1 I slike tilfeller skal den anerkjente sikkerhetsorganisasjonen som gjennomfører gjennomgåelsen og<br />
godkjenningen av en sikkerhetsplan for et bestemt fartøy, eller endringer av den, ikke ha vært involvert i<br />
verken sårbarhetsvurderingen av fartøyet eller utarbeidingen eller endringer av den sikkerhetsplanen som<br />
gjennomgås.<br />
9.3 Når et fartøys sikkerhetsplan eller endringer av en tidligere godkjent plan innleveres for godkjenning, skal<br />
den vedlegges den sårbarhetsvurderingen som utgjør det grunnlaget som planen eller endringene er utarbeidet<br />
på.<br />
9.4 En slik plan skal utarbeides samtidig som det tas hensyn til veiledningen som gis i del B av dette regelverket,<br />
og den skal utarbeides på fartøyets arbeidsspråk. Dersom språket eller språkene som brukes ikke er engelsk,<br />
fransk eller spansk, skal det foreligge en oversettelse på ett av disse språkene. Planen skal minst omfatte<br />
følgende:<br />
.1 tiltak rettet mot å hindre at våpen, farlige stoffer og anordninger beregnet til bruk mot personer, fartøyer<br />
eller havner, som fartøyer ikke har tillatelse til å frakte, bringes om bord på fartøyet,<br />
.2 identifisering av adgangsbegrensede områder og tiltak for å hindre ulovlig adgang til dem,<br />
.3 tiltak for å hindre ulovlig adgang til fartøyet,<br />
.4 framgangsmåter for å reagere på sikkerhetstrusler eller brudd på sikkerheten, herunder bestemmelser for<br />
å opprettholde kritiske funksjoner på fartøyet eller ved kontakt mellom fartøy og havn,<br />
.5 framgangsmåter for å reagere på eventuelle sikkerhetsinstruksjoner som avtalestater kan gi på<br />
beredskapsnivå 3,<br />
.6 framgangsmåter for evakuering i tilfelle sikkerhetstrusler eller brudd på sikkerheten,<br />
.7 oppgaver for besetningsmedlemmer om bord som er tildelt ansvar for sikkerhet, og for andre<br />
besetningsmedlemmer med hensyn til sikkerhet,<br />
.8 framgangsmåter for kontroll av virksomhet knyttet til sjøfartssikkerhet,<br />
.9 framgangsmåter for opplæring, trening og øvelser knyttet til planen,<br />
.10 framgangsmåter for samspill med havneanleggenes sikkerhetsvirksomhet,<br />
.11 framgangsmåter for den periodiske revisjonen og ajourføringen av planen,<br />
.12 framgangsmåter for rapportering av sikkerhetshendelser,<br />
.13 identifisering av fartøyets sikkerhetsoffiser,<br />
.14 identifisering av rederiets sikkerhetsoffiser, herunder opplysninger for kontakt 24 timer i døgnet,<br />
.15 framgangsmåter for å sikre inspeksjon, prøving, kalibrering og vedlikehold av alt sikkerhetsutstyr om<br />
bord,<br />
.16 hyppighet for prøving eller kalibrering av alt sikkerhetsutstyr om bord,<br />
.17 identifisering av de stedene der fartøyets terroralarmsystem kan aktiveres, og<br />
.18 framgangsmåter, instruksjoner og retningslinjer for bruken av fartøyets terroralarmsystem, herunder<br />
prøving, aktivering, deaktivering, tilbakestilling og begrensning av falske alarmer.<br />
9.4.1 Personell som utfører interne kontroller av sikkerhetsvirksomhet angitt i planen eller vurderer gjennomføringen<br />
av slik virksomhet, skal være uavhengig av den virksomhet som kontrolleres, med mindre dette er upraktisk<br />
på grunn av rederiets eller fartøyets størrelse eller type.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/379<br />
9.5 Myndigheten skal beslutte hvilke endringer av en godkjent sikkerhetsplan for fartøyer eller av sikkerhetsutstyr<br />
som er angitt i en godkjent plan, som ikke skal gjennomføres med mindre de relevante endringene av planen<br />
er godkjent av myndigheten. Slike endringer skal være minst like effektive som de tiltakene som er fastsatt i<br />
kapittel XI-2 og i denne delen av regelverket.<br />
9.5.1 Den typen endringer av fartøyets sikkerhetsplan eller av sikkerhetsutstyr som er uttrykkelig godkjent av<br />
myndigheten i henhold til avsnitt 9.5, skal dokumenteres på en slik måte at godkjenningen framgår tydelig.<br />
Denne godkjenningen skal være tilgjengelig om bord og skal framlegges sammen med det internasjonale<br />
sikkerhetssertifikatet for fartøyer (eller det midlertidige internasjonale sikkerhetssertifikatet for fartøyer).<br />
Dersom disse endringene er midlertidige, er det ikke lenger nødvendig å oppbevare denne dokumentasjonen<br />
om bord på fartøyet, når de opprinnelige godkjente tiltakene er gjeninnført.<br />
9.6 Planen kan oppbevares i elektronisk format. I så fall skal den beskyttes av framgangsmåter som har til hensikt<br />
å hindre ulovlig sletting, ødeleggelse eller endring av den.<br />
9.7 Planen skal beskyttes mot ulovlig tilgang eller videreformidling.<br />
9.8 Fartøyets sikkerhetsplaner er ikke underlagt inspeksjon av tjenestemenn som har behørig fullmakt fra en<br />
avtalestat til å gjennomføre kontroll- og overholdelsestiltak i samsvar med regel XI-2/9, bortsett fra i tilfeller<br />
angitt i avsnitt 9.8.1.<br />
9.8.1 Dersom tjenestemennene med behørig fullmakt fra en avtalestat har begrunnet mistanke om at fartøyet<br />
ikke oppfyller kravene i kapittel XI-2 eller i del A av dette regelverket, og den eneste måten å<br />
bekrefte eller korrigere den manglende oppfyllelsen på, er å gjennomgå de relevante kravene i fartøyets<br />
sikkerhetsplan, kan begrenset tilgang til de særlige delene av planen knyttet til manglende oppfyllelse,<br />
tillates i særlige tilfeller, men bare med samtykke fra avtalestaten eller skipsføreren med ansvar for<br />
det berørte fartøyet. Imidlertid skal bestemmelsene i planen som vedrører avsnitt 9.4 underavsnitt<br />
.2, .4, .5, .7, .15, .17 og .18 i denne delen av regelverket, betraktes som fortrolige opplysninger, som<br />
ikke kan underlegges inspeksjon med mindre de berørte avtalestatene har inngått avtale om det.<br />
10 FORTEGNELSER<br />
10.1 Fortegnelser over følgende typer virksomhet som omhandles av fartøyets sikkerhetsplan, skal oppbevares<br />
om bord i minst det minste tidsrommet som er angitt av myndigheten, samtidig som det tas hensyn til<br />
bestemmelsene i regel XI-2/9.2.3:<br />
.1 opplæring, trening og øvelser,<br />
.2 sikkerhetstrusler og sikkerhetshendelser,<br />
.3 brudd på sikkerheten,<br />
.4 endringer i beredskapsnivået,<br />
.5 kommunikasjon som gjelder fartøyets direkte sikkerhet, slik som spesifikke trusler mot fartøyet eller<br />
havneanleggene der fartøyet er eller har vært,<br />
.6 interne kontroller og revisjoner av sikkerhetsvirksomhet,<br />
.7 periodisk revisjon av fartøyets sårbarhetsvurdering,<br />
.8 periodisk revisjon av fartøyets sikkerhetsplan,<br />
.9 gjennomføring av eventuelle endringer i planen, og<br />
.10 vedlikehold, kalibrering og prøving av eventuelt sikkerhetsutstyr som finnes om bord, herunder prøving<br />
av fartøyets terroralarmsystem.<br />
10.2 Fortegnelsene skal føres på fartøyets arbeidsspråk. Dersom språket eller språkene som brukes ikke er engelsk,<br />
fransk eller spansk, skal det foreligge en oversettelse på ett av disse språkene.<br />
10.3 Fortegnelsene kan oppbevares i elektronisk format. I så fall skal de beskyttes av framgangsmåter som har til<br />
hensikt å hindre ulovlig sletting, ødeleggelse eller endring av dem.<br />
10.4 Fortegnelsene skal beskyttes mot ulovlig tilgang eller videreformidling.
Nr. 10/380 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
11 REDERIETS SIKKERHETSOFFISER<br />
11.1 Rederiet skal utpeke en sikkerhetsoffiser. Den personen som er utpekt til rederiets sikkerhetsoffiser, kan<br />
fungere som rederiets sikkerhetsoffiser for ett eller flere fartøyer, avhengig av antallet eller typene av fartøyer<br />
som rederiet driver, forutsatt at det går klart fram hvilke fartøyer denne personen har ansvaret for. Et rederi<br />
kan, avhengig av antallet eller typene av fartøyer som det driver, utpeke flere personer som sikkerhetsoffiserer,<br />
forutsatt at det går klart fram hvilke fartøyer hver person har ansvaret for.<br />
11.2 I tillegg til de oppgavene og ansvarsområdene som er angitt på annet sted i denne delen av regelverket, skal<br />
oppgavene og ansvarsområdene til rederiets sikkerhetsoffiser omfatte, men ikke begrenses til, følgende:<br />
.1 informere om den graden av trusler som fartøyet sannsynligvis vil risikere å møte, ved hjelp av<br />
hensiktsmessige sårbarhetsvurderinger og andre relevante opplysninger,<br />
.2 sørge for at det gjennomføres sårbarhetsvurderinger av fartøyet,<br />
.3 sørge for at det utarbeides en sikkerhetsplan for fartøyet, at den innleveres til godkjenning og at den<br />
deretter gjennomføres og ajourføres,<br />
.4 sørge for at fartøyets sikkerhetsplan endres etter behov, for å utbedre mangler og oppfylle sikkerhetskravene<br />
for det enkelte fartøy,<br />
.5 tilrettelegge for interne kontroller og revisjoner av sikkerhetsvirksomhet,<br />
.6 tilrettelegge for myndighetens eller den anerkjente sikkerhetsorganisasjonens første og etterfølgende<br />
kontroller av fartøyet,<br />
.7 sørge for at mangler og manglende samsvar som oppdages under interne kontroller, periodiske revisjoner,<br />
sikkerhetsinspeksjoner og kontroll av overholdelse av kravene, raskt tas hånd om og utbedres,<br />
.8 styrke aktsomheten og aktpågivenheten når det gjelder sikkerhet,<br />
.9 sørge for at besetningsmedlemmene som har ansvar for fartøyets sikkerhet, får tilstrekkelig opplæring,<br />
.10 sikre effektiv kommunikasjon og samarbeid mellom fartøyets sikkerhetsoffiser og havneanleggets<br />
relevante sikkerhetsansvarlige,<br />
.11 sikre samsvar mellom de forskjellige sikkerhetskravene,<br />
.12 sørge for at dersom sikkerhetsplanene for søsterfartøyet eller hele flåten benyttes, gjenspeiler planen for<br />
hvert enkelt fartøy de fartøyspesifikke opplysningene nøyaktig, og<br />
.13 sørge for at eventuelle alternative eller tilsvarende ordninger som er godkjent for<br />
et bestemt fartøy eller en bestemt gruppe av fartøyer, gjennomføres og ajourføres.<br />
12 FARTØYETS SIKKERHETSOFFISER<br />
12.1 Det skal utpekes en sikkerhetsoffiser om bord på hvert fartøy.<br />
12.2 I tillegg til de oppgavene og ansvarsområdene som er angitt på annet sted i denne delen av regelverket, skal<br />
oppgavene og ansvarsområdene til fartøyets sikkerhetsoffiser omfatte, men ikke begrenses til, følgende:<br />
.1 utføre regelmessige sikkerhetsinspeksjoner av fartøyet for å sikre at hensiktsmessige sikkerhetstiltak<br />
opprettholdes,<br />
.2 ajourføre og overvåke gjennomføringen av fartøyets sikkerhetsplan, herunder eventuelle endringer i<br />
planen,<br />
.3 samordne de sikkerhetsmessige aspektene ved håndteringen av last og skipsforsyninger med andre<br />
besetningsmedlemmer og med relevante sikkerhetsansvarlige for havneanlegget,<br />
.4 foreslå endringer i fartøyets sikkerhetsplan,<br />
.5 underrette rederiets sikkerhetsoffiser om eventuelle mangler og manglende samsvar som oppdages<br />
under interne kontroller, periodiske revisjoner, sikkerhetsinspeksjoner og kontroll av overholdelse samt<br />
gjennomføring av korrigerende tiltak,<br />
.6 styrke aktsomheten og aktpågivenheten når det gjelder sikkerhet om bord,
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/381<br />
.7 sørge for at besetningsmedlemmene som har ansvar for fartøyssikkerhet, ved behov får tilstrekkelig<br />
opplæring,<br />
.8 rapportere alle sikkerhetshendelser,<br />
.9 samordne gjennomføringen av fartøyets sikkerhetsplan med rederiets sikkerhetsoffiser og den relevante<br />
sikkerhetsansvarlige for havneanlegget, og<br />
.10 sørge for at eventuelt sikkerhetsutstyr brukes, prøves, kalibreres og vedlikeholdes korrekt.<br />
13 OPPLÆRING, TRENING OG ØVELSER I FORBINDELSE MED SIKKERHET FOR FARTØYER<br />
13.1 Rederiets sikkerhetsoffiser og vedkommende landbasert personell skal ha nødvendig kunnskap og skal ha fått<br />
opplæring, samtidig som det tas hensyn til veiledningen som gis i del B av dette regelverket.<br />
13.2 Fartøyets sikkerhetsoffiser skal ha nødvendig kunnskap og skal ha fått opplæring, samtidig som det tas hensyn<br />
til veiledningen som gis i del B av dette regelverket.<br />
13.3 Besetningsmedlemmer som har særlige sikkerhetsmessige oppgaver og ansvarsområder, skal forstå det<br />
ansvaret de har for fartøyets sikkerhet som beskrevet i fartøyets sikkerhetsplan, og skal ha tilstrekkelig<br />
kunnskap og evne til å utføre de oppgavene de er blitt tildelt, samtidig som det tas hensyn til veiledningen<br />
som gis i del B av dette regelverket.<br />
13.4 For å sikre at fartøyets sikkerhetsplan gjennomføres på en effektiv måte, skal det gjennomføres øvelser med<br />
jevne mellomrom, idet det tas hensyn til type fartøy, endringer i fartøyets besetning, havneanlegg som skal<br />
anløpes og andre relevante omstendigheter, samtidig som det tas hensyn til veiledningen som gis i del B av<br />
dette regelverket.<br />
13.5 Rederiets sikkerhetsoffiser skal sikre en effektiv samordning og gjennomføring av fartøyenes sikkerhetsplaner ved å<br />
delta i øvelser med jevne mellomrom, samtidig som det tas hensyn til veiledningen som gis i del B av dette regelverket.<br />
14 SIKKERHET FOR HAVNEANLEGG<br />
14.1 Et havneanlegg skal treffe tiltak som tilsvarer beredskapsnivåene fastsatt av den avtalestaten på hvis territorium<br />
det ligger. Det skal anvendes sikkerhetstiltak og sikkerhetsprosedyrer ved havneanlegget som forårsaker minst<br />
mulig forstyrrelser eller forsinkelser for passasjerer, fartøyer, fartøyers besetning og besøkende, samt for varer<br />
og tjenester.<br />
14.2 På beredskapsnivå 1 skal følgende typer virksomhet utføres gjennom hensiktsmessige tiltak i alle havneanlegg,<br />
samtidig som det tas hensyn til veiledningen som gis i del B av dette regelverket, for å identifisere og treffe<br />
forebyggende tiltak mot sikkerhetshendelser:<br />
.1 sørge for at alle oppgaver knyttet til havneanleggets sikkerhet utføres,<br />
.2 kontrollere adgangen til havneanlegget,<br />
.3 overvåke havneanlegget, herunder ankerplasser og fortøyningsområder,<br />
.4 overvåke adgangsbegrensende områder for å sikre at bare godkjente personer har adgang til disse,<br />
.5 føre tilsyn med håndteringen av last,<br />
.6 føre tilsyn med håndteringen av skipsforsyninger, og<br />
.7 sørge for at sikkerhetskommunikasjonssystemet er raskt tilgjengelig.<br />
14.3 På beredskapsnivå 2 skal ytterligere beskyttelsestiltak som er angitt i havneanleggets sikkerhetsplan,<br />
gjennomføres for hver type virksomhet som er beskrevet i avsnitt 14.2, samtidig som det tas hensyn til<br />
veiledningen som gis i del B av dette regelverket.<br />
14.4 På beredskapsnivå 3 skal ytterligere, særlige beskyttelsestiltak som er angitt i havneanleggets sikkerhetsplan,<br />
gjennomføres for hver type virksomhet som er beskrevet i avsnitt 14.2, samtidig som det tas hensyn til<br />
veiledningen som gis i del B av dette regelverket.<br />
14.4.1 I tillegg skal havneanlegg på beredskapsnivå 3 reagere på og gjennomføre alle sikkerhetsinstruksjoner gitt av<br />
den avtalestaten på hvis territorium havneanlegget ligger.
Nr. 10/382 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
14.5 Når en sikkerhetsansvarlig for et havneanlegg informeres om at et fartøy har problemer med å oppfylle<br />
kravene i kapittel XI-2 eller i denne delen, eller med å gjennomføre de relevante tiltakene og prosedyrene<br />
som er beskrevet i fartøyets sikkerhetsplan, og i tilfelle beredskapsnivå 3 innføres som følge av<br />
sikkerhetsinstruksjoner gitt av den avtalestaten på hvis territorium havneanlegget ligger, skal havneanleggets<br />
sikkerhetsansvarlige og fartøyets sikkerhetsoffiser holde kontakt med hverandre og samordne hensiktsmessige<br />
tiltak.<br />
14.6 Når en sikkerhetsansvarlig for et havneanlegg informeres om at et fartøy har et beredskapsnivå som er høyere enn det<br />
som gjelder for havneanlegget, skal den sikkerhetsansvarlige for havneanlegget rapportere dette til vedkommende<br />
myndighet, ta kontakt med fartøyets sikkerhetsoffiser og ved behov samordne hensiktsmessige tiltak.<br />
15 SÅRBARHETSVURDERING AV HAVNEANLEGG<br />
15.1 Sårbarhetsvurderingen av et havneanlegg er en vesentlig og integrert del av prosessen med å utarbeide og<br />
ajourføre et havneanleggs sikkerhetsplan.<br />
15.2 Sårbarhetsvurderingen av havneanlegget skal utføres av den avtalestaten på hvis territorium havneanlegget<br />
ligger. En avtalestat kan gi en anerkjent sikkerhetsorganisasjon myndighet til å utføre sårbarhetsvurderingen<br />
for et bestemt havneanlegg som ligger på dens territorium.<br />
15.2.1 Når sårbarhetsvurderingen av havneanlegget er utført av en anerkjent sikkerhetsorganisasjon, skal den<br />
avtalestaten på hvis territorium havneanlegget ligger, gjennomgå og godkjenne vurderingen med hensyn til<br />
samsvar med dette avsnittet.<br />
15.3 Personene som utfører vurderingen, skal ha tilstrekkelige kvalifikasjoner til å vurdere sikkerheten for et<br />
havneanlegg i samsvar med dette avsnittet, samtidig som det tas hensyn til veiledningen som gis i del B av<br />
dette regelverket.<br />
15.4 Sårbarhetsvurderingen av havneanlegget skal revideres og ajourføres regelmessig, idet det tas hensyn til<br />
endringer med hensyn til trusler og/eller mindre endringer i havneanlegget, og den skal alltid revideres og<br />
ajourføres når det foretas større endringer i havneanlegget.<br />
15.5 Sårbarhetsvurderingen av havneanlegget skal minst omfatte følgende elementer:<br />
.1 identifisering og vurdering av viktige eiendeler og infrastruktur som det er viktig å beskytte,<br />
.2 identifisering av mulige trusler mot eiendelene og infrastrukturen og sannsynligheten for at de skal<br />
oppstå, med det formål å fastsette og prioritere sikkerhetstiltakene,<br />
.3 identifisering, utvelging og prioritering av mottiltak og endringer av framgangsmåter, og hvor effektive<br />
disse er for å redusere sårbarheten, og<br />
.4 identifisering av svakheter, herunder menneskelige faktorer, i infrastrukturen, politikken og<br />
framgangsmåtene.<br />
15.6 Avtalestatene kan tillate at en sårbarhetsvurdering for havneanlegg omfatter mer enn ett havneanlegg, dersom<br />
operatøren, beliggenheten, driften, utstyret og utformingen av disse havneanleggene er like. Avtalestater som<br />
tillater en slik ordning, skal gi IMO nærmere opplysninger om dette.<br />
15.7 Når sårbarhetsvurderingen av havneanlegget er gjennomført, skal det utarbeides en rapport som består av et<br />
sammendrag av hvordan vurderingen ble utført, en beskrivelse av hvert enkelt sårbart punkt som ble funnet<br />
under vurderingen, og en beskrivelse av de mottiltakene som kan brukes til å rette på hvert sårbart punkt.<br />
Rapporten skal beskyttes mot ulovlig tilgang eller videreformidling.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/383<br />
16 SIKKERHETSPLAN FOR HAVNEANLEGG<br />
16.1 På grunnlag av en sårbarhetsvurdering for hvert enkelt havneanlegg skal det utarbeides og ajourføres<br />
en sikkerhetsplan for havneanlegg som omfatter kontakt mellom fartøy og havn. Planen skal inneholde<br />
bestemmelser om de tre beredskapsnivåene som er definert i denne delen av regelverket.<br />
16.1.1 Med forbehold for bestemmelsene i avsnitt 16.2, kan en anerkjent sikkerhetsorganisasjon utarbeide<br />
sikkerhetsplanen for et bestemt havneanlegg.<br />
16.2 Sikkerhetsplanen for havneanlegget skal godkjennes av den avtalestaten på hvis territorium havneanlegget<br />
ligger.<br />
16.3 En slik plan skal utarbeides samtidig som det tas hensyn til veiledningen som gis i del B av dette regelverket,<br />
og den skal utarbeides på havneanleggets arbeidsspråk. Planen skal minst omfatte følgende:<br />
.1 tiltak rettet mot å hindre at våpen, farlige stoffer og anordninger beregnet til bruk mot personer, fartøyer<br />
eller havner, og som det ikke er tillatt å frakte, bringes inn på havneanlegget eller om bord på et fartøy,<br />
.2 tiltak beregnet på å hindre ulovlig adgang til havneanlegget, til fartøyer fortøyd ved anlegget og til<br />
adgangsbegrensede områder ved anlegget,<br />
.3 framgangsmåter for å reagere på sikkerhetstrusler eller brudd på sikkerheten, herunder bestemmelser for<br />
å opprettholde kritiske funksjoner på havneanlegget eller ved kontakt mellom fartøy og havn,<br />
.4 framgangsmåter for å reagere på eventuelle sikkerhetsinstruksjoner som den avtalestaten på hvis<br />
territorium havneanlegget ligger, kan gi på beredskapsnivå 3,<br />
.5 framgangsmåter for evakuering i tilfelle sikkerhetstrusler eller brudd på sikkerheten,<br />
.6 oppgaver for havneanleggets personell som er tildelt ansvar for sikkerhet, og for annet personell ved<br />
anlegget med hensyn til sikkerhet,<br />
.7 framgangsmåter for samspill med fartøyenes virksomhet knyttet til sjøfartssikkerhet,<br />
.8 framgangsmåter for den periodiske revisjonen og ajourføringen av planen,<br />
.9 framgangsmåter for rapportering av sikkerhetshendelser,<br />
.10 identifisering av havneanleggets sikkerhetsansvarlige, herunder opplysninger for kontakt 24 timer i<br />
døgnet,<br />
.11 tiltak for å beskytte opplysningene i planen,<br />
.12 tiltak som effektivt skal sikre last og utstyr til håndtering av last ved havneanlegget,<br />
.13 framgangsmåter for kontroll av havneanleggets sikkerhetsplan,<br />
.14 framgangsmåter for å reagere i tilfelle terroralarmsystemet på et fartøy ved havneanlegget aktiveres, og<br />
.15 framgangsmåter for å tilrettelegge for landlov for fartøyenes besetninger eller utskiftning av besetninger,<br />
samt adgang for besøkende til fartøyer, herunder representanter for velferds- og arbeidsorganisasjoner for<br />
sjøfolk.<br />
16.4 Personell som utfører interne kontroller av sikkerhetsvirksomhet angitt i planen eller vurderer gjennomføringen<br />
av slik virksomhet, skal være uavhengig av den virksomheten som kontrolleres, med mindre dette er upraktisk<br />
på grunn av havneanleggets størrelse eller type.<br />
16.5 Sikkerhetsplanen for havneanlegget kan kombineres med eller være en del av havnens sikkerhetsplan eller<br />
andre planer eller beredskapsplaner for havnen.<br />
16.6 Den avtalestaten på hvis territorium havneanlegget ligger, skal beslutte hvilke endringer i sikkerhetsplanen<br />
for havneanlegget som ikke skal gjennomføres med mindre de relevante endringene i planen er godkjent av<br />
denne staten.<br />
16.7 Planen kan oppbevares i elektronisk format. I så fall skal den beskyttes av framgangsmåter som har til hensikt<br />
å hindre ulovlig sletting, ødeleggelse eller endring av den.
Nr. 10/384 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
16.8 Planen skal beskyttes mot ulovlig tilgang eller videreformidling.<br />
16.9 Avtalestatene kan tillate at en sikkerhetsplan omfatter mer enn ett havneanlegg dersom<br />
operatøren, beliggenheten, driften, utstyret og utformingen av disse havneanleggene er like.<br />
Avtalestater som tillater en slik alternativ ordning, skal gi IMO nærmere opplysninger om dette.<br />
17 HAVNEANLEGGETS SIKKERHETSANSVARLIGE<br />
17.1 Det skal utpekes en sikkerhetsansvarlig for hvert havneanlegg. En person kan utpekes til sikkerhetsansvarlig<br />
for ett eller flere havneanlegg.<br />
17.2 I tillegg til de oppgavene og ansvarsområdene som er angitt på annet sted i denne delen av regelverket, skal<br />
oppgavene og ansvarsområdene til havneanleggets sikkerhetsansvarlige omfatte, men ikke begrenses til,<br />
følgende:<br />
.1 utføre en innledende, omfattende sikkerhetsundersøkelse av havneanlegget, samtidig som det tas hensyn<br />
til den relevante sårbarhetsvurderingen for havneanlegget,<br />
.2 sørge for utarbeidelse og ajourføring av havneanleggets sikkerhetsplan,<br />
.3 gjennomføre og iverksette havneanleggets sikkerhetsplan,<br />
.4 utføre regelmessige sikkerhetsinspeksjoner av havneanlegget for å sikre at hensiktsmessige sikkerhetstiltak<br />
videreføres,<br />
.5 anbefale og eventuelt innarbeide endringer i havneanleggets sikkerhetsplan for å utbedre mangler og<br />
ajourføre planen for å ta hensyn til relevante endringer i havneanlegget,<br />
.6 styrke aktsomheten og aktpågivenheten til havneanleggets personell når det gjelder sikkerhet,<br />
.7 sørge for at personell med ansvar for havneanleggets sikkerhet, får tilstrekkelig opplæring,<br />
.8 rapportere til vedkommende myndigheter og registrere hendelser som truer havneanleggets sikkerhet,<br />
.9 samordne gjennomføringen av havneanleggets sikkerhetsplan med rederiets og fartøyenes<br />
sikkerhetsoffiserer,<br />
.10 sørge for nødvendig samordning med sikkerhetstjenestene,<br />
.11 sørge for at standardene for personell med ansvar for havneanleggets sikkerhet, oppfylles,<br />
.12 sørge for at eventuelt sikkerhetsutstyr brukes, prøves, kalibreres og vedlikeholdes korrekt, og<br />
.13 etter anmodning bistå fartøyets sikkerhetsoffiser med å bekrefte identiteten til de personene som ønsker<br />
å gå om bord på fartøyet.<br />
17.3 Havneanleggets sikkerhetsansvarlige skal gis den støtten som er nødvendig for å oppfylle oppgavene<br />
og ansvarsområdene som vedkommende pålegges gjennom kapittel XI-2 og denne delen av regelverket.<br />
18 OPPLÆRING, TRENING OG ØVELSER I FORBINDELSE MED SIKKERHET FOR HAVNEANLEGG<br />
18.1 Havneanleggets sikkerhetsansvarlige og vedkommende personell med ansvar for anleggets sikkerhet skal ha<br />
nødvendig kunnskap og skal ha fått opplæring, samtidig som det tas hensyn til veiledningen som gis i del B<br />
av dette regelverket.<br />
18.2 Personell ved havneanlegget som har særlige sikkerhetsmessige oppgaver, skal forstå de oppgavene og det<br />
ansvaret de har for havneanleggets sikkerhet som beskrevet i havneanleggets sikkerhetsplan, og skal ha<br />
tilstrekkelig kunnskap og evne til å utføre de oppgavene de er blitt tildelt, samtidig som det tas hensyn til<br />
veiledningen som gis i del B av dette regelverket.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/385<br />
18.3 For å sikre at havneanleggets sikkerhetsplan gjennomføres på en effektiv måte, skal det gjennomføres øvelser<br />
med jevne mellomrom, idet det tas hensyn til de forskjellige funksjonene ved havneanlegget, endringer i<br />
personell ved havneanlegget, type fartøy som havneanlegget betjener, og andre relevante omstendigheter,<br />
samtidig som det tas hensyn til veiledningen som gis i del B av dette regelverket.<br />
18.4 Havneanleggets sikkerhetsansvarlige skal sikre en effektiv samordning og gjennomføring<br />
av sikkerhetsplanen for havneanlegget ved å delta i øvelser med jevne mellomrom,<br />
samtidig som det tas hensyn til veiledningen som gis i del B av dette regelverket.<br />
19 KONTROLL OG SERTIFISERING AV FARTØYER<br />
19.1 Kontroll<br />
19.1.1 Hvert fartøy som denne delen av regelverket får anvendelse på, skal underlegges følgende kontroller:<br />
.1 en førstegangskontroll før fartøyet settes i drift eller før sertifikatet som kreves i henhold til avsnitt 19.2,<br />
utstedes for første gang, som skal omfatte en komplett kontroll av dets sikkerhetssystem og alt tilhørende<br />
sikkerhetsutstyr som omfattes av de relevante bestemmelsene i kapittel XI-2, denne delen av regelverket<br />
og den godkjente sikkerhetsplanen for fartøyet. Denne kontrollen skal sikre at fartøyets sikkerhetssystem<br />
og tilhørende sikkerhetsutstyr fullt ut oppfyller de gjeldende kravene i kapittel XI-2 og denne delen av<br />
regelverket, samt at det er i tilfredsstillende stand og egner seg til den driften som fartøyet er beregnet<br />
på,<br />
.2 en fornyet kontroll med mellomrom som fastsettes av myndigheten, men som ikke må overstige fem<br />
år, unntatt når avsnitt 19.3 får anvendelse. Denne kontrollen skal sikre at fartøyets sikkerhetssystem og<br />
alt tilhørende sikkerhetsutstyr fullt ut oppfyller de gjeldende kravene i kapittel XI-2, denne delen av<br />
regelverket og den godkjente sikkerhetsplanen for fartøyet, samt at det er i tilfredsstillende stand og egner<br />
seg til den driften som fartøyet er beregnet på,<br />
.3 minst én mellomliggende kontroll. Dersom det bare gjennomføres én mellomliggende kontroll, skal den<br />
finne sted mellom andre og tredje årsdag for sertifikatet som definert i regel I/2 n). Den mellomliggende<br />
kontrollen skal omfatte inspeksjon av fartøyets sikkerhetssystem og alt tilhørende sikkerhetsutstyr<br />
for å sikre at det fortsatt er i tilfredsstillende stand for den driften som fartøyet er beregnet på. Slike<br />
mellomliggende kontroller skal påtegnes på sertifikatet,<br />
.4 eventuelle ytterligere kontroller som fastsettes av myndigheten.<br />
19.1.2 Kontrollene av fartøyene skal utføres av tjenestemenn fra myndigheten. Myndigheten kan imidlertid overlate<br />
kontrollene til en anerkjent sikkerhetsorganisasjon som nevnt i regel XI-2/1.<br />
19.1.3 I alle tifeller skal den berørte myndigheten fullt ut garantere at kontrollen er fullstendig og effektiv, og skal<br />
påta seg å treffe de nødvendige tiltakene for å oppfylle denne forpliktelsen.<br />
19.1.4 Fartøyets sikkerhetssystem og alt tilhørende sikkerhetsutstyr skal etter kontroll vedlikeholdes slik at det<br />
er i samsvar med bestemmelsene i regel XI-2/4.2 og XI-2/6, denne delen av regelverket og den godkjente<br />
sikkerhetsplanen for fartøyet. Når kontrollen i henhold til avsnitt 19.1.1 er utført, skal det ikke foretas<br />
noen endringer av fartøyets sikkerhetssystem, i noe tilhørende sikkerhetsutstyr eller i den godkjente<br />
sikkerhetsplanen for fartøyet uten at dette er blitt godkjent av myndigheten.<br />
19.2 Utstedelse eller påtegning av sertifikater<br />
19.2.1 Et internasjonalt sikkerhetssertifikat for fartøyer skal utstedes etter førstegangskontroll eller fornyet kontroll<br />
i samsvar med bestemmelsene i avsnitt 19.1.<br />
19.2.2 Dette sertifikatet skal utstedes eller påtegnes av enten myndigheten eller av en anerkjent sikkerhetsorganisasjon<br />
som handler på vegne av myndigheten.<br />
19.2.3 En annen avtalestat kan, på anmodning fra myndigheten, sørge for at fartøyet kontrolleres. Dersom staten<br />
er forvisset om at bestemmelsene i avsnitt 19.1.1 er oppfylt, skal den utstede eller tillate utstedelsen av et<br />
internasjonalt sikkerhetssertifikat for fartøyer, og når det er relevant, påtegne eller tillate påtegning av dette<br />
sertifikatet for fartøyet, i samsvar med dette regelverket.<br />
19.2.3.1 En kopi av sertifikatet og en kopi av kontrollrapporten skal så snart som mulig oversendes til den myndigheten<br />
som ber om det.
Nr. 10/386 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
19.2.3.2 Sertifikater som utstedes på denne måten, skal inneholde en erklæring om at de er utstedt etter anmodning<br />
fra myndigheten. De skal ha samme virkning og skal anerkjennes på samme måte som sertifikatet utstedt i<br />
henhold til avsnitt 19.2.2.<br />
19.2.4 Det internasjonale sikkerhetssertifikatet for fartøyer skal utarbeides i et format som svarer til modellen i<br />
vedlegget til dette regelverket. Dersom språket som brukes ikke er engelsk, fransk eller spansk, skal teksten<br />
omfatte en oversettelse på ett av disse språkene.<br />
19.3 Sertifikatets varighet og gyldighet<br />
19.3.1 Et internasjonalt sikkerhetssertifikat for fartøyer skal utstedes for et tidsrom fastsatt av myndigheten, og dette<br />
tidsrommet skal ikke være lenger enn fem år.<br />
19.3.2 Når det utføres fornyet kontroll innen tre måneder før utløpsdatoen for det eksisterende sertifikatet, skal det<br />
nye sertifikatet gjelde fra den datoen den fornyede kontrollen utføres, til en dato som ikke er senere enn fem<br />
år fra utløpsdatoen for det eksisterende sertifikatet.<br />
19.3.2.1 Når det utføres fornyet kontroll etter utløpsdatoen for det eksisterende sertifikatet, skal det nye sertifikatet<br />
gjelde fra den datoen den fornyede kontrollen utføres, til en dato som ikke er senere enn fem år fra<br />
utløpsdatoen for det eksisterende sertifikatet.<br />
19.3.2.2 Når det utføres fornyet kontroll mer enn tre måneder før utløpsdatoen for det eksisterende sertifikatet, skal<br />
det nye sertifikatet gjelde fra den datoen den fornyede kontrollen utføres, til en dato som ikke er senere enn<br />
fem år fra den datoen den fornyede kontrollen ble utført.<br />
19.3.3 Dersom et sertifikat utstedes for et tidsrom på mindre enn fem år, kan myndigheten forlenge sertifikatets<br />
gyldighet ut over utløpsdatoen til det lengste tidsrommet som er angitt i avsnitt 19.3.1, forutsatt at kontrollene<br />
nevnt i avsnitt 19.1.1 og som gjelder når et sertifikat utstedes for et tidsrom på fem år, er gjennomført.<br />
19.3.4 Dersom det er utført fornyet kontroll og et nytt sertifikat ikke kan utstedes eller plasseres om bord på fartøyet før<br />
utløpsdatoen for det eksisterende sertifikatet, kan myndigheten eller den anerkjente sikkerhetsorganisasjonen<br />
som handler på vegne av myndigheten, påtegne det eksisterende sertifikatet, og dette sertifikatet skal godtas<br />
som gyldig i et ytterligere tidsrom som ikke skal være lenger enn fem måneder fra utløpsdatoen.<br />
19.3.5 Dersom et fartøy på det tidspunktet dets sertifikat utløper, ikke befinner seg i en havn der fartøyet skal<br />
kontrolleres, kan myndigheten forlenge sertifikatets gyldighetstid, men denne forlengelsen skal bare gis for<br />
å gjøre det mulig for fartøyet å fullføre sin reise til den havnen der det skal kontrolleres, og da bare i tilfeller<br />
der det synes rett og rimelig. Ingen sertifikater skal forlenges med mer enn tre måneder, og et fartøy som har<br />
fått forlengelse, kan ikke etter ankomst i den havnen der det skal kontrolleres, i kraft av forlengelsen forlate<br />
denne havnen uten å ha fått et nytt sertifikat. Når den fornyede kontrollen er utført, skal det nye sertifikatet<br />
være gyldig til en dato som ikke er senere enn fem år fra den utløpsdatoen det eksisterende sertifikatet hadde<br />
før forlengelsen ble gitt.<br />
19.3.6 Et sertifikat utstedt til et fartøy i trafikk på korte ruter, som ikke er blitt forlenget i henhold til foregående<br />
bestemmelser i dette avsnittet, kan forlenges av myndigheten i et tidsrom på opp til én måned fra den<br />
utløpsdatoen som er angitt på sertifikatet. Når den fornyede kontrollen er utført, skal det nye sertifikatet være<br />
gyldig til en dato som ikke er senere enn fem år fra den utløpsdatoen det eksisterende sertifikatet hadde før<br />
forlengelsen ble gitt.<br />
19.3.7 Dersom det er utført en mellomliggende kontroll innenfor det tidsrommet som er angitt i avsnitt 19.1.1,<br />
gjelder følgende:<br />
.1 utløpsdatoen vist på sertifikatet, skal endres gjennom påtegning til en dato som ikke skal ligge mer enn<br />
tre år fram i tid enn den datoen da den mellomliggende kontrollen ble utført,<br />
.2 utløpsdatoen kan forbli uendret forutsatt at én eller flere ytterligere kontroller utføres, slik at de<br />
maksimale intervallene mellom kontrollene fastsatt i avsnitt 19.1.1, ikke overstiges.<br />
19.3.8 Et sertifikat som er utstedt i henhold til avsnitt 19.2, skal opphøre å gjelde:<br />
.1 dersom de relevante kontrollene ikke er utført innenfor tidsrommene angitt i avsnitt 19.1.1,<br />
.2 dersom sertifikatet ikke er påtegnet i samsvar med avsnitt 19.1.1.3 og 19.3.7.1, når dette er relevant,<br />
.3 når et rederi påtar seg ansvaret for driften av et fartøy som ikke tidligere er blitt drevet av dette rederiet,<br />
og<br />
.4 ved overføring av fartøyet til en annen stats flagg.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/387<br />
19.3.9 Når det gjelder:<br />
.1 overføring av et fartøy til en annen avtalestats flagg, skal den avtalestaten hvis flagg fartøyet tidligere<br />
seilte under, så snart som mulig oversende til den myndigheten som mottar fartøyet, kopier av eller<br />
alle opplysninger knyttet til det internasjonale sikkerhetssertifikatet for fartøyer som fartøyet hadde før<br />
overføringen, og kopier av tilgjengelige kontrollrapporter, eller<br />
.2 et rederi som påtar seg ansvaret for driften av et fartøy som ikke tidligere er blitt drevet av dette<br />
rederiet, skal det tidligere rederiet så snart som mulig oversende til det mottakende rederiet kopier av<br />
alle opplysninger knyttet til det internasjonale sikkerhetssertifikatet for fartøyer, eller tilrettelegge for<br />
kontrollene beskrevet i avsnitt 19.4.2.<br />
19.4 midlertidig sertifisering<br />
19.4.1 Sertifikatene angitt i avsnitt 19.2, skal utstedes bare når den myndigheten som utsteder dem, er fullstendig<br />
forvisset om at fartøyet oppfyller kravene i avsnitt 19.1. Etter 1. juli 2004 kan imidlertid myndigheten når det<br />
gjelder:<br />
.1 et fartøy som mangler sertifikat når det leveres eller før det tas i bruk eller på nytt tas i bruk,<br />
.2 overføring av et fartøy fra en avtalestats flagg til en annen avtalestats flagg,<br />
.3 overføring av et fartøy til en avtalestats flagg fra en annen ikke-avtalestats flagg, eller<br />
.4 et rederi som påtar seg ansvaret for driften av et fartøy som ikke tidligere er blitt drevet av dette<br />
rederiet,<br />
til sertifikatet som er nevnt i avsnitt 19.2, utstedes, sørge for at det utstedes et midlertidig internasjonalt<br />
sikkerhetssertifikat i et format som svarer til modellen i vedlegget til denne delen av regelverket.<br />
19.4.2 Et midlertidig internasjonalt sikkerhetssertifikat for fartøyer skal bare utstedes når myndigheten eller en<br />
anerkjent sikkerhetsorganisasjon på vegne av myndigheten har kontrollert at:<br />
.1 den sårbarhetsvurderingen av fartøyet som kreves i denne delen av regelverket, er utført,<br />
.2 en kopi av fartøyets sikkerhetsplan, som oppfyller kravene i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket,<br />
finnes om bord, er blitt framlagt for gjennomgåelse og godkjenning, og gjennomføres på fartøyet,<br />
.3 fartøyet er utstyrt med et terroralarmsystem som oppfyller kravene i regel XI-2/6, dersom dette kreves,<br />
.4 rederiets sikkerhetsoffiser:<br />
.1 har sørget for følgende:<br />
.1 gjennomgåelse av fartøyets sikkerhetsplan for å sikre overholdelse av denne delen av regelverket,<br />
.2 at planen er blitt framlagt for godkjenning, og<br />
.3 at planen gjennomføres på fartøyet, og<br />
.2 har gjennomført de nødvendige tiltakene, herunder tiltak for trening, øvelser og interne kontroller, som<br />
har forvisset rederiets sikkerhetsoffiser om at fartøyet vil kunne gjennomføre den påkrevde kontrollen i<br />
samsvar med avsnitt 19.1.1.1, innen seks måneder,<br />
.5 det er truffet tiltak for å utføre de kontrollene som kreves i henhold til avsnitt 19.1.1.1,<br />
.6 skipsføreren, fartøyets sikkerhetsoffiser og andre besetningsmedlemmer med særlige sikkerhetsmessige<br />
oppgaver er kjent med sine oppgaver og sitt ansvar som fastsatt i denne delen av regelverket, og<br />
med de relevante bestemmelsene i fartøyets sikkerhetsplan som skal finnes om bord, og har fått slike<br />
opplysninger på arbeidsspråket til fartøyets besetning eller på språk som de forstår, og<br />
.7 fartøyets sikkerhetsoffiser oppfyller kravene i denne delen av regelverket.<br />
19.4.3 Et midlertidig internasjonalt sikkerhetssertifikat for fartøyer kan utstedes av myndigheten eller av en anerkjent<br />
sikkerhetsorganisasjon som har fullmakt til å handle på dens vegne.<br />
19.4.4 Et midlertidig internasjonalt sikkerhetssertifikat for fartøyer skal være gyldig i 6 måneder, eller inntil<br />
sertifikatet som kreves i henhold til avsnitt 19.2, utstedes, avhengig av hva som inntreffer først, og det kan<br />
ikke forlenges.
Nr. 10/388 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
19.4.5 En avtalestat skal ikke la et etterfølgende, midlertidig internasjonalt sikkerhetssertifikat utstedes til et fartøy,<br />
dersom én av fartøyets eller rederiets hensikter med å be om et slikt sertifikat, etter myndighetens eller den<br />
anerkjente sikkerhetsorganisasjonens skjønn er å unngå full oppfyllelse av kapittel XI-2 og denne delen av<br />
regelverket, ut over det tidsrommet som det første midlertidige sertifikatet gjelder i, som angitt i avsnitt<br />
19.4.4.<br />
19.4.6 Når det gjelder regel XI-2/9, kan avtalestatene, før de godtar et midlertidig internasjonalt sikkerhetssertifikat<br />
for fartøyer som et gyldig sertifikat, sikre at kravene i avsnitt 19.4.2.4-19.4.2.6 er oppfylt.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/389<br />
Tillegg til del A<br />
Tillegg 1<br />
Modell for internasjonalt sikkerhetssertifikat for fartøyer<br />
INTERNASJONALT SIKKERHETSSERTIFIKAT FOR FARTØYER<br />
(Offentlig stempel) (Stat)<br />
Sertifikat nr. ...............................................................................<br />
Utstedt i henhold til bestemmelsene i<br />
DET INTERNASJONALE REGELVERK FOR SIKKERHET FOR FARTØYER OG HAVNEANLEGG<br />
(ISPS-REGELVERKET)<br />
Etter fullmakt fra regjeringen i .............................................................................................................................................................................................<br />
(Statens navn)<br />
av ..........................................................................................................................................................................................................................................<br />
(Bemyndiget person eller organisasjon)<br />
Fartøyets navn: ...................................................................................................................................................................................................................<br />
Kjenningsnummer eller -bokstaver: .....................................................................................................................................................................................<br />
Hjemsted: ............................................................................................................................................................................................................................<br />
Fartøytype: ..........................................................................................................................................................................................................................<br />
Bruttotonnasje: ....................................................................................................................................................................................................................<br />
IMO-nummer: ......................................................................................................................................................................................................................<br />
Rederiets navn og adresse: ................................................................................................................................................................................................<br />
DET ATTESTERES:<br />
1
Nr. 10/390 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
PÅTEGNING VED MELLOMLIGGENDE KONTROLL<br />
DET ATTESTERES at det er utført en mellomliggende kontroll som foreskrevet i avsnitt 1
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/391<br />
YTTERLIGERE KONTROLL I SAMSVAR MED AVSNITT A/19.3.7.2 I ISPS-REGELVERKET<br />
DET ATTESTERES at det er utført en ytterligere kontroll som foreskrevet i avsnitt 1
Nr. 10/392 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
PÅTEGNING VED FORLENGELSE AV SERTIFIKATETS GYLDIGHET TIL FARTØYET ANLØPER KONTROLLHAVNEN, NÅR AVSNITT A/19.3.5<br />
I ISPS-REGELVERKET FÅR ANVENDELSE, ELLER I EN HENSTANDSPERIODE, NÅR AVSNITT A/19.3.6 I ISPS-REGELVERKET FÅR<br />
ANVENDELSE<br />
Dette sertifikatet skal i samsvar med avsnitt 1
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/393<br />
Tillegg 2<br />
Modell for midlertidig internasjonalt sikkerhetssertifikat for fartøyer<br />
MIDLERTIDIG INTERNASJONALT SIKKERHETSSERTIFIKAT FOR FARTØYER<br />
(Offentlig stempel) (Stat)<br />
Sertifikat nr. ...............................................................................<br />
Utstedt i henhold til bestemmelsene i<br />
DET INTERNASJONALE REGELVERK FOR SIKKERHET FOR FARTØYER OG HAVNEANLEGG<br />
(ISPS-REGELVERKET)<br />
Etter fullmakt fra regjeringen i .............................................................................................................................................................................................<br />
(Statens navn)<br />
av ..........................................................................................................................................................................................................................................<br />
(Bemyndiget person eller organisasjon)<br />
Fartøyets navn: ...................................................................................................................................................................................................................<br />
Kjenningsnummer eller -bokstaver: .....................................................................................................................................................................................<br />
Hjemsted: ............................................................................................................................................................................................................................<br />
Fartøytype: ..........................................................................................................................................................................................................................<br />
Bruttotonnasje: ....................................................................................................................................................................................................................<br />
IMO-nummer: ......................................................................................................................................................................................................................<br />
Rederiets navn og adresse: ................................................................................................................................................................................................<br />
Er dette et etterfølgende, midlertidig sertifikat? Ja/Nei( 1
Nr. 10/394 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDLEGG III<br />
«del b<br />
VEILEDNING Om BESTEmmELSENE I KAPITTEL XI-2 I VEDLEGGET TIL DEN INTERNASJONALE<br />
KONVENSJON Om SIKKERHET FOR mENNESKELIV TIL SJØS, 1974, mED ENDRINGER, OG DEL A<br />
AV DETTE REGELVERKET<br />
1. INNLEDNING<br />
Allment<br />
1.1 I innledningen til dette regelverket angis det at kapittel XI-2 og del A av dette regelverket utgjør den nye<br />
internasjonale rammen for tiltak som har som formål å styrke sjøfartssikkerheten, og som fartøyer og havneanlegg<br />
i samarbeid kan bruke for å påvise og hindre handlinger som truer sikkerheten i sjøtransportsektoren.<br />
1.2 I denne innledningen redegjøres det kort for de prosessene som er planlagt for å fastsette og gjennomføre<br />
de tiltakene og ordningene som er nødvendige for oppnå og opprettholde samsvar med bestemmelsene i<br />
kapittel XI-2 og del A av dette regelverket, og hovedelementene i veiledningen fastslås. Veiledningen gis i<br />
nr. 2-19. Den inneholder også viktige problemstillinger som det bør tas hensyn til når veiledningen skal anvendes<br />
i forbindelse med fartøyer og havneanlegg.<br />
1.3 Dersom leseren bare er interessert i fartøyer, anbefales det likevel sterkt å lese denne delen av regelverket under<br />
ett, særlig avsnittene om havneanlegg. Det samme gjelder for dem som hovedsakelig er interessert i havneanlegg.<br />
De bør også lese avsnittene om fartøyer.<br />
1.4 Veiledningen i avsnittene nedenfor gjelder hovedsakelig beskyttelse av fartøyet når det ligger i et havneanlegg.<br />
Det kan imidlertid være situasjoner der et fartøy kan utgjøre en trussel for havneanlegget, f.eks. fordi det, når det<br />
befinner seg i havneanlegget, kan brukes som base for et angrep. I vurderingen av egnede sikkerhetstiltak mot<br />
fartøybaserte sikkerhetstrusler, skal de personene som foretar havneanleggets sårbarhetsvurdering eller utarbeider<br />
havneanleggets sikkerhetsplan, overveie å foreta hensiktsmessige tilpasninger av veiledningen i avsnittene<br />
nedenfor.<br />
1.5 Leseren gjøres oppmerksom på at ingenting i denne delen av regelverket skal leses eller tolkes i strid med noen<br />
av bestemmelsene i enten kapittel XI-2 eller del A av dette regelverket, og at ovennevnte bestemmelser alltid har<br />
forrang framfor og tilsidesetter enhver utilsiktet motsetning som feilaktig kan ha kommet til uttrykk i denne delen<br />
av regelverket. Veiledningen i denne delen av regelverket skal alltid leses, tolkes og anvendes på en måte som er<br />
forenlig med målene, målsettingene og prinsippene fastsatt i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket.<br />
Avtalestatenes ansvar<br />
1.6 Avtalestatene har i henhold til bestemmelsene i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket ulike ansvarsområder<br />
som blant annet består i:<br />
— å fastsette det gjeldende beredskapsnivået,<br />
— å godkjenne fartøyets sikkerhetsplan og relevante endringer av en tidligere godkjent plan,<br />
— å kontrollere at fartøyet oppfyller bestemmelsene i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket og utstede det<br />
internasjonale sikkerhetssertifikatet for fartøyer til fartøyene,<br />
— å bestemme hvilke av havneanleggene på deres territorium som skal utpeke en sikkerhetsansvarlig for<br />
havneanlegget, som skal ha ansvar for å utarbeide havneanleggets sikkerhetsplan,<br />
— å utarbeide og godkjenne havneanleggets sårbarhetsvurdering og eventuelle senere endringer av en tidligere<br />
godkjent vurdering,<br />
— å godkjenne havneanleggets sikkerhetsplan og eventuelle senere endringer av en tidligere godkjent plan,<br />
— å gjennomføre kontroll- og overholdelsestiltak,<br />
— å prøve godkjente planer og<br />
— å informere Den internasjonale sjøfartsorganisasjon og skipsfarts- og havnesektoren.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/395<br />
1.7 Avtalestatene kan utpeke eller opprette utpekte myndigheter innenfor staten som når det gjelder havneanlegg, skal<br />
ivareta deres sikkerhetsmessige oppgaver i henhold til kapittel XI-2 og del A av dette regelverket og gjøre det<br />
mulig for anerkjente sikkerhetsorganisasjoner å utføre visse arbeidsoppgaver i forbindelse med havneanlegg, men<br />
den endelige avgjørelsen om å akseptere og godkjenne dette arbeidet skal foretas av avtalestaten eller den utpekte<br />
myndigheten. Myndighetene kan også delegere utførelsen av visse sikkerhetsmessige oppgaver i forbindelse med<br />
fartøyer til anerkjente sikkerhetsorganisasjoner. Følgende oppgaver eller typer virksomhet kan ikke delegeres til<br />
en anerkjent sikkerhetsorganisasjon:<br />
— å fastsette det gjeldende beredskapsnivået,<br />
— å bestemme hvilke av havneanleggene på en avtalestats territorium som skal utpeke en sikkerhetsansvarlig<br />
for havneanlegget og utarbeide havneanleggets sikkerhetsplan,<br />
— å godkjenne havneanleggets sårbarhetsvurdering eller eventuelle senere endringer av en tidligere godkjent<br />
vurdering,<br />
— å godkjenne havneanleggets sikkerhetsplan eller eventuelle senere endringer av en tidligere godkjent plan,<br />
— å gjennomføre kontroll- og overholdelsestiltak, og<br />
— å fastsette kravene til en sikkerhetserklæring.<br />
Fastsette beredskapsnivået<br />
1.8 Avtalestatene har ansvar for å fastsette beredskapsnivået som til enhver tid gjelder og kan anvendes på fartøyer<br />
og havneanlegg. Del A av dette regelverket definerer tre beredskapsnivåer til bruk på internasjonalt plan. Disse<br />
er:<br />
— beredskapsnivå 1, normalt: det nivået som fartøyer og havneanlegg normalt opererer på,<br />
— beredskapsnivå 2, økt: det nivået som gjelder så lenge det er økt risiko for en sikkerhetshendelse, og<br />
— beredskapsnivå 3, ekstraordinært: det nivået som gjelder i tidsrommet der det er en sannsynlig eller<br />
overhengende risiko for en sikkerhetshendelse.<br />
Rederiet og fartøyet<br />
1.9 Alle rederier som har fartøyer som kapittel XI-2 og del A av dette regelverket får anvendelse på, skal utpeke<br />
en sikkerhetsoffiser for rederiet og en sikkerhetsoffiser for hvert av sine fartøyer. Disse offiserenes oppgaver,<br />
ansvarsområder og opplæringskrav samt kravene til trening og øvelser er fastsatt i del A av dette regelverket.<br />
1.10 Rederiets sikkerhetsoffiser har bl.a. ansvar for å sørge for at fartøyets sårbarhetsvurdering foretas på riktig måte,<br />
at det utarbeides en sikkerhetsplan som framlegges for godkjenning av eller på vegne av myndigheten og deretter<br />
plasseres om bord på hvert av fartøyene som del A av dette regelverket får anvendelse på, og der denne personen<br />
er utpekt som rederiets sikkerhetsoffiser.<br />
1.11 Fartøyets sikkerhetsplan skal angi de driftsmessige og fysiske sikkerhetstiltakene som fartøyet selv skal treffe<br />
for å sikre at det alltid opererer på beredskapsnivå 1. Planene skal også angi ytterligere eller forsterkede<br />
sikkerhetstiltak som fartøyet selv kan treffe for å gå til og operere på beredskapsnivå 2 når det blir bedt om det.<br />
Videre skal planen angi mulige forberedende tiltak som fartøyet kan treffe for å muliggjøre en rask reaksjon<br />
på instruksjoner som fartøyet kan få fra dem som reagerer på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette på<br />
beredskapsnivå 3.<br />
1.12 De fartøyene som kravene i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket får anvendelse på, er pålagt å ha og<br />
operere i samsvar med en sikkerhetsplan som er godkjent av eller på vegne av myndigheten. Rederiets og<br />
fartøyets sikkerhetsoffiserer skal kontrollere at planen til enhver tid er relevant og effektiv, herunder foreta<br />
interne kontroller. Endringer av de elementene i den godkjente planen som myndigheten har fastlagt at det kreves<br />
godkjenning for, skal framlegges for gjennomgåelse og godkjenning før de innarbeides i den godkjente planen og<br />
gjennomføres på fartøyet.
Nr. 10/396 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
1.13 Fartøyet skal ha et internasjonalt sikkerhetssertifikat for fartøyer der det framgår at det oppfyller kravene i<br />
kapittel XI-2 og del A av dette regelverket. Del A av dette regelverket omfatter bestemmelser om kontroll<br />
og sertifisering av at fartøyet oppfyller kravene på grunnlag av en førstegangskontroll, fornyet kontroll og<br />
mellomliggende kontroll.<br />
1.14 Når et fartøy ligger ved havn eller er på vei til en havn i en avtalestat, har avtalestaten i henhold til bestemmelsene<br />
i regel XI-2/9 rett til å gjennomføre ulike kontroll- og overholdelsestiltak i tilknytning til dette fartøyet. Fartøyet<br />
er underlagt havnestatens kontrollinspeksjoner, men slike inspeksjoner vil vanligvis bare omfatte undersøkelse<br />
av selve sikkerhetsplanen. Fartøyet kan også underlegges ytterligere kontrolltiltak dersom den avtalestaten som<br />
gjennomfører kontroll- og overholdelsestiltakene, har grunn til å tro at fartøyets sikkerhet eller sikkerheten for<br />
havneanleggene som fartøyet har anløpt, er brakt i fare.<br />
1.15 Fartøyet er også pålagt å ha opplysninger om bord som på anmodning kan framlegges for avtalestaten, og som<br />
angir hvem som har ansvar for beslutninger om ansettelse av fartøyets besetning og ulike forhold med hensyn til<br />
fartøyets anvendelse.<br />
Havneanlegget<br />
1.16 Hver enkelt avtalestat skal sørge for at det foretas en sårbarhetsvurdering av hvert av havneanleggene som<br />
ligger på statens territorium, og som betjener fartøyer i utenriksfart. Avtalestaten, en utpekt myndighet eller en<br />
anerkjent sikkerhetsorganisasjon kan foreta denne vurderingen. Havneanleggets endelige sårbarhetsvurdering<br />
skal godkjennes av den berørte avtalestaten eller utpekte myndigheten. Denne godkjenningen kan ikke delegeres.<br />
Sårbarhetsvurderinger for havneanlegg skal revideres regelmessig.<br />
1.17 Havneanleggets sårbarhetsvurdering er hovedsakelig en risikoanalyse av alle sider ved driften av et havneanlegg<br />
for å bestemme hvilken eller hvilke deler av anlegget som er mest utsatt og/eller har størst sannsynlighet for å bli<br />
angrepet. Sikkerhetsrisikoen avhenger av trusselen om et angrep kombinert med målets sårbarhet og følgene av<br />
et angrep.<br />
Vurderingen skal omfatte følgende elementer:<br />
— å bestemme den sannsynlige trusselen mot havneinstallasjoner og -infrastruktur,<br />
— å avdekke mulige sårbare områder og<br />
— å beregne følgene av hendelser.<br />
Når analysen er fullført, vil det være mulig å foreta en generell vurdering av risikonivået. Havneanleggets<br />
sårbarhetsvurdering vil bidra til å bestemme hvilke havneanlegg som skal utpeke en sikkerhetsansvarlig og<br />
utarbeide en sikkerhetsplan.<br />
1.18 Havneanleggene som skal oppfylle kravene i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket, må utpeke en<br />
sikkerhetsansvarlig. Disse ansvarliges oppgaver, ansvarsområder og opplæringskrav samt kravene til trening og<br />
øvelser er fastsatt i del A av dette regelverket.<br />
1.19 Havneanleggets sikkerhetsplan skal angi de driftsmessige og fysiske sikkerhetstiltakene som havneanlegget skal<br />
treffe for å sikre at det alltid opererer på beredskapsnivå 1. Planene skal også angi ytterligere eller forsterkede<br />
sikkerhetstiltak som havneanlegget kan treffe for å gå til og operere på beredskapsnivå 2 når det blir bedt om<br />
det. Videre skal planen angi mulige forberedende tiltak som havneanlegget kan treffe for å muliggjøre en rask<br />
reaksjon på instruksjoner som anlegget kan få fra dem som reagerer på en sikkerhetshendelse eller trussel om<br />
dette på beredskapsnivå 3.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/397<br />
1.20 Havneanleggene som skal oppfylle kravene i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket, er pålagt å ha og operere<br />
i samsvar med en sikkerhetsplan som er godkjent av den berørte avtalestaten eller den utpekte myndigheten.<br />
Havneanleggets sikkerhetsansvarlige skal gjennomføre planens bestemmelser og kontrollere at den til enhver<br />
tid er effektiv og relevant, herunder bestille interne kontroller av anvendelsen av planen. Endringer av de<br />
elementene i den godkjente planen som den berørte avtalestaten eller den utpekte myndigheten har fastlagt at det<br />
kreves godkjenning for, skal framlegges for gjennomgåelse og godkjenning før de innarbeides i den godkjente<br />
planen og gjennomføres i havneanlegget. Den berørte avtalestaten eller den utpekte myndigheten kan kontrollere<br />
hvor effektiv planen er. Sårbarhetsvurderingen som omfatter havneanlegget, eller som har vært grunnlag for<br />
utarbeidingen av planen, skal revideres regelmessig. Alle disse typer virksomhet kan føre til endring av den<br />
godkjente planen. Alle endringer av bestemte elementer i en godkjent plan skal framlegges for godkjenning av<br />
den berørte avtalestaten eller den utpekte myndigheten.<br />
1.21 Fartøyer som bruker havneanlegg, kan underlegges havnestatens kontrollinspeksjoner og ytterligere kontrolltiltak<br />
som angitt i regel XI-2/9. Vedkommende myndigheter kan be om opplysninger om fartøyet, lasten, passasjerene<br />
og besetningen før fartøyet anløper havnen. Under visse omstendigheter kan fartøyet nektes adgang til havnen.<br />
Opplysninger og kommunikasjon<br />
1.22 I henhold til kapittel XI-2 og del A av dette regelverket skal avtalestatene framlegge visse opplysninger for Den<br />
internasjonale sjøfartsorganisasjon og gjøre opplysningene tilgjengelige for å oppnå effektiv kommunikasjon<br />
mellom avtalestatene og mellom rederiets/fartøyets sikkerhetsoffiser og havneanleggets sikkerhetsansvarlige.<br />
2. DEFINISJONER<br />
2.1 Det finnes ingen veiledning om definisjonene fastsatt i kapittel XI-2 eller del A av dette regelverket.<br />
2.2 I denne delen av regelverket:<br />
.1 menes med «avsnitt», et avsnitt i del A av regelverket, og det skal være angitt som «avsnitt A/»,<br />
.2 menes med «nummer», et nummer i denne delen av regelverket, og det skal være angitt som «nummer<br />
», og<br />
.3 menes med «avtalestat» når det brukes i nr. 14-18, «avtalestat på hvis territorium havneanlegget ligger», og<br />
det skal inneholde en henvisning til den utpekte myndigheten.<br />
3. ANVENDELSE<br />
Allment<br />
3.1 Når kravene i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket skal gjennomføres, skal det tas hensyn til veiledningen<br />
i denne delen av regelverket.<br />
3.2 Det skal imidlertid understrekes at i hvilken grad veiledningen om fartøyer får anvendelse, avhenger av fartøyets<br />
type, last og/eller passasjerer, handelsmønstre og kjennetegnene ved havneanleggene som fartøyet anløper.<br />
3.3 Når det gjelder veiledningen om havneanlegg, er i hvilken grad veiledningen får anvendelse, på samme måte<br />
avhengig av havneanleggene, typen fartøyer som bruker havneanlegget, type last og/eller passasjerer og<br />
handelsmønstre for fartøyene som anløper havneanlegget.<br />
3.4 Bestemmelsene i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket er ikke ment å få anvendelse på havneanlegg som er<br />
utformet for og hovedsakelig brukes til militære formål.
Nr. 10/398 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4. AVTALESTATENES ANSVAR<br />
Vurderingenes og planenes sikkerhet<br />
4.1 Avtalestatene skal sørge for at det er truffet hensiktsmessige tiltak for å unngå ulovlig videreformidling<br />
av eller tilgang til følsomt materiale som gjelder sårbarhetsvurderinger og sikkerhetsplaner for fartøyer,<br />
sårbarhetsvurderinger og sikkerhetsplaner for havneanlegg, og til individuelle vurderinger eller planer.<br />
Utpekte myndigheter<br />
4.2 Avtalestatene kan fastsette en utpekt myndighet innenfor staten som skal utføre deres sikkerhetsmessige oppgaver<br />
i tilknytning til havneanleggene som angitt i kapittel XI-2 eller del A av dette regelverket.<br />
Anerkjente sikkerhetsorganisasjoner<br />
4.3 Avtalestatene kan gi en anerkjent sikkerhetsorganisasjon tillatelse til å utføre viss sikkerhetstilknyttet virksomhet,<br />
herunder:<br />
.1 å godkjenne fartøyets sikkerhetsplaner, eller endringer av disse, på vegne av myndigheten,<br />
.2 å kontrollere og sertifisere at fartøyene oppfyller kravene i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket på<br />
vegne av myndigheten, og<br />
.3 å foreta sårbarhetsvurderinger for havneanlegget som påkrevd av avtalestaten.<br />
4.4 En anerkjent sikkerhetsorganisasjon kan også gi råd til eller bistå rederier eller havneanlegg i sikkerhetsspørsmål,<br />
herunder sårbarhetsvurderinger og sikkerhetsplaner for fartøyer og sårbarhetsvurderinger og sikkerhetsplaner<br />
for havneanlegg. Dette kan omfatte utarbeiding av en sårbarhetsvurdering eller sikkerhetsplan for fartøyet eller<br />
en sårbarhetsvurdering eller sikkerhetsplan for havneanlegget. Dersom en anerkjent sikkerhetsorganisasjon<br />
har utarbeidet en slik sårbarhetsvurdering eller sikkerhetsplan for et fartøy, skal denne anerkjente<br />
sikkerhetsorganisasjonen ikke ha tillatelse til å godkjenne vedkommende sikkerhetsplan.<br />
4.5 Når avtalestatene gir fullmakt til en anerkjent sikkerhetsorganisasjon, skal de vurdere organisasjonens<br />
kompetanse. En anerkjent sikkerhetsorganisasjon skal kunne dokumentere:<br />
.1 sakkunnskap om relevante sikkerhetsaspekter,<br />
.2 hensiktsmessig kunnskap om drift av fartøyer og havner, herunder kunnskap om skipskonstruksjon og<br />
skipsbygging dersom de leverer tjenester som gjelder fartøyer, og konstruksjon og bygging av havner dersom<br />
de leverer tjenester som gjelder havneanlegg,<br />
.3 sin evne til å vurdere de sannsynlige sikkerhetsrisikoene som kan oppstå i forbindelse med drift av fartøyer<br />
og havneanlegg, herunder kontakt mellom fartøy og havneanlegg, og hvordan slike risikoer kan reduseres i<br />
størst mulig grad,<br />
.4 sin evne til å opprettholde og forbedre personellets kompetanse,<br />
.5 sin evne til å overvåke at personellet alltid er pålitelige,<br />
.6 sin evne til å opprettholde egnede tiltak for å unngå ulovlig videreformidling av eller tilgang til følsomt<br />
materiale knyttet til sikkerheten,<br />
.7 sin kunnskap om kravene i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket, og om sikkerhetsregler i relevant<br />
nasjonal lovgivning og internasjonalt regelverk,<br />
.8 sin kunnskap om gjeldende sikkerhetstrusler og -mønstre,<br />
.9 sin kunnskap om gjenkjenning og påvisning av våpen, farlige stoffer og innretninger,<br />
.10 sin kunnskap om gjenkjenning uten forskjellsbehandling av kjennetegnene ved og atferdsmønstrene til<br />
personer som kan utgjøre en sikkerhetstrussel,
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/399<br />
.11 sin kunnskap om metoder som brukes til å omgå sikkerhetstiltak, og<br />
.12 sin kunnskap om sikkerhets- og overvåkingsutstyr og -systemer og begrensningene ved bruk av slikt utstyr<br />
og slike systemer.<br />
Når avtalestatene, herunder myndighetene, delegerer bestemte oppgaver til en anerkjent sikkerhetsorganisasjon,<br />
skal de sørge for at den anerkjente sikkerhetsorganisasjonen har den kompetansen som er nødvendig for å utføre<br />
oppgaven.<br />
4.6 En anerkjent organisasjon som nevnt i regel I/6, og som oppfyller kravene i regel XI-1/1, kan utpekes som en<br />
anerkjent sikkerhetsorganisasjon dersom den har den relevante sakkunnskapen tilknyttet sikkerheten som er<br />
oppført i nr. 4.5.<br />
4.7 En havnemyndighet eller havneanleggsoperatør kan utpekes som en anerkjent sikkerhetsorganisasjon dersom den<br />
har den relevante sakkunnskapen knyttet til sikkerheten som er oppført i nr. 4.5.<br />
Fastsette beredskapsnivået<br />
4.8 Når avtalestatene skal fastsette beredskapsnivået, skal de ta hensyn til generelle og særlige trusselopplysninger.<br />
Avtalestatene skal fastsette beredskapsnivået for fartøyer eller havneanlegg til ett av følgende tre nivåer:<br />
— beredskapsnivå 1, normalt: det nivået som fartøyet og havneanlegget normalt opererer på,<br />
— beredskapsnivå 2, økt: det nivået som gjelder så lenge det er økt risiko for en sikkerhetshendelse og<br />
— beredskapsnivå 3, ekstraordinært: det nivået som gjelder i tidsrommet der det er en sannsynlig eller<br />
overhengende risiko for en sikkerhetshendelse.<br />
4.9 Å fastsette beredskapsnivå 3 er et ekstraordinært tiltak som får anvendelse bare når det foreligger pålitelige<br />
opplysninger om at en sikkerhetshendelse er sannsynlig eller overhengende. Beredskapsnivå 3 skal bare<br />
fastsettes for det tidsrommet som den påviste sikkerhetstrusselen eller faktiske sikkerhetshendelsen varer.<br />
Beredskapsnivået kan endres fra beredskapsnivå 1 via beredskapsnivå 2 til beredskapsnivå 3, men det er også<br />
mulig å endre beredskapsnivået direkte fra beredskapsnivå 1 til beredskapsnivå 3.<br />
4.10 Skipsføreren har til enhver tid det endelige ansvaret for fartøyets sikkerhet. Selv på beredskapsnivå 3<br />
kan skipsføreren be om avklaring eller endring av instruksjoner som er gitt av dem som reagerer på en<br />
sikkerhetshendelse eller trussel om dette, dersom det er grunn til å tro at overholdelse av en instruksjon kan bringe<br />
fartøyets sikkerhet i fare.<br />
4.11 Rederiets eller fartøyets sikkerhetsoffiser skal på et tidligst mulig tidspunkt ta kontakt med den sikkerhetsansvarlige<br />
for havneanlegget som fartøyet har til hensikt å anløpe, for å fastsette det beredskapsnivået som gjelder for<br />
vedkommende fartøy i havneanlegget. Når havneanleggets sikkerhetsansvarlige har oppnådd kontakt med et<br />
fartøy, skal denne underrette fartøyet om eventuelle senere endringer i havneanleggets beredskapsnivå og gi<br />
fartøyet alle relevante sikkerhetsopplysninger.<br />
4.12 Et fartøy kan under særlige omstendigheter operere på et høyere beredskapsnivå enn havneanlegget det<br />
anløper, men et fartøy kan under ingen omstendighet ha lavere beredskapsnivå enn havneanlegget det anløper.<br />
Dersom et fartøy har høyere beredskapsnivå enn havneanlegget det har til hensikt å anløpe, skal rederiets<br />
eller fartøyets sikkerhetsoffiser umiddelbart orientere havneanleggets sikkerhetsansvarlige. Havneanleggets<br />
sikkerhetsansvarlige skal i samråd med rederiets eller fartøyets sikkerhetsoffiser foreta en vurdering av den<br />
særlige situasjonen og avtale egnede sikkerhetstiltak med fartøyet, og disse kan omfatte utfylling og undertegning<br />
av en sikkerhetserklæring.<br />
4.13 Avtalestatene skal vurdere hvordan opplysninger om endringer i beredskapsnivået kan formidles raskt.<br />
Myndighetene kan ønske å bruke NAVTEX-meldinger eller Etterretninger for sjøfarende som metode for å<br />
underrette fartøyet og rederiets og fartøyets sikkerhetsoffiserer om slike endringer i beredskapsnivået. Eller de<br />
ønsker kanskje å vurdere andre kommunikasjonsmetoder som gir tilsvarende eller bedre hastighet og dekning.<br />
Avtalestatene skal fastsette metoder for å underrette havneanleggenes sikkerhetsansvarlige om endringer i<br />
beredskapsnivået. Avtalestatene skal samle og vedlikeholde kontaktopplysninger til en liste over dem som<br />
skal underrettes om endringer i beredskapsnivået. Selv om beredskapsnivået ikke trenger å anses som særlig<br />
følsomt, kan de underliggende trusselopplysningene være svært følsomme. Avtalestatene skal vurdere nøye<br />
hvilken type opplysninger som skal gis, hvor detaljerte de skal være og hvordan de skal overbringes til fartøyets<br />
sikkerhetsoffiser, rederiets sikkerhetsoffiser og havneanleggets sikkerhetsansvarlige.
Nr. 10/400 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Kontaktorganer og opplysninger om sikkerhetsplaner for havneanlegg<br />
4.14 Når et havneanlegg har en sikkerhetsplan, skal organisasjonen underrettes om denne, og disse opplysningene<br />
skal også gjøres tilgjengelige for rederiets og fartøyets sikkerhetsoffiserer. Det er ikke nødvendig å offentliggjøre<br />
andre opplysninger om havneanleggets sikkerhetsplan enn at den foreligger. Avtalestatene skal vurdere å<br />
opprette enten sentrale eller regionale kontaktorganer eller andre metoder for å levere ajourførte opplysninger<br />
om de stedene der det finnes sikkerhetsplaner for havneanlegg, samt kontaktopplysninger for den relevante<br />
sikkerhetsansvarlige. Det skal offentliggjøres at slike kontaktorganer finnes. De kan også gi opplysninger<br />
om anerkjente sikkerhetsorganisasjoner som er utpekt til å handle på vegne av avtalestaten, samt nærmere<br />
opplysninger om de bestemte ansvarsområdene og vilkårene for den fullmakten som er delegert til slike<br />
anerkjente sikkerhetsorganisasjoner.<br />
4.15 Dersom en havn ikke har en sikkerhetsplan (og derfor ikke har en sikkerhetsansvarlig for havneanlegget) skal det<br />
sentrale eller regionale kontaktorganet kunne henvise til en passende kvalifisert person på land som kan sørge for<br />
at det gjennomføres hensiktsmessige sikkerhetstiltak, om nødvendig så lenge fartøyet ligger i havnen.<br />
4.16 Avtalestatene skal også framlegge kontaktopplysninger om de statstjenestemennene som et fartøys og et<br />
rederis sikkerhetsoffiserer og et havneanleggs sikkerhetsansvarlige kan rapportere sikkerhetsproblemer til.<br />
Disse statstjenestemennene skal vurdere slike rapporter før de treffer hensiktsmessige tiltak. Slike rapporterte<br />
problemer kan vedrøre de sikkerhetstiltakene som hører inn under en annen avtalestats jurisdiksjon. I slike tilfeller<br />
skal avtalestatene vurdere å kontakte sin motpart i den andre avtalestaten for å diskutere om utbedringstiltak er<br />
hensiktsmessige. Kontaktopplysningene for statstjenestemennene bør derfor oversendes til Den internasjonale<br />
sjøfartsorganisasjon.<br />
4.17 Avtalestatene skal også på anmodning gjøre opplysningene angitt i nr. 4.14-4.16, tilgjengelige for andre<br />
avtalestater.<br />
Identifikasjonsdokumenter<br />
4.18 Avtalestatene oppfordres til å utstede egnede identifikasjonsdokumenter til statstjenestemenn som har rett til å<br />
gå om bord på fartøyer eller få adgang til havneanlegg når de utfører sine offisielle oppgaver, og til å fastsette<br />
framgangsmåter for kontroll av at slike dokumenter er gyldige.<br />
Faste og flytende plattformer og flyttbare boreplattformer på stedet<br />
4.19 Avtalestatene skal vurdere å innføre egnede sikkerhetstiltak for faste og flytende plattformer og flyttbare<br />
boreplattformer på stedet for å muliggjøre samhandling med fartøyer som er pålagt å oppfylle bestemmelsene i<br />
kapittel XI-2 og del A av dette regelverket.<br />
Fartøyer som ikke er pålagt å overholde del A av dette regelverket<br />
4.20 Avtalestatene skal vurdere å innføre egnede sikkerhetstiltak for å bedre sikkerheten for fartøyer som kapittel XI-2<br />
og del A av dette regelverket ikke får anvendelse på, og sørge for at eventuelle sikkerhetsbestemmelser som<br />
gjelder for slike fartøyer, tillater samhandling med fartøyer som del A av dette regelverket får anvendelse på.<br />
Trusler mot fartøyer og andre hendelser til sjøs<br />
4.21 Avtalestatene skal gi generelle retningslinjer om de tiltakene som anses som hensiktsmessige for å redusere<br />
sikkerhetsrisikoen for fartøyer som seiler under deres flagg, når de er til sjøs. De skal gi særlige råd om de<br />
tiltakene som skal treffes på beredskapsnivå 1-3, dersom:<br />
.1 det skjer en endring i beredskapsnivået som får anvendelse på fartøyet når det er til sjøs, f.eks. på grunn av<br />
det geografiske området der det er i fart, eller i tilknytning til selve fartøyet, og<br />
.2 en sikkerhetshendelse eller trussel om dette som omfatter fartøyet, forekommer mens det er til sjøs.<br />
Avtalestatene skal fastslå hvilke metoder og framgangsmåter som er best for disse formålene. Ved overhengende<br />
fare for angrep skal fartøyet forsøke å opprette direkte kommunikasjon med de personene i flaggstaten som er<br />
ansvarlige for å reagere på sikkerhetshendelser.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/401<br />
4.22 Avtalestatene skal også opprette et kontaktorgan som kan gi råd om sikkerheten for alle fartøyer:<br />
.1 som har rett til å seile under deres flagg, eller<br />
.2 som er i fart i deres sjøterritorium eller har meddelt at de har til hensikt å seile inn i deres sjøterritorium.<br />
4.23 Avtalestatene skal tilby rådgivning til fartøyer som er i fart i deres sjøterritorium eller har meddelt at de har til<br />
hensikt å seile inn i deres sjøterritorium, som kan omfatte råd:<br />
.1 om å endre eller utsette den planlagte overfarten,<br />
.2 om å navigere etter en bestemt kurs eller fortsette til et bestemt sted,<br />
.3 om tilgjengeligheten av personell og utstyr som kan plasseres på fartøyet, og<br />
.4 om å samordne overfarten, ankomsten til eller avgangen fra havnen slik at de kan følges med patruljefartøyer,<br />
fly eller helikopter.<br />
Avtalestatene skal minne fartøyer som er i fart i deres sjøterritorium, eller som har meddelt at de har til<br />
hensikt å seile inn i deres sjøterritorium, om eventuelle midlertidig adgangsbegrensede områder som de har<br />
offentliggjort.<br />
4.24 Avtalestatene skal anbefale fartøyer som er i fart i deres sjøterritorium, eller som har meddelt at de har til hensikt<br />
å seile inn i deres sjøterritorium, om umiddelbart å iverksette alle sikkerhetstiltak som avtalestaten har anbefalt,<br />
for å beskytte fartøyet eller for å beskytte andre fartøyer i nærheten.<br />
4.25 Planene som avtalestatene utarbeider for formålene angitt i nr. 4.22, skal omfatte opplysninger om et egnet<br />
kontaktorgan i avtalestaten, herunder myndigheten, som er tilgjengelig døgnet rundt. Disse planene skal<br />
også omfatte opplysninger om hvilke omstendigheter myndigheten mener krever bistand fra nærliggende<br />
kyststater og en framgangsmåte for å opprette kontakt mellom havneanleggets sikkerhetsansvarlige og fartøyets<br />
sikkerhetsoffiser.<br />
Alternative sikkerhetsavtaler<br />
4.26 Avtalestatene kan når de vurderer hvordan de skal gjennomføre kapittel XI-2 og del A av dette regelverket, inngå<br />
en eller flere avtaler med en eller flere avtalestater. Omfanget av en avtale er begrenset til korte internasjonale<br />
reiser på faste ruter mellom havneanlegg innenfor avtalepartenes territorium. Avtalestatene skal når de inngår en<br />
avtale og deretter, rådføre seg med andre avtalestater og myndigheter som har interesse av avtalens virkninger.<br />
Fartøyer som seiler under flagget til en stat som ikke er part i avtalen, skal bare få tillatelse til å gå i fart på de faste<br />
rutene som avtalen omfatter, dersom deres myndighet godtar at fartøyet skal overholde bestemmelsene i avtalen<br />
og pålegger fartøyet å gjøre dette. En slik avtale kan ikke under noen omstendigheter bringe beredskapsnivået for<br />
andre fartøyer og havneanlegg som ikke er omfattet av den, i fare, og særlig kan ingen fartøyer som er omfattet<br />
av en slik avtale, utføre virksomhet med fartøyer som ikke er omfattet av avtalen. All driftsmessig kontakt som<br />
opprettes av fartøyer som er omfattet av avtalen, skal inngå i denne. Det skal føres løpende tilsyn med hvordan<br />
hver enkelt avtale fungerer, den skal endres når det er behov for det, og skal i alle tilfeller revideres hvert femte<br />
år.<br />
Tilsvarende ordninger for havneanlegg<br />
4.27 For visse særskilte havneanlegg med begrenset eller spesiell drift, men med mer enn tilfeldige anløp, kan det være<br />
hensiktsmessig å sikre samsvar med sikkerhetstiltak som tilsvarer dem som er fastsatt i kapittel XI-2 og del A av<br />
dette regelverket. Dette kan særlig gjelde anlegg som er tilknyttet fabrikker eller kaiområder uten hyppig drift.<br />
Bemanning<br />
4.28 Når myndigheten fastsetter sikkerhetsbemanningen for et fartøy, skal den ta hensyn til at bestemmelsene<br />
om sikkerhetsbemanning i regel V/14 bare gjelder sikker skipsfart. Myndigheten skal også ta hensyn til den<br />
eventuelle ekstra arbeidsbyrden som gjennomføringen av fartøyets sikkerhetsplan kan medføre, og sørge for at<br />
fartøyet er tilstrekkelig og effektivt bemannet. Samtidig skal myndigheten kontrollere at fartøyene kan overholde<br />
kravene til hviletid og andre tiltak for å motvirke tretthet som er vedtatt i nasjonal lov, i forbindelse med alle<br />
arbeidsoppgavene om bord på fartøyet som de ulike besetningsmedlemmene er pålagt .
Nr. 10/402 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Kontroll- og overholdelsestiltak<br />
Allment<br />
4.29 I regel XI-2/9 beskrives kontroll- og overholdelsestiltakene som får anvendelse på fartøyer i henhold til<br />
kapittel XI-2. Den er inndelt i tre atskilte avsnitt: kontroll med fartøyer som allerede er i havn, kontroll med<br />
fartøyer som har til hensikt å anløpe en havn i en annen avtalestat, og tilleggsbestemmelser som får anvendelse<br />
på begge situasjoner.<br />
4.30 Ved regel XI-2/9.1, kontroll med fartøyer i havn, iverksettes et system for kontroll med fartøyer mens de ligger i<br />
utenlandsk havn, der avtalestatens tjenestemenn med behørig fullmakt (tjenestemenn med behørig fullmakt) har<br />
rett til å gå om bord på fartøyet for å kontrollere at de påkrevde sertifikatene er i orden. Dersom det er begrunnet<br />
mistanke om at fartøyet ikke overholder reglene, kan det deretter treffes kontrolltiltak som ekstra inspeksjoner<br />
eller tilbakeholdelse. Dette gjenspeiler de gjeldende kontrollsystemene. Regel XI-2/9.1 bygger på slike systemer<br />
og åpner for tilleggstiltak (herunder bortvisning av et fartøy fra en havn som et kontrolltiltak) når tjenestemenn<br />
med behørig fullmakt har begrunnet mistanke om at et fartøy ikke oppfyller kravene i kapittel XI-2 eller del<br />
A av dette regelverket. I regel XI-2/9.3 beskrives de forebyggende tiltakene som fremmer en rettferdig og<br />
forholdsmessig gjennomføring av disse tilleggstiltakene.<br />
4.31 Regel XI-2/9.2 anvender kontrolltiltak for å sikre at fartøyer som har til hensikt å anløpe en havn i en annen<br />
avtalestat, oppfyller bestemmelsene og innfører en helt annen oppfatning av kontroll i kapittel XI-2 som bare<br />
gjelder sikkerhet. I henhold til denne regelen kan det gjennomføres tiltak før fartøyet anløper havnen, for bedre å<br />
trygge sikkerheten. Som i regel XI-2/9.1 er dette ekstra kontrollsystemet basert på ideen om begrunnet mistanke<br />
om at fartøyet ikke oppfyller kravene i kapittel XI-2 eller del A av dette regelverket, og omfatter betydelige<br />
forebyggende tiltak i regel XI-2/9.2.2 og XI-2/9.2.5 samt i regel XI-2/9.3.<br />
4.32 Begrunnet mistanke om at fartøyet ikke oppfyller kravene betyr bevis for eller pålitelige opplysninger om<br />
at fartøyet ikke tilfredsstiller kravene i kapittel XI-2 eller del A av dette regelverket, idet det tas hensyn til<br />
veiledningen i denne delen av regelverket. Slike bevis eller pålitelige opplysninger kan være et resultat av<br />
den faglige vurderingen til tjenestemannen med behørig fullmakt eller observasjoner som er innhentet under<br />
kontrollen av fartøyets internasjonale sikkerhetssertifikat eller midlertidige internasjonale sikkerhetssertifikat<br />
utstedt i samsvar med del A av dette regelverket (sertifikat), eller kan komme fra andre kilder. Selv om et gyldig<br />
sertifikat finnes om bord på fartøyet, kan tjenestemennene med behørig fullmakt likevel ha begrunnet mistanke<br />
om at fartøyet ikke oppfyller kravene, på grunnlag av sin faglige vurdering.<br />
4.33 Eksempler på mulig begrunnet mistanke i henhold til regel XI-2/9.1 og XI-2/9.2 kan være:<br />
.1 bevis fra en revisjon av sertifikatet for at det er ugyldig eller utløpt,<br />
.2 bevis for eller pålitelige opplysninger om at det er alvorlige mangler ved sikkerhetsutstyret, dokumentasjonen<br />
eller ordningene som kreves i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket,<br />
.3 en mottatt rapport eller klage som etter den faglige vurderingen til tjenestemannen med behørig fullmakt<br />
inneholder pålitelige opplysninger som tydelig angir at fartøyet ikke oppfyller kravene i kapittel XI-2 eller<br />
del A av dette regelverket,<br />
.4 bevis for eller observasjon av at skipsføreren eller fartøyets besetning etter den faglige vurderingen til<br />
tjenestemannen med behørig fullmakt ikke er kjent med vesentlige sikkerhetsprosedyrer om bord på fartøyet<br />
eller ikke kan gjennomføre trening i tilknytning til fartøyets sikkerhet, eller at slike prosedyrer eller slik<br />
trening ikke er gjennomført,<br />
.5 bevis for eller observasjon av at sentrale besetningsmedlemmer etter den faglige vurderingen til<br />
tjenestemannen med behørig fullmakt ikke er i stand til å kommunisere ordentlig med andre sentrale<br />
besetningsmedlemmer med ansvar for sikkerheten om bord på fartøyet,<br />
.6 bevis for eller pålitelige opplysninger om at fartøyet har tatt om bord personer eller lastet om bord<br />
forsyninger eller varer i et havneanlegg eller fra et annet fartøy der enten havneanlegget eller det andre<br />
fartøyet overtrer kravene i kapittel XI-2 eller del A av dette regelverket, og vedkommende fartøy ikke har<br />
fylt ut en sikkerhetserklæring og heller ikke truffet egnede, særlige eller ekstra sikkerhetstiltak eller ikke har<br />
anvendt egnede sikkerhetsprosedyrer for fartøyet,<br />
.7 bevis for eller pålitelige opplysninger om at fartøyet har tatt om bord personer eller lastet om bord<br />
forsyninger eller varer i et havneanlegg eller fra en annen kilde (f.eks. et annet fartøy eller et helikopter)<br />
der enten havneanlegget eller den andre kilden ikke er pålagt å oppfylle kravene i kapittel XI-2 eller del A<br />
av dette regelverket, og fartøyet ikke har truffet egnede, særlige eller ekstra sikkerhetstiltak eller ikke har<br />
overholdt egnede sikkerhetsprosedyrer, og
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/403<br />
.8 dersom fartøyet løpende har fått utstedt et etterfølgende, midlertidig internasjonalt sikkerhetssertifikat som<br />
beskrevet i avsnitt A/19.4, og dersom et av fartøyets eller rederiets formål med å søke om et slikt sertifikat<br />
ifølge den faglige vurderingen til en tjenestemann med behørig fullmakt er å unngå fullstendig samsvar med<br />
kapittel XI-2 og del A av dette regelverket utover det tidsrommet som det første midlertidige sertifikatet er<br />
gyldig, som beskrevet i avsnitt A/19.4.4.<br />
4.34 Konsekvensene av regel XI-2/9 på internasjonal rett er særlige relevante, og regelen skal gjennomføres idet det<br />
tas hensyn til regel XI-2/2.4, ettersom det kan oppstå situasjoner der det enten vil bli truffet tiltak som faller<br />
utenfor virkeområdet til kapittel XI-2, eller der det skal tas hensyn til rettighetene til berørte fartøyer som ikke<br />
er omfattet av kapittel XI-2. Regel XI-2/9 er dermed ikke til hinder for at avtalestaten kan treffe tiltak som har<br />
utgangspunkt i og er i samsvar med internasjonal rett for å trygge sikkerheten til personer, fartøyer, havneanlegg<br />
og annen eiendom i tilfeller der fartøyet, selv om det oppfyller kravene i kapittel XI-2 og del A av dette<br />
regelverket, fremdeles anses å utgjøre en sikkerhetsrisiko.<br />
4.35 Når en avtalestat pålegger et fartøy kontrolltiltak, skal myndigheten umiddelbart underrettes og motta<br />
tilstrekkelige opplysninger til at den kan samarbeide fullt ut med avtalestaten.<br />
Kontroll av fartøyer i havn<br />
4.36 Når manglende samsvar enten skyldes feil ved utstyr eller mangelfull dokumentasjon som fører til at fartøyet<br />
holdes tilbake, og det manglende samsvaret ikke kan utbedres i havnen der inspeksjonen foretas, kan avtalestaten<br />
tillate at fartøyet seiler til en annen havn, forutsatt at alle vilkår som er avtalt mellom havnestatene og myndigheten<br />
eller skipsføreren, blir oppfylt.<br />
Fartøyer som har til hensikt å anløpe en annen avtalestats havn<br />
4.37 Regel XI-2/9.2.1 inneholder en liste over de opplysningene som avtalestatene kan kreve fra et fartøy som vilkår<br />
for å anløpe en havn. En av opplysningene på listen er bekreftelse av særlige tiltak eller tilleggstiltak som fartøyet<br />
har truffet i løpet av de ti siste anløpene i et havneanlegg. Slike opplysninger kan for eksempel omfatte:<br />
.1 journaler over de tiltakene som er truffet mens fartøyet lå i et havneanlegg på territoriet til en stat som ikke er<br />
en avtalestat, særlig de tiltakene som vanligvis ville vært truffet av havneanlegg som ligger på avtalestatenes<br />
territorium, og<br />
.2 alle sikkerhetserklæringer som er inngått med havneanlegg eller andre fartøyer.<br />
4.38 En annen opplysning på listen som kan kreves som vilkår for å anløpe en havn, er bekreftelse av at egnede<br />
sikkerhetsprosedyrer for fartøyet er fulgt i forbindelse med virksomhet mellom fartøyer utført innenfor<br />
tidsrommet for de ti siste anløpene i et havneanlegg. Det er vanligvis ikke påkrevd å framlegge journaler over<br />
overføring av loser, over tollmyndighetenes kontroll, immigrasjonskontroll, sikkerhetsoffiserers kontroll eller<br />
over bunkring, lektring, lasting av forsyninger og lossing av avfall fra fartøyet i havneanlegg, ettersom slik<br />
virksomhet vanligvis er omfattet av havneanleggets sikkerhetsplan. Eksempler på opplysninger som kan oppgis,<br />
er:<br />
.1 journaler over de tiltakene som er truffet i forbindelse med virksomhet med et fartøy som seiler under flagget<br />
til en stat som ikke er en avtalestat, særlig de tiltakene som vanligvis ville vært truffet av fartøyer som seiler<br />
under avtalestatenes flagg,<br />
2. journaler over de tiltakene som er truffet i forbindelse med virksomhet med et fartøy som seiler under en<br />
avtalestats flagg, men ikke er pålagt å oppfylle bestemmelsene i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket,<br />
f.eks. en kopi av eventuelle sikkerhetssertifikater som er utstedt til fartøyet i henhold til andre bestemmelser,<br />
og<br />
.3 dersom personer eller gods som er reddet fra sjøen, er om bord, alle kjente opplysninger om disse personene<br />
eller dette godset, herunder identiteten når den er kjent, og resultatene av alle kontroller som foretas på<br />
fartøyets vegne for å fastslå sikkerhetsstatusen til de personene som er reddet. Hensikten med kapittel XI-2<br />
og del A av dette regelverket er ikke å forsinke eller hindre at personer i havsnød fraktes til et trygt<br />
sted. Hensikten med kapittel XI-2 og del A av dette regelverket er utelukkende å gi statene nok egnede<br />
opplysninger til å opprettholde sin sikkerhetsmessige integritet.
Nr. 10/404 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
4.39 Eksempler på andre praktiske opplysninger knyttet til sikkerheten som kan kreves som vilkår for å anløpe en havn<br />
med sikte på å bistå med å trygge sikkerheten til personer, havneanlegg, fartøyer og annen eiendom, kan være:<br />
.1 opplysninger som finnes i dokumentasjonen over fartøyets historikk (CSR),<br />
.2 fartøyets posisjon på det tidspunktet rapporten utarbeides,<br />
.3 fartøyets forventede ankomsttid til havnen,<br />
.4 besetningsliste,<br />
.5 generell beskrivelse av fartøyets last,<br />
.6 passasjerliste, og<br />
.7 opplysninger som er påkrevd i henhold til regel XI-2/5.<br />
4.40 I henhold til regel XI-2/9.2.5 kan skipsføreren etter å ha blitt underrettet om at kyst- eller havnestaten vil<br />
gjennomføre kontrolltiltak i henhold til regel XI-2/9.2, trekke tilbake sitt ønske om å anløpe havnen. Dersom<br />
skipsføreren avstår fra å anløpe havnen, får regel XI-2/9 ikke lenger anvendelse, og eventuelle andre tiltak som<br />
treffes, skal være basert på og i samsvar med internasjonal rett.<br />
Tilleggsbestemmelser<br />
4.41 I alle tilfeller der et fartøy nektes anløp til eller bortvises fra en havn, skal myndighetene i de relevante statene<br />
underrettes om alle kjente opplysninger. Denne underretningen skal omfatte følgende opplysninger når de er<br />
kjent:<br />
.1 fartøyets navn, flagg, identifikasjonsnummer, kjenningssignal, type og last,<br />
.2 årsaken til at fartøyet nektes anløp til eller bortvises fra en havn eller et havneområde,<br />
.3 arten av eventuelt manglende samsvar med et sikkerhetstiltak (dersom relevant),<br />
.4 nærmere opplysninger om alle forsøk på å utbedre manglende samsvar, herunder eventuelle vilkår som<br />
fartøyet er pålagt for overfarten (dersom relevant),<br />
.5 tidligere anløpshavn(er) og neste meldte anløpshavn,<br />
.6 tidspunkt for avseiling og forventet anløpstid til disse havnene,<br />
.7 alle instruksjoner til fartøyet, f.eks. rapportering av ruten,<br />
.8 tilgjengelige opplysninger om beredskapsnivået som fartøyet for øyeblikket opererer på,<br />
.9 opplysninger om eventuell kommunikasjon som havnestaten har hatt med myndigheten,<br />
.10 kontaktorgan i havnestaten som utarbeider rapporten med sikte på å innhente ytterligere opplysninger,<br />
.11 besetningsliste, og<br />
.12 alle andre relevante opplysninger.<br />
4.42 De relevante statene som skal kontaktes, skal også omfatte statene langs fartøyets planlagte rute til neste havn,<br />
særlig dersom fartøyet har til hensikt å seile inn i en av disse kyststatenes sjøterritorium. Andre relevante stater<br />
kan være tidligere anløpshavner, slik at ytterligere opplysninger kan innhentes og sikkerhetsproblemer knyttet til<br />
tidligere anløpshavner kan løses.<br />
4.43 Tjenestemennene med behørig fullmakt skal når de pålegger kontroll- og overholdelsestiltak, sørge for at<br />
eventuelle tiltak eller forholdsregler står i forhold til mangelen på samsvar. Slike tiltak eller forholdsregler skal<br />
være rimelige og skal ikke være strengere eller vare lenger enn nødvendig for å utbedre eller korrigere mangelen<br />
på samsvar.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/405<br />
4.44 Ordet «forsinkelse» i regel XI-2/9.3.5.1 viser også til situasjoner der fartøyet i samsvar med tiltakene som treffes<br />
i henhold til denne regelen, urettmessig nektes å anløpe havnen eller urettmessig bortvises fra havnen.<br />
Fartøyer fra ikke-avtalestater og fartøyer som er for små til å være omfattet av konvensjonen<br />
4.45 Avtalestatene skal ikke begunstige fartøyer som seiler under flagget til en stat som ikke er en avtalestat til<br />
konvensjonen, og som ikke er part i SOLAS-protokollen av 1988( 1 ). Tilsvarende skal kravene i regel XI-2/9 og<br />
veiledningen som gis i denne delen av regelverket, få anvendelse på disse fartøyene.<br />
4.46 Fartøyer som er for små til å være omfattet av konvensjonen, er underlagt de tiltakene som statene gjennomfører<br />
for å opprettholde sikkerheten. Slike tiltak skal treffes idet det tas behørig hensyn til kravene i kapittel XI-2 og<br />
veiledningen som gis i denne delen av regelverket.<br />
5. SIKKERHETSERKLÆRING<br />
Allment<br />
5.1 En sikkerhetserklæring skal utarbeides når den avtalestaten der havneanlegget ligger, vurderer det som nødvendig,<br />
eller når et fartøy vurderer det som nødvendig.<br />
5.1.1 Behovet for en sikkerhetserklæring kan framgå av resultatene av havneanleggets sårbarhetsvurdering, og årsakene<br />
til at og omstendighetene der en sikkerhetserklæring er påkrevd, skal angis i havneanleggets sikkerhetsplan.<br />
5.1.2 Behovet for en sikkerhetserklæring kan angis av en myndighet for fartøyer som har rett til å seile under dennes<br />
flagg, eller som følge av en sårbarhetsvurdering av fartøyet, og skal angis i fartøyets sikkerhetsplan.<br />
5.2 Det er sannsynlig at det vil bli bedt om en sikkerhetserklæring ved høyere beredskapsnivåer, når et fartøy har<br />
høyere beredskapsnivå enn havneanlegget eller et annet fartøy som det har kontakt med, og i forbindelse med<br />
kontakten mellom fartøy og havn eller virksomhet mellom fartøyer som utgjør en større risiko for personer,<br />
eiendom eller miljø av årsaker som er særlige for vedkommende fartøy, herunder fartøyets last eller passasjerer<br />
eller omstendighetene ved havneanlegget, eller en kombinasjon av disse faktorene.<br />
5.2.1 Dersom et fartøy eller en myndighet på vegne av fartøyer som har rett til å seile under dennes flagg, ber om at<br />
det utarbeides en sikkerhetserklæring, skal havneanleggets sikkerhetsansvarlige eller fartøyets sikkerhetsoffiser<br />
besvare anmodningen og diskutere egnede sikkerhetstiltak.<br />
5.3 Havneanleggets sikkerhetsansvarlige kan også ta initiativ til en sikkerhetserklæring før kontakt mellom fartøy og<br />
havn som i henhold til havneanleggets godkjente sårbarhetsvurdering gir grunn til særlig bekymring. Eksempler<br />
på dette kan være ombordstigning eller landsetting av passasjerer og overføring, lasting eller lossing av farlig last<br />
eller farlige stoffer. Havneanleggets sårbarhetsvurdering kan også fastslå hvilke anlegg i eller i nærheten av tett<br />
befolkede områder eller økonomisk viktig virksomhet som krever en sikkerhetserklæring.<br />
5.4 Hovedformålet med en sikkerhetserklæring er å sikre at det inngås en avtale mellom fartøyet og havneanlegget<br />
eller med andre fartøyer som det har kontakt med, når det gjelder de respektive sikkerhetstiltakene som de hver<br />
for seg skal gjennomføre i samsvar med bestemmelsene i de respektive godkjente sikkerhetsplanene.<br />
5.4.1 Den godkjente sikkerhetserklæringen skal undertegnes og dateres av både havneanlegget og det berørte fartøyet<br />
eller de berørte fartøyene for å dokumentere samsvar med kapittel XI-2 og del A av dette regelverket og skal<br />
inneholde opplysninger om erklæringens varighet, det eller de relevante beredskapsnivåene og de relevante<br />
kontaktopplysningene.<br />
( 1 ) Protokoll av 1988 om Den internasjonale konvensjon om sikkerhet for menneskeliv til sjøs, 1974.
Nr. 10/406 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
5.4.2 En endring i beredskapsnivået kan kreve at en ny eller revidert sikkerhetserklæring blir utarbeidet.<br />
5.5 Sikkerhetserklæringen skal utarbeides på engelsk, fransk eller spansk eller eventuelt på et språk som er felles for<br />
både havneanlegget og fartøyet eller fartøyene.<br />
5.6 I tillegg 1 til denne delen av regelverket finnes det en modell for en sikkerhetserklæring. Denne modellen brukes<br />
til en sikkerhetserklæring mellom et fartøy og et havneanlegg. Dersom sikkerhetserklæringen skal omfatte to<br />
fartøyer, skal denne modellen tilpasses tilsvarende.<br />
6. REDERIETS FORPLIKTELSER<br />
Allment<br />
6.1 I henhold til regel XI-2/5 skal rederiet gi skipsføreren de opplysningene som er nødvendige for å oppfylle<br />
rederiets krav i henhold til bestemmelsene i denne regel. Disse opplysningene skal bl.a. omfatte følgende:<br />
.1 partene som har ansvar for å ansette fartøyets besetning, f.eks. skipsadministrasjonsselskaper,<br />
bemanningskontorer, leverandører, konsesjonsinnehavere (f.eks. detaljforretninger, kasinoer osv.),<br />
.2 partene som har ansvar for å beslutte hvordan fartøyet skal anvendes, herunder tidsbefrakter(e) eller<br />
totalbefrakter(e) eller andre enheter som har denne funksjonen, og<br />
.3 dersom fartøyet anvendes i henhold til en befraktningsavtale, kontaktopplysningene for disse partene,<br />
herunder tids- eller reisebefraktere.<br />
6.2 I henhold til bestemmelsene i regel XI-2/5 er rederiet forpliktet til å ajourføre og holde disse opplysningene<br />
oppdatert når og dersom det oppstår endringer.<br />
6.3 Disse opplysningene skal foreligge på engelsk, fransk eller spansk.<br />
6.4 Når det gjelder fartøyer som er bygd før 1. juli 2004, skal disse opplysningene gjenspeile den faktiske tilstanden<br />
på denne datoen.<br />
6.5 Når det gjelder fartøyer som er bygd 1. juli 2004 eller senere, og fartøyer som er bygd før 1. juli 2004, men som<br />
var ute av drift 1. juli 2004, skal opplysningene gis fra den datoen da fartøyet blir tatt i bruk, og skal gjenspeile<br />
den faktiske tilstanden på denne datoen.<br />
6.6 Når et fartøy tas ut av drift etter 1. juli 2004, skal opplysningene gis fra den datoen da fartøyet igjen tas i bruk,<br />
og skal gjenspeile den faktiske tilstanden på denne datoen.<br />
6.7 Tidligere opplysninger som ikke gjelder den faktiske tilstanden på denne datoen, trenger ikke oppbevares om<br />
bord.<br />
6.8 Når et annet rederi overtar ansvaret for driften av fartøyet, trenger opplysningene om rederiet som tidligere drev<br />
fartøyet, ikke oppbevares om bord.<br />
I tillegg er det gitt ytterligere relevant veiledning i avsnitt 8, 9 og 13.<br />
7. SIKKERHET FOR FARTØYER<br />
Relevant veiledning er gitt i avsnitt 8, 9 og 13.<br />
8. SÅRBARHETSVURDERING AV FARTØYER<br />
Sårbarhetsvurdering<br />
8.1 Rederiets sikkerhetsoffiser er ansvarlig for å sørge for at det foretas en sårbarhetsvurdering av hvert enkelt fartøy<br />
i rederiets flåte som skal oppfylle bestemmelsene i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket, og som rederiets<br />
sikkerhetsoffiser har ansvar for. Rederiets sikkerhetsoffiser trenger ikke personlig å påta seg alle oppgavene<br />
tilknyttet stillingen, men det overordnede ansvaret for at de utføres riktig, ligger hos den enkelte sikkerhetsoffiser<br />
i rederiet.<br />
8.2 Før en sårbarhetsvurdering av et fartøy påbegynnes, skal rederiets sikkerhetsoffiser sørge for at det dras nytte av de<br />
tilgjengelige opplysningene om trusselvurderingen for de havnene som fartøyet skal anløpe, eller der passasjerer<br />
tas om bord eller landsettes, og om havneanleggene og deres forebyggende tiltak. Rederiets sikkerhetsoffiser skal<br />
undersøke tidligere rapporter om lignende sikkerhetsbehov. Når det er mulig, skal rederiets sikkerhetsoffiser ha<br />
møter med de relevante personene på fartøyet og i havneanleggene for å diskutere formålet med og metoden for<br />
vurderingen. Rederiets sikkerhetsoffiser skal følge eventuelle særlige retningslinjer som avtalestatene gir.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/407<br />
8.3 En sårbarhetsvurdering av et fartøy skal ta for seg følgende elementer om bord på eller i fartøyet:<br />
.1 fysisk sikkerhet,<br />
.2 strukturell integritet,<br />
.3 system for beskyttelse av personell,<br />
.4 generelle framgangsmåter,<br />
.5 radio- og telekommunikasjonssystemer, herunder datasystemer og nettverk, og<br />
.6 andre områder som kan utgjøre en risiko for personer, eiendom eller virksomhet om bord på fartøyet eller i<br />
havneanlegget dersom de skades eller brukes til ulovlig observasjon.<br />
8.4 De som deltar i sårbarhetsvurderingen av et fartøy, skal kunne benytte seg av bistand fra sakkyndige nær det<br />
gjelder:<br />
.1 kunnskap om gjeldende sikkerhetstrusler og -mønstre,<br />
.2 gjenkjenning og påvisning av våpen, farlige stoffer og innretninger,<br />
.3 gjenkjenning uten forskjellsbehandling av kjennetegnene ved og atferdsmønstrene til personer som kan<br />
utgjøre en sikkerhetstrussel,<br />
.4 metoder som brukes til å omgå sikkerhetstiltak,<br />
.5 metoder som brukes til å forårsake en sikkerhetshendelse,<br />
.6 virkningen av sprengstoff på fartøyets konstruksjon og utstyr,<br />
.7 sikkerhet for fartøyer,<br />
.8 forretningspraksis for kontakt mellom fartøy og havn,<br />
.9 utarbeiding av beredskapsplaner, kriseberedskap og reaksjonstiltak,<br />
.10 fysisk sikkerhet,<br />
.11 radio- og telekommunikasjonssystemer, herunder datasystemer og nettverk,<br />
.12 maskineri, og<br />
.13 fartøys- og havnevirksomhet.<br />
8.5 Rederiets sikkerhetsoffiser skal innhente og registrere de opplysningene som er nødvendige for å foreta en<br />
vurdering, herunder:<br />
.1 fartøyets generelle utforming,<br />
.2 plasseringen av adgangsbegrensede områder, f.eks. kommandobroen, maskinrommet i klasse A og andre<br />
kontrollstasjoner definert i kapittel II-2, osv.,<br />
.3 plasseringen av de faktiske eller mulige adgangspunktene til fartøyet, og deres funksjon,<br />
.4 endringer i tidevannet som kan påvirke fartøyets sårbarhet eller sikkerhet,<br />
.5 lasterommene og lasteplanene,<br />
.6 plasseringen av skipsforsyningene og viktig vedlikeholdsutstyr,<br />
.7 plasseringen av uledsaget bagasje,<br />
.8 nød- og beredskapsutstyr som er tilgjengelig for å opprettholde vesentlige tjenester,<br />
.9 besetningens størrelse, eventuelle eksisterende sikkerhetsmessige oppgaver og opplæringskrav i rederiet,<br />
.10 eksisterende sikkerhetsutstyr til beskyttelse av passasjerer og besetning,
Nr. 10/408 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
.11 rømnings- og evakueringsveier og mønstringsstasjoner som skal opprettholdes for å sikre at evakuering av<br />
fartøyet foregår rolig og sikkert,<br />
.12 gjeldende avtaler med private sikkerhetsselskaper som leverer sikkerhetstjenester på fartøyer og i havner,<br />
og<br />
.13 gjeldende sikkerhetstiltak og -prosedyrer, herunder framgangsmåter ved inspeksjon og kontroll,<br />
identifikasjonssystemer, overvåkingsutstyr, besetningens identifikasjonsdokumenter og kommunikasjon,<br />
alarmer, belysning, adgangskontroll og andre hensiktsmessige systemer.<br />
8.6 En sårbarhetsvurdering av et fartøy skal undersøke hvert enkelt av de identifiserte adgangspunktene, herunder<br />
åpne dekk, og vurdere muligheten for at de kan brukes av enkeltpersoner som måtte ønske å bryte sikkerheten.<br />
Dette omfatter adgangspunkter som er tilgjengelige både for personer som har rettmessig adgang, og for personer<br />
som ønsker å oppnå ulovlig adgang.<br />
8.7 En sårbarhetsvurdering av et fartøy skal ta stilling til om gjeldende sikkerhetstilknyttede tiltak, retningslinjer,<br />
rutiner og virksomhet fortsatt er relevante, både under normale forhold og i nødssituasjoner, og skal fastsette<br />
retningslinjer for sikkerheten som omfatter:<br />
.1 de adgangsbegrensede områdene,<br />
.2 framgangsmåtene ved brann eller i andre nødssituasjoner,<br />
.3 nivået på overvåkningen av fartøyets besetning, passasjerer, besøkende, selgere, reparatører, havnearbeidere<br />
osv.,<br />
.4 sikkerhetspatruljenes hyppighet og effektivitet,<br />
.5 systemer for adgangskontroll, herunder identifikasjonssystemer,<br />
.6 systemer og framgangsmåter for sikkerhetstilknyttet kommunikasjon,<br />
.7 sikkerhetsdører, -sperringer og -belysning, og<br />
.8 eventuelt sikkerhets- og overvåkingsutstyr og eventuelle sikkerhets- og overvåkingssystemer.<br />
8.8 En sårbarhetsvurdering av et fartøy skal ta stilling til hvilke personer, aktiviteter og tjenester og hvilken<br />
virksomhet som er viktig å beskytte. Disse omfatter:<br />
.1 fartøyets besetning,<br />
.2 passasjerer, besøkende, selgere, reparatører, havneanleggets personell osv.,<br />
.3 evnen til å opprettholde sikker fart og kriseberedskap,<br />
4. lasten, særlig farlig last og farlige stoffer,<br />
.5 skipsforsyningene,<br />
.6 fartøyets eventuelle sikkerhetskommunikasjonsutstyr og -systemer, og<br />
.7 fartøyets eventuelle utstyr og systemer for overvåking og sikkerhet.<br />
8.9 En sårbarhetsvurdering av et fartøy skal ta stilling til alle mulige trusler, som kan omfatte følgende typer<br />
sikkerhetshendelser:<br />
.1 skade på eller ødeleggelse av fartøyet eller et havneanlegg, f.eks. ved hjelp av sprengstoff, ildspåsettelse,<br />
sabotasje eller hærverk,<br />
.2 kapring eller kidnapping av fartøyet eller av personer om bord på fartøyet,<br />
.3 ulovlige inngrep i lasten, viktig utstyr eller viktige systemer på fartøyet eller skipsforsyningene,<br />
.4 ulovlig adgang eller bruk, herunder forekomst av blindpassasjerer,<br />
.5 smugling av våpen eller utstyr, herunder masseødeleggelsesvåpen,
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/409<br />
.6 bruk av fartøyet til å transportere personer som har til hensikt å forårsake en sikkerhetshendelse, og/eller<br />
utstyret til disse personene,<br />
.7 bruk av selve fartøyet som våpen eller som et middel til å forårsake skade eller ødeleggelse,<br />
.8 angrep fra sjøsiden mens fartøyet ligger i havn eller for anker, og<br />
.9 angrep mens fartøyet er til sjøs.<br />
8.10 En sårbarhetsvurdering av et fartøy skal ta hensyn til alle tenkelige sårbare områder, som kan omfatte:<br />
.1 konflikter mellom forskjellige sikkerhetstiltak,<br />
.2 konflikter mellom oppgaver om bord på fartøyet og sikkerhetsmessige oppgaver,<br />
.3 vaktoppgaver, besetningens størrelse, særlig med hensyn til konsekvensene for besetningens tretthet,<br />
aktpågivenhet og ytelse,<br />
.4 eventuelle påviste mangler ved sikkerhetsopplæringen, og<br />
.5 eventuelt sikkerhetsutstyr og eventuelle sikkerhetssystemer, herunder kommunikasjonssystemer.<br />
8.11 Rederiets og fartøyets sikkerhetsoffiserer skal alltid være oppmerksomme på den virkningen sikkerhetstiltak kan<br />
ha på fartøyets besetning som skal oppholde seg på fartøyet i lang tid. Når sikkerhetstiltakene utarbeides, skal det<br />
tas særlig hensyn til besetningens bekvemmelighet, komfort og privatliv og deres evne til å være effektive over<br />
lengre tid.<br />
8.12 Når fartøyets sårbarhetsvurdering er ferdig, skal det utarbeides en rapport som består av et sammendrag av<br />
hvordan vurderingen ble foretatt, en beskrivelse av hvert enkelt sårbare område som ble avdekket i vurderingen,<br />
og en beskrivelse av mottiltakene som kan brukes til forebygging i de sårbare områdene. Rapporten skal beskyttes<br />
mot ulovlig tilgang eller videreformidling.<br />
8.13 Dersom fartøyets sårbarhetsvurdering ikke er foretatt av rederiet, skal rapporten om fartøyets sårbarhetsvurdering<br />
gjennomgås og godkjennes av rederiets sikkerhetsoffiser.<br />
Sikkerhetsundersøkelse på stedet<br />
8.14 Sikkerhetsundersøkelsen på stedet inngår i fartøyets sårbarhetsvurdering. Sikkerhetsundersøkelsen på stedet skal<br />
granske og evaluere gjeldende forebyggende tiltak, rutiner og virksomhet med sikte på å:<br />
.1 sørge for at alle oppgaver knyttet til fartøyets sikkerhet utføres,<br />
.2 overvåke adgangsbegrensede områder for å sikre at bare personer med fullmakt har adgang til disse,<br />
.3 kontrollere adgangen til fartøyet, herunder eventuelle identifikasjonssystemer,<br />
.4 overvåke dekksarealer og områder rundt fartøyet,<br />
.5 kontrollere ombordstigningen av personer og deres effekter (ledsaget og uledsaget bagasje og besetningens<br />
personlige effekter),<br />
.6 føre tilsyn med håndteringen av lasten og leveringen av skipsforsyningene, og<br />
.7 sørge for at fartøyets sikkerhetstilknyttede kommunikasjon, informasjon og utstyr er lett tilgjengelig.<br />
9. SIKKERHETSPLAN FOR FARTØYER<br />
Allment<br />
9.1 Rederiets sikkerhetsoffiser har ansvar for å sørge for at en sikkerhetsplan for fartøyet utarbeides og framlegges<br />
for godkjenning. Innholdet i hver enkelt sikkerhetsplan avhenger av det bestemte fartøyet den gjelder for.<br />
Fartøyets sikkerhetsplan skal fastslå fartøyets særlige kjennetegn og mulige trusler og sårbare områder. Når<br />
fartøyets sikkerhetsplan utarbeides, skal disse kjennetegnene behandles nærmere. Myndighetene kan fastsette<br />
retningslinjer for utarbeidingen og innholdet i en sikkerhetsplan for fartøyer.
Nr. 10/410 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
9.2 Alle sikkerhetsplaner for fartøyer skal:<br />
.1 redegjøre nærmere for fartøyets organisatoriske sikkerhetsstruktur,<br />
.2 redegjøre nærmere for fartøyets forhold til rederiet, havneanleggene, andre fartøyer og vedkommende<br />
myndigheter med ansvar for sikkerheten,<br />
.3 redegjøre nærmere for kommunikasjonssystemene som muliggjør effektiv, løpende kommunikasjon på<br />
fartøyet og mellom fartøyet og andre, herunder havneanlegg,<br />
.4 redegjøre nærmere for de grunnleggende driftsmessige og fysiske sikkerhetstiltakene på beredskapsnivå 1,<br />
som alltid skal være til stede,<br />
.5 redegjøre nærmere for ytterligere sikkerhetstiltak som vil gjøre det mulig for fartøyet å gå til beredskapsnivå<br />
2 umiddelbart, og om nødvendig, til beredskapsnivå 3,<br />
.6 sørge for regelmessig revisjon eller kontroll av fartøyets sikkerhetsplan og endringer av denne som følge av<br />
erfaring eller endrede forhold, og<br />
.7 redegjøre nærmere for framgangsmåter for rapportering til vedkommende avtalestaters kontaktorganer.<br />
9.3 Utarbeidingen av en effektiv sikkerhetsplan for fartøyet skal være basert på en grundig vurdering av alle spørsmål<br />
som gjelder fartøyets sikkerhet, herunder særlig en inngående evaluering av det enkelte fartøys fysiske og<br />
driftsmessige egenskaper, herunder seilingsmønster.<br />
9.4 Alle sikkerhetsplaner for fartøyer skal godkjennes av eller på vegne av myndigheten. Dersom myndigheten<br />
benytter seg av en anerkjent sikkerhetsorganisasjon til å gjennomgå eller godkjenne fartøyets sikkerhetsplan, skal<br />
den anerkjente sikkerhetsorganisasjonen ikke være tilknyttet noen annen anerkjent sikkerhetsorganisasjon som<br />
har utarbeidet eller bidratt ved utarbeidingen av planen.<br />
9.5 Rederiets og fartøyets sikkerhetsoffiserer skal utarbeide framgangsmåter for å:<br />
.1 vurdere om fartøyets sikkerhetsplan fortsatt er effektiv, og<br />
.2 forberede endringer av planen etter at den er godkjent.<br />
9.6 Sikkerhetstiltakene i fartøyets sikkerhetsplan skal være innført når førstegangskontrollen av samsvar med kravene<br />
i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket skal gjennomføres. Ellers kan det internasjonale sikkerhetssertifikatet<br />
for fartøyer ikke utstedes. Dersom det senere oppstår feil i sikkerhetsutstyret eller -systemene, eller et<br />
sikkerhetstiltak av en eller annen grunn oppheves midlertidig, skal tilsvarende midlertidige sikkerhetstiltak<br />
vedtas, meddeles og godkjennes av myndigheten.<br />
Organisere og utføre oppgaver knyttet til fartøyets sikkerhet<br />
9.7 I tillegg til veiledningen i nr. 9.2 skal fartøyets sikkerhetsplan fastsette følgende, som gjelder alle<br />
beredskapsnivåer:<br />
.1 oppgavene og ansvaret til alle besetningsmedlemmer som har en funksjon knyttet til sikkerheten,<br />
.2 framgangsmåtene eller de forebyggende tiltakene som er nødvendige for å opprettholde løpende<br />
kommunikasjon til enhver tid,<br />
.3 framgangsmåtene som er nødvendige for å vurdere om sikkerhetsrutinene, eventuelt sikkerhets- og<br />
overvåkingsutstyr og eventuelle sikkerhets- og overvåkingssystemer fremdeles er effektive, herunder<br />
framgangsmåter for å påvise og utbedre feil og mangler ved utstyr eller systemer,<br />
.4 framgangsmåter og praksis med sikte på å beskytte følsomme opplysninger knyttet til sikkerheten som<br />
foreligger på papir eller i elektronisk format,
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/411<br />
.5 typen av og vedlikeholdskravene for eventuelt sikkerhets- og overvåkingsutstyr og eventuelle sikkerhets- og<br />
overvåkingssystemer,<br />
.6 framgangsmåtene for å sikre punktlig framleggelse og vurdering av rapporter om mulige brudd på<br />
sikkerheten eller sikkerhetsproblemer, og<br />
.7 framgangsmåter for å utarbeide, vedlikeholde og ajourføre en fortegnelse over eventuell farlig last eller<br />
farlige stoffer om bord på fartøyet, herunder hvor dette befinner seg.<br />
9.8 Resten av avsnitt 9 tar særlig for seg sikkerhetstiltakene som kan treffes på hvert beredskapsnivå, som gjelder:<br />
.1 adgang til fartøyet for besetning, passasjerer, besøkende osv.,<br />
.2 adgangsbegrensede områder på fartøyet,<br />
.3 håndtering av last,<br />
.4 levering av skipsforsyninger,<br />
.5 håndtering av uledsaget bagasje, og<br />
.6 overvåking av fartøyets sikkerhet.<br />
Adgang til fartøyet<br />
9.9 Fartøyets sikkerhetsplan skal fastsette sikkerhetstiltakene som omfatter alle måter å få adgang til fartøyet på som<br />
er påvist i fartøyets sårbarhetsvurdering. Dette skal omfatte alle:<br />
.1 fallrepstrapper,<br />
.2 landganger,<br />
.3 atkomstramper,<br />
.4 atkomstdører, lysventiler, vinduer og porter,<br />
.5 fortøyningstrosser og ankerkjettinger, og<br />
.6 kraner og heisverk.<br />
9.10 For hver av disse skal fartøyets sikkerhetsplan beskrive de relevante stedene der adgangsbegrensninger eller<br />
-forbud får anvendelse på hvert beredskapsnivå. For hvert beredskapsnivå skal fartøyets sikkerhetsplan fastsette<br />
hvilken type begrensning eller forbud som får anvendelse, og hvordan disse skal håndheves.<br />
9.11 Fartøyets sikkerhetsplan skal for hvert beredskapsnivå fastsette hvilke identifikasjonsmetoder som kreves for å<br />
få adgang til fartøyet, og for at enkeltpersoner kan oppholde seg på fartøyet uten innsigelser. Dette kan innebære<br />
utarbeiding av et hensiktsmessig identifikasjonssystem med mulighet for varig og midlertidig identifikasjon<br />
av henholdsvis fartøyets besetning og besøkende. Et eventuelt identifikasjonssystem for fartøyet skal når det<br />
er praktisk mulig, samordnes med det systemet som gjelder for havneanlegget. Passasjerer skal kunne bevise<br />
sin identitet ved hjelp av ombordstigningskort, billetter osv., men skal ikke få adgang til adgangsbegrensede<br />
områder uten tilsyn. Fartøyets sikkerhetsplan skal fastsette bestemmelser som sikrer at identifikasjonssystemene<br />
oppdateres regelmessig, og at misbruk av rutinene medfører disiplinærtiltak.<br />
9.12 Personer som på anmodning er uvillige eller ute av stand til å fastslå sin identitet og/eller stadfeste formålet med<br />
sitt besøk, skal nektes adgang til fartøyet, og forsøket på å få adgang skal, når det er hensiktsmessig, rapporteres<br />
til fartøyets og rederiets sikkerhetsoffiserer, havneanleggets sikkerhetsansvarlige og til de nasjonale og lokale<br />
myndighetene som har ansvar for sikkerheten.<br />
9.13 Fartøyets sikkerhetsplan skal fastsette hvor ofte adgangskontrollene skal foretas, særlig dersom de foretas som<br />
stikkprøver eller leilighetsvis.<br />
Beredskapsnivå 1<br />
9.14 På beredskapsnivå 1 skal fartøyets sikkerhetsplan fastsette de sikkerhetstiltakene som kontrollerer adgangen til<br />
fartøyet. Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å kontrollere identiteten til alle personer som forsøker å komme om bord på fartøyet og bekrefte begrunnelsen<br />
for dette ved å kontrollere f.eks. mønstringspapirer, passasjerbilletter, ombordstigningskort, arbeidsinstrukser<br />
osv.<br />
.2 i samarbeid med havneanlegget å sørge for at det fastsettes angitte sikre områder der kontroll og visitasjon av<br />
personer og gjennomsøking av bagasje (herunder håndbagasje), personlige effekter, kjøretøyer og innholdet<br />
i disse kan foretas,
Nr. 10/412 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
.3 i samarbeid med havneanlegget å sørge for at kjøretøyer som skal lastes om bord på bilferger, roroskip<br />
og andre passasjerfartøyer, blir gjennomsøkt før lasting, i samsvar med den hyppigheten som er fastsatt i<br />
fartøyets sikkerhetsplan,<br />
.4 å skille personer som er kontrollert, og deres personlige effekter fra personer som ikke er kontrollert, og deres<br />
personlige effekter,<br />
.5 å skille passasjerer som går om bord, fra passasjerer som går i land,<br />
.6 å påvise adgangspunkter som skal sikres eller bemannes for å hindre ulovlig adgang,<br />
.7 å hindre adgang til steder uten tilsyn som grenser til områder der passasjerer og besøkende har adgang, ved<br />
hjelp av avlåsing eller på andre måter, og<br />
.8 å gi alle besetningsmedlemmene på fartøyet en sikkerhetsorientering om mulige trusler, framgangsmåtene<br />
for å rapportere om mistenkelige personer, gjenstander eller aktiviteter og behovet for aktpågivenhet.<br />
9.15 På beredskapsnivå 1 skal det være mulig å visitere alle personer som forsøker å komme om bord på fartøyet. Hvor<br />
ofte slik visitasjon, herunder stikkprøvekontroll, skal gjennomføres, skal angis i den godkjente sikkerhetsplanen<br />
og særlig godkjennes av myndigheten. Det er mulig at slik visitasjon gjennomføres best av havneanlegget i nært<br />
samarbeid med fartøyet og i umiddelbar nærhet av dette. Fartøyets besetningsmedlemmer skal ikke måtte visitere<br />
sine kolleger eller deres personlige effekter med mindre det er åpenbare sikkerhetsmessige grunner til dette. En<br />
slik visitasjon skal gjennomføres på en måte som fullt ut tar hensyn til enkeltpersoners menneskerettigheter og<br />
verner om deres grunnleggende menneskeverd.<br />
Beredskapsnivå 2<br />
9.16 På beredskapsnivå 2 skal fartøyets sikkerhetsplan fastsette de sikkerhetstiltakene som skal anvendes for å<br />
beskytte mot en økt risiko for en sikkerhetshendelse, og for å sikre økt aktpågivenhet og strengere kontroll. Disse<br />
tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å utpeke ekstra personell til å patruljere dekksarealene når det er stille, med sikte på å hindre ulovlig<br />
adgang,<br />
.2 å begrense antallet adgangspunkter til fartøyet og finne fram til hvilke punkter som skal være avstengt, og<br />
metodene for å sikre dem på en tilstrekkelig måte,<br />
.3 å hindre adgang til fartøyet fra sjøsiden, herunder f.eks. i samarbeid med havneanlegget å utplassere<br />
båtpatruljer,<br />
.4 å fastsette et adgangsbegrenset område på fartøyets landside i nært samarbeid med havneanlegget,<br />
.5 å gjennomføre flere og grundigere visitasjoner av personer og gjennomsøkinger av personlige effekter og<br />
kjøretøyer som blir losset av eller lastet om bord på fartøyet,<br />
.6 å følge besøkende om bord på fartøyet,<br />
.7 å gi alle besetningsmedlemmene på fartøyet ytterligere særlig sikkerhetsorientering om påviste trusler og på<br />
nytt understreke framgangsmåtene for å rapportere om mistenkelige personer, gjenstander eller aktiviteter og<br />
behovet for økt aktpågivenhet, og<br />
.8 å gjennomføre en fullstendig eller delvis gjennomsøking av fartøyet.<br />
Beredskapsnivå 3<br />
9.17 På beredskapsnivå 3 skal fartøyet overholde instruksjonene som er gitt av dem som er ansvarlige for å<br />
reagere på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette. Fartøyets sikkerhetsplan skal redegjøre nærmere for<br />
sikkerhetstiltakene som fartøyet kan treffe i nært samarbeid med de ansvarlige nevnt ovenfor, og havneanlegget.<br />
Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å begrense adgangen til ett enkelt, kontrollert adgangspunkt,<br />
.2 å gi adgang bare til dem som er ansvarlige for å reagere på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette,<br />
.3 å veilede personer om bord,<br />
.4 å stanse ombordstigning eller landsetting midlertidig,<br />
.5 å stanse håndtering av last, leveranser osv. midlertidig,<br />
.6 å evakuere fartøyet,<br />
.7 å flytte fartøyet, og<br />
.8 å forberede en fullstendig eller delvis gjennomsøking av fartøyet.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/413<br />
Adgangsbegrensede områder på fartøyet<br />
9.18 Fartøyets sikkerhetsplan skal fastslå hvilke adgangsbegrensede områder som skal opprettes på fartøyet, angi<br />
områdenes utstrekning, anvendelsestidspunkter og hvilke sikkerhetstiltak som skal treffes for å kontrollere<br />
adgangen til områdene og for å kontrollere aktivitetene som pågår i dem. Formålet med adgangsbegrensede<br />
områder er:<br />
.1 å hindre ulovlig adgang,<br />
.2 å beskytte passasjerene, fartøyets besetning og personell fra havneanlegget eller andre personer som har<br />
fullmakt til å være om bord på fartøyet,<br />
.3 å beskytte sikkerhetsfølsomme områder på fartøyet, og<br />
.4 å beskytte lasten og skipsforsyningene mot ulovlige inngrep.<br />
9.19 Fartøyets sikkerhetsplan skal sikre at det finnes klart fastsatte strategier og praksis for å kontrollere adgangen til<br />
alle adgangsbegrensede områder.<br />
9.20 Fartøyets sikkerhetsplan skal fastsette at alle adgangsbegrensede områder skal være tydelig merket, slik at det<br />
angis at adgangen til området er begrenset, og at ulovlig opphold på området utgjør et brudd på sikkerheten.<br />
9.21 Adgangsbegrensede områder kan omfatte:<br />
.1 kommandobroen, maskinrommet i klasse A og andre kontrollstasjoner definert i kapittel II-2,<br />
.2 områder som inneholder sikkerhets- og overvåkingsutstyr, sikkerhets- og overvåkingssystemer og<br />
kontrollsystemer for disse samt kontrollsystemer for belysning,<br />
.3 ventilasjons- og klimaanlegg og andre lignende områder,<br />
.4 områder med adgang til drikkevannstanker, pumper eller manifolder,<br />
.5 områder som inneholder farlig last eller farlige stoffer,<br />
.6 områder med lastepumper og kontrollsystemer for disse,<br />
.7 lasterom og rom som inneholder skipsforsyningene,<br />
.8 mannskapskvarterer, og<br />
.9 alle andre områder som rederiets sikkerhetsoffiser på grunnlag av fartøyets sårbarhetsvurdering har bestemt<br />
at skal ha begrenset adgang for å opprettholde fartøyets sikkerhet.<br />
Beredskapsnivå 1<br />
9.22 På beredskapsnivå 1 skal fartøyets sikkerhetsplan fastsette de sikkerhetstiltakene som skal anvendes på<br />
adgangsbegrensede områder, og disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å låse eller sikre adgangspunkter,<br />
.2 å bruke overvåkingsutstyr til å overvåke områdene,<br />
.3 å bruke vakter eller patruljer, og<br />
.4 å bruke automatiske innbruddsalarmer for å varsle fartøyets besetning ved all ulovlig adgang.<br />
Beredskapsnivå 2<br />
9.23 På beredskapsnivå 2 skal overvåkingen av og kontrollen med adgang til adgangsbegrensede områder økes i<br />
hyppighet og omfang for å sikre at bare personer med fullmakt har adgang. Fartøyets sikkerhetsplan skal fastsette<br />
ytterligere sikkerhetstiltak som skal anvendes, og disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å opprette adgangsbegrensede områder som grenser til adgangspunkter,<br />
.2 å kontrollere overvåkingsutstyret løpende, og<br />
.3 å utpeke ekstra personell til å holde vakt ved og patruljere adgangsbegrensede områder.
Nr. 10/414 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Beredskapsnivå 3<br />
9.24 På beredskapsnivå 3 skal fartøyet overholde instruksjonene som er gitt av dem som er ansvarlige for å<br />
reagere på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette. Fartøyets sikkerhetsplan skal redegjøre nærmere for<br />
sikkerhetstiltakene som fartøyet kan treffe i nært samarbeid med de ansvarlige nevnt ovenfor, og havneanlegget.<br />
Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å opprette ytterligere adgangsbegrensede områder på fartøyet i nærheten av sikkerhetshendelsen eller stedet<br />
der sikkerhetstrusselen antas å være, og der det er adgang forbudt, og<br />
.2 å gjennomsøke adgangsbegrensede områder som en del av gjennomsøkingen av fartøyet.<br />
Håndtering av last<br />
9.25 Sikkerhetstiltakene ved håndtering av last skal:<br />
.1 hindre ulovlige inngrep, og<br />
.2 hindre at last som fartøyet ikke skal transportere, blir tatt imot og lastet om bord på fartøyet.<br />
9.26 Sikkerhetstiltakene, hvorav noen muligens må gjennomføres i samarbeid med havneanlegget, skal omfatte<br />
framgangsmåter for kontroll av fortegnelsen over lasten ved fartøyets adgangspunkter. Når lasten er om bord<br />
på fartøyet, skal det være mulig å fastslå at den er godkjent for ombordlasting på fartøyet. Dessuten skal det<br />
utarbeides sikkerhetstiltak for å hindre ulovlige inngrep i lasten når den er kommet om bord.<br />
Beredskapsnivå 1<br />
9.27 På beredskapsnivå 1 skal fartøyets sikkerhetsplan fastsette de sikkerhetstiltakene som skal anvendes ved<br />
håndtering av last, og disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å kontrollere last, lastetransportenheter og lasterom rutinemessig før og mens håndteringen av lasten finner<br />
sted,<br />
.2 å kontrollere at lasten som blir lastet om bord, tilsvarer dokumentasjonen for lasten,<br />
.3 i samarbeid med havneanlegget å sørge for at kjøretøyer som lastes om bord på bilferger, roroskip og<br />
passasjerfartøyer, blir gjennomsøkt før lasting, i samsvar med den hyppigheten som er angitt i fartøyets<br />
sikkerhetsplan, og<br />
.4 å kontrollere forseglinger eller andre metoder for å hindre ulovlige inngrep.<br />
9.28 Kontroll av lasten kan foretas ved hjelp av:<br />
.1 visuell og fysisk undersøkelse, og<br />
.2 skannings- og deteksjonsutstyr, mekanisk utstyr eller hunder.<br />
9.29 Når lasten flyttes regelmessig eller gjentatte ganger, kan rederiets eller fartøyets sikkerhetsoffiser etter samråd<br />
med havneanlegget inngå avtaler med avskipere eller andre ansvarlige for slik last om kontroll utenfor området,<br />
forsegling, ruteplanlegging, underlagsdokumentasjon osv. Den sikkerhetsansvarlige for det berørte havneanlegget<br />
skal underrettes om og godkjenne slike ordninger.<br />
Beredskapsnivå 2<br />
9.30 På beredskapsnivå 2 skal fartøyets sikkerhetsplan fastsette ytterligere sikkerhetstiltak som skal anvendes ved<br />
håndtering av last, og disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å kontrollere last, lastetransportenheter og lasterom mer detaljert,<br />
.2 i større utstrekning å kontrollere at bare den lasten som skal om bord på fartøyet, blir lastet om bord,<br />
.3 i større utstrekning å gjennomsøke kjøretøyer som skal lastes om bord på bilferger, roroskip og<br />
passasjerfartøyer, og<br />
.4 å kontrollere forseglinger eller andre metoder for å hindre ulovlig inngrep hyppigere og mer detaljert.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/415<br />
9.31 Mer detaljert kontroll av last kan foretas ved hjelp av:<br />
.1 hyppigere og mer detaljert visuell og fysisk undersøkelse,<br />
.2 hyppigere bruk av skannings- og deteksjonsutstyr, mekanisk utstyr eller hunder, og<br />
.3 samordning av forsterkede sikkerhetstiltak med avskiperen eller andre ansvarlige i samsvar med en inngått<br />
avtale og fastsatte framgangsmåter.<br />
Beredskapsnivå 3<br />
9.32 På beredskapsnivå 3 skal fartøyet overholde instruksjonene som er gitt av dem som er ansvarlige for å<br />
reagere på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette. Fartøyets sikkerhetsplan skal redegjøre nærmere for<br />
sikkerhetstiltakene som fartøyet kan treffe i nært samarbeid med de ansvarlige nevnt ovenfor, og havneanlegget.<br />
Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å stanse lastingen eller lossingen av last midlertidig, og<br />
.2 å kontrollere fortegnelsen over farlig last og farlige stoffer som eventuelt fraktes om bord, og plasseringen<br />
av disse.<br />
Levering av skipsforsyninger<br />
9.33 Sikkerhetstiltakene ved levering av skipsforsyninger skal:<br />
.1 sikre at skipsforsyningene kontrolleres, og at emballasjen er intakt,<br />
.2 hindre at skipsforsyningene blir tatt imot uten inspeksjon,<br />
.3 hindre ulovlige inngrep, og<br />
.4 hindre at skipsforsyningene blir tatt imot uten at de er bestilt.<br />
9.34 For fartøyer som regelmessig bruker havneanlegget, kan det være hensiktsmessig å fastsette framgangsmåter<br />
som gjelder fartøyet, leverandørene og havneanlegget og omfatter underretning om og tidspunkt for leveranser<br />
og dokumentasjon for disse. Det skal alltid være mulig å bekrefte at forsyninger som leveres, er vedlagt bevis for<br />
at fartøyet har bestilt dem.<br />
Beredskapsnivå 1<br />
9.35 På beredskapsnivå 1 skal fartøyets sikkerhetsplan fastsette de sikkerhetstiltakene som skal anvendes ved levering<br />
av skipsforsyninger. Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å kontrollere at forsyningene tilsvarer bestillingen før de lastes om bord, og<br />
.2 å sørge for umiddelbar sikker stuing av skipsforsyningene.<br />
Beredskapsnivå 2<br />
9.36 På beredskapsnivå 2 skal fartøyets sikkerhetsplan fastsette ytterligere sikkerhetstiltak som skal anvendes<br />
ved levering av skipsforsyninger, ved å foreta kontroller før forsyningene lastes om bord, og ved å forsterke<br />
inspeksjonene.<br />
Beredskapsnivå 3<br />
9.37 På beredskapsnivå 3 skal fartøyet overholde instruksjonene som er gitt av dem som er ansvarlige for å<br />
reagere på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette. Fartøyets sikkerhetsplan skal redegjøre nærmere for<br />
sikkerhetstiltakene som fartøyet kan treffe i nært samarbeid med de ansvarlige nevnt ovenfor, og havneanlegget.<br />
Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å kontrollere skipsforsyningene mer detaljert,<br />
.2 å tilrettelegge for begrensning av eller midlertidig stans i håndteringen av skipsforsyningene, og<br />
.3 å nekte å ta imot skipsforsyningene om bord på fartøyet.
Nr. 10/416 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Håndtering av uledsaget bagasje<br />
9.38 Fartøyets sikkerhetsplan skal fastsette de sikkerhetstiltakene som skal anvendes for å sikre at uledsaget bagasje<br />
(dvs. all bagasje, herunder personlige effekter, som ikke befinner seg hos en passasjer eller et besetningsmedlem<br />
på fartøyet ved inspeksjonen eller visitasjonen) blir identifisert og gjennomgår en hensiktsmessig gjennomlysing,<br />
herunder gjennomsøking, før den tas om bord på fartøyet. Det er ikke meningen at slik bagasje skal gjennomlyses<br />
både av fartøyet og havneanlegget, og i tilfeller der begge har egnet utstyr, skal ansvaret for gjennomlysingen<br />
ligge hos havneanlegget. Et nært samarbeid med havneanlegget er avgjørende, og det skal treffes tiltak for å sikre<br />
at uledsaget bagasje håndteres på en sikker måte etter gjennomlysingen.<br />
Beredskapsnivå 1<br />
9.39 På beredskapsnivå 1 skal fartøyets sikkerhetsplan fastsette de sikkerhetstiltakene som skal anvendes ved<br />
håndtering av uledsaget bagasje for å sikre at inntil 100 % av den blir gjennomlyst eller gjennomsøkt, noe som<br />
kan omfatte bruk av røntgengjennomlysing.<br />
Beredskapsnivå 2<br />
9.40 På beredskapsnivå 2 skal fartøyets sikkerhetsplan fastsette ytterligere sikkerhetstiltak som skal anvendes ved<br />
håndtering av uledsaget bagasje, noe som skal omfatte fullstendig røntgengjennomlysing av all uledsaget<br />
bagasje.<br />
Beredskapsnivå 3<br />
9.41 På beredskapsnivå 3 skal fartøyet overholde instruksjonene som er gitt av dem som er ansvarlige for å<br />
reagere på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette. Fartøyets sikkerhetsplan skal redegjøre nærmere for<br />
sikkerhetstiltakene som fartøyet kan treffe i nært samarbeid med de ansvarlige nevnt ovenfor, og havneanlegget.<br />
Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å gjennomlyse denne bagasjen mer detaljert, f.eks. ved røntgengjennomlysing fra minst to forskjellige<br />
vinkler,<br />
.2 å tilrettelegge for begrensning av eller midlertidig stans i håndteringen av uledsaget bagasje, og<br />
.3 å nekte å ta imot uledsaget bagasje om bord på fartøyet.<br />
Overvåking av fartøyets sikkerhet<br />
9.42 Fartøyet skal være i stand til å overvåke fartøyet, de adgangsbegrensede områdene om bord og områdene rundt<br />
fartøyet. Denne overvåkingen kan omfatte bruk av:<br />
.1 belysning,<br />
.2 utkikksposter, sikkerhetsvakter og dekksvakter, herunder patruljer, og<br />
.3 automatiske innbruddsalarmer og overvåkingsutstyr.<br />
9.43 Automatiske innbruddsalarmer skal ved bruk aktivere en lydalarm og/eller et varsellys på et sted som er bemannet<br />
eller overvåket til enhver tid.<br />
9.44 Fartøyets sikkerhetsplan skal fastsette framgangsmåtene og utstyret som kreves på hvert beredskapsnivå, og<br />
metodene som sikrer at overvåkingsutstyret kan fungere uavbrutt, samtidig som det tas hensyn til de mulige<br />
virkningene av værforhold eller strømbrudd.<br />
Beredskapsnivå 1<br />
9.45 På beredskapsnivå 1 skal fartøyets sikkerhetsplan fastsette de sikkerhetstiltakene som skal anvendes, og<br />
som kan være en kombinasjon av belysning, utkikksposter, sikkerhetsvakter eller bruk av sikkerhets- og<br />
overvåkingsutstyr som gir fartøyets sikkerhetspersonell mulighet til å observere fartøyet generelt og sperringer<br />
og adgangsbegrensede områder spesielt.<br />
9.46 Fartøyets dekk og adgangspunktene til fartøyet skal være opplyst når det er mørkt, og når sikten er dårlig ved<br />
virksomhet mellom fartøy og havn, eller ved behov når det befinner seg i et havneanlegg eller på en ankerplass.<br />
Når fartøyene er i fart skal de, når det er behov for det, bruke sterkeste tilgjengelige belysning som er forenlig<br />
med sikker fart, idet det tas hensyn til gjeldende bestemmelser i de internasjonale reglene av 1972 til forebygging<br />
av sammenstøt på sjøen. Følgende skal vurderes når egnet belysningsstyrke og hensiktsmessig plassering av<br />
belysningen skal fastsettes:<br />
.1 fartøyets besetning skal kunne oppdage aktiviteter utenfor fartøyet både på landsiden og på sjøsiden,<br />
.2 området på og rundt fartøyet skal dekkes,
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/417<br />
.3 dekningen skal gjøre det lettere å identifisere personer ved adgangspunkter, og<br />
.4 dekningen kan oppnås gjennom samordning med havneanlegget.<br />
Beredskapsnivå 2<br />
9.47 På beredskapsnivå 2 skal fartøyets sikkerhetsplan fastsette ytterligere sikkerhetstiltak som skal anvendes for å øke<br />
kontroll- og overvåkingsmulighetene. Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å foreta sikkerhetspatruljering hyppigere og grundigere,<br />
.2 å øke belysningens dekning og styrke eller bruken av sikkerhets- og overvåkingsutstyr,<br />
.3 å utpeke flere besetningsmedlemmer som sikkerhetsvakter, og<br />
.4 å sørge for samordning med patruljebåter på sjøen og patruljer til fots eller i bil på land, når slike finnes.<br />
9.48 Ekstra belysning kan være nødvendig for å beskytte mot økt risiko for en sikkerhetshendelse. Når det er<br />
nødvendig, kan kravene til ekstra belysning oppfylles ved å samordne med havneanlegget for å få ekstra<br />
belysning på land.<br />
Beredskapsnivå 3<br />
9.49 På beredskapsnivå 3 skal fartøyet overholde instruksjonene som er gitt av dem som er ansvarlige for å<br />
reagere på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette. Fartøyets sikkerhetsplan skal redegjøre nærmere for<br />
sikkerhetstiltakene som fartøyet kan treffe i nært samarbeid med de ansvarlige nevnt ovenfor, og havneanlegget.<br />
Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å slå på all belysning på fartøyet eller lyse opp området rundt fartøyet,<br />
.2 å slå på alt overvåkingsutstyr om bord som kan registrere aktivitet på eller i nærheten av fartøyet,<br />
.3 å optimalisere opptakstiden for dette overvåkingsutstyret,<br />
.4 å klargjøre for undervannsinspeksjon av fartøyets skrog, og<br />
.5 å iverksette tiltak, herunder langsom rotasjon av fartøyets propeller dersom det er mulig, for å hindre adgang<br />
til fartøyets skrog under vannet.<br />
Forskjellige beredskapsnivåer<br />
9.50 Fartøyets sikkerhetsplan skal fastsette de framgangsmåtene og sikkerhetstiltakene som fartøyet kan anvende<br />
dersom det har et høyere beredskapsnivå enn det som gjelder for et havneanlegg.<br />
Virksomhet som ikke er omfattet av regelverket<br />
9.51 Fartøyets sikkerhetsplan skal fastsette de framgangsmåtene og sikkerhetstiltakene som fartøyet skal anvende<br />
når:<br />
.1 det ligger i havn i en stat som ikke er en avtalestat,<br />
.2 det har kontakt med et fartøy som ikke er omfattet av dette regelverket,<br />
.3 det har kontakt med faste eller flytende plattformer eller en flyttbar boreplattform på stedet, eller<br />
.4 det har kontakt med en havn eller et havneanlegg som ikke er påkrevd å oppfylle bestemmelsene i<br />
kapittel XI-2 og del A av dette regelverket.<br />
Sikkerhetserklæringer<br />
9.52 Fartøyets sikkerhetsplan skal redegjøre nærmere for hvordan anmodninger om sikkerhetserklæringer fra et<br />
havneanlegg vil bli behandlet, og under hvilke forhold fartøyet selv skal be om en sikkerhetserklæring.<br />
Kontroll og revisjon<br />
9.53 Fartøyets sikkerhetsplan skal fastsette hvordan rederiets og fartøyets sikkerhetsoffiserer planlegger å kontrollere<br />
om fartøyets sikkerhetsplan fremdeles er effektiv, og hvilken framgangsmåte som skal følges når fartøyets<br />
sikkerhetsplan revideres, ajourføres eller endres.
Nr. 10/418 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
10 FORTEGNELSER<br />
Allment<br />
10.1 Fortegnelser skal være tilgjengelige for tjenestemenn med behørig fullmakt fra avtalestatene, slik at de kan<br />
kontrollere at bestemmelsene i fartøyets sikkerhetsplaner gjennomføres.<br />
10.2 Fortegnelsene kan føres i et hvilket som helst format, men skal beskyttes mot ulovlig tilgang eller<br />
videreformidling.<br />
11. REDERIETS SIKKERHETSOFFISER<br />
Relevant veiledning er gitt i avsnitt 8, 9 og 13.<br />
12. FARTØYETS SIKKERHETSOFFISER<br />
Relevant veiledning er gitt i avsnitt 8, 9 og 13.<br />
13. OPPLÆRING, TRENING OG ØVELSER I FORBINDELSE MED SIKKERHET FOR FARTØYER<br />
Opplæring<br />
13.1 Rederiets sikkerhetsoffiser og kvalifisert landbasert personell hos rederiet samt fartøyets sikkerhetsoffiser skal<br />
etter behov ha kunnskap om og få opplæring i noen av eller alle områdene nedenfor:<br />
.1 sikkerhetsforvaltning,<br />
.2 relevante internasjonale konvensjoner, regelverk og anbefalinger,<br />
.3 relevante nasjonale lover og regler,<br />
.4 andre sikkerhetsorganisasjoners ansvarsområder og funksjoner,<br />
.5 metoder for sårbarhetsvurdering av fartøyer,<br />
.6 metoder for undersøkelser og inspeksjoner av fartøyers sikkerhet,<br />
.7 drift av fartøyer og havner og vilkår for slik drift,<br />
.8 sikkerhetstiltak for fartøyer og havneanlegg,<br />
.9 kriseberedskap og reaksjoner og beredskapsplanlegging,<br />
.10 undervisningsteknikker for sikkerhetsopplæring og -utdanning, herunder sikkerhetstiltak og -rutiner,<br />
.11 håndtering av følsomme sikkerhetstilknyttede opplysninger og sikkerhetstilknyttet kommunikasjon,<br />
.12 kunnskap om gjeldende sikkerhetstrusler og -mønstre,<br />
.13 gjenkjenning og påvisning av våpen, farlige stoffer og innretninger,<br />
.14 gjenkjenning uten forskjellsbehandling av kjennetegnene ved og atferdsmønstrene til personer som kan<br />
utgjøre en sikkerhetstrussel,<br />
.15 metoder som brukes til å omgå sikkerhetstiltak,<br />
.16 sikkerhetsutstyr og -systemer og de driftsmessige begrensningene ved disse,<br />
.17 metoder for revisjon, inspeksjon, kontroll og overvåking,<br />
.18 metoder for kroppsvisitasjon og ikke-krenkende inspeksjon,<br />
.19 sikkerhetstrening og -øvelser, herunder trening og øvelser i samarbeid med havneanleggene, og<br />
.20 vurdering av sikkerhetstrening og -øvelser.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/419<br />
13.2 Dessuten skal fartøyets sikkerhetsoffiser ha tilstrekkelig kunnskap om og få opplæring i noen av eller alle<br />
områdene nedenfor:<br />
.1 fartøyets utforming,<br />
.2 fartøyets sikkerhetsplan og tilknyttede framgangsmåter (herunder opplæring i hvordan man skal reagere som<br />
bygger på virkelige situasjoner),<br />
.3 metoder for å styre og kontrollere en menneskemengde,<br />
.4 drift av sikkerhetsutstyr og -systemer, og<br />
.5 prøving, kalibrering og vedlikehold av sikkerhetsutstyr og -systemer mens fartøyet er til sjøs.<br />
13.3 Besetningsmedlemmer som har særlige sikkerhetsmessige oppgaver, skal etter behov ha tilstrekkelig kunnskap<br />
og evne til å utføre sine oppgaver, herunder:<br />
.1 kunnskap om gjeldende sikkerhetstrusler og -mønstre,<br />
.2 gjenkjenning og påvisning av våpen, farlige stoffer og innretninger,<br />
.3 gjenkjenning av kjennetegnene ved og atferdsmønstrene til personer som kan utgjøre en sikkerhetstrussel,<br />
.4 metoder som brukes til å omgå sikkerhetstiltak,<br />
.5 metoder for å styre og kontrollere en menneskemengde,<br />
.6 sikkerhetstilknyttet kommunikasjon,<br />
.7 kunnskap om nødprosedyrer og beredskapsplaner,<br />
.8 drift av sikkerhetsutstyr og -systemer,<br />
.9 prøving, kalibrering og vedlikehold av sikkerhetsutstyr og -systemer mens fartøyet er til sjøs,<br />
.10 metoder for inspeksjon, kontroll og overvåking, og<br />
.11 metoder for kroppsvisitasjon av personer og fysisk gjennomsøking av personlige effekter, bagasje, last og<br />
skipsforsyninger.<br />
13.4 Alle andre besetningsmedlemmer skal ha tilstrekkelig kunnskap om og være kjent med de relevante<br />
bestemmelsene i fartøyets sikkerhetsplan, herunder:<br />
.1 betydningen av de ulike beredskapsnivåene og kravene på hvert nivå,<br />
.2 kunnskap om nødprosedyrer og beredskapsplaner,<br />
.3 gjenkjenning og påvisning av våpen, farlige stoffer og innretninger,<br />
.4 gjenkjenning uten forskjellsbehandling av kjennetegnene ved og atferdsmønstrene til personer som kan<br />
utgjøre en sikkerhetstrussel, og<br />
.5 metoder som brukes til å omgå sikkerhetstiltak.<br />
Trening og øvelser<br />
13.5 Formålet med trening og øvelser er å sørge for at fartøyets besetning er kvalifisert for alle pålagte sikkerhetsmessige<br />
oppgaver på alle beredskapsnivåer, og for å påvise eventuelle mangler ved sikkerheten som må rettes opp.<br />
13.6 For å sikre at bestemmelsene i fartøyets sikkerhetsplan gjennomføres på en effektiv måte, skal trening<br />
gjennomføres minst hver tredje måned. Dessuten skal det i tilfeller der over 25 % av fartøyets besetning er skiftet<br />
ut samtidig med besetning som ikke tidligere har deltatt i trening på dette fartøyet i løpet av de tre siste månedene,<br />
gjennomføres trening i løpet av én uke etter utskiftningen. Treningen skal være en prøve på de enkelte elementene<br />
i planen, f.eks. sikkerhetstruslene oppført i nr. 8.9.
Nr. 10/420 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
13.7 Ulike typer øvelser som rederiets sikkerhetsoffiserer, havneanleggets sikkerhetsansvarlige, avtalestatenes<br />
vedkommende myndigheter samt eventuelt fartøyets sikkerhetsoffiserer kan delta i, skal holdes minst én gang<br />
hvert kalenderår, og det skal være høyst 18 måneder mellom øvelsene. Disse øvelsene skal være en prøve på<br />
kommunikasjon, samordning, ressurstilgjengelighet og reaksjoner. Øvelsene kan gjennomføres:<br />
.1 i full skala eller som praktiske øvelser under virkelige forhold,<br />
.2 som skrivebordsøvelse eller seminarer, eller<br />
.3 i kombinasjon med andre øvelser, f.eks. lete- og redningsøvelser eller kriseberedskapsøvelser.<br />
13.8 Dersom rederiet skal delta i en øvelse med en annen avtalestat, skal dette godkjennes av myndigheten.<br />
14. SIKKERHET FOR HAVNEANLEGG<br />
Relevant veiledning er gitt i avsnitt 15,16 og 18.<br />
15. SÅRBARHETSVURDERING AV HAVNEANLEGGET<br />
Allment<br />
15.1 Sårbarhetsvurderingen av et havneanlegg kan foretas av en anerkjent sikkerhetsorganisasjon. Imidlertid er det<br />
bare vedkommende avtalestat som kan godkjenne en ferdig sårbarhetsvurdering.<br />
15.2 Dersom en avtalestat benytter en anerkjent sikkerhetsorganisasjon til å gjennomgå eller kontrollere samsvar for et<br />
havneanleggs sårbarhetsvurdering, må den anerkjente sikkerhetsorganisasjonen ikke være tilknyttet noen annen<br />
anerkjent sikkerhetsorganisasjon som har utarbeidet eller bidratt ved utarbeidingen av vurderingen.<br />
15.3 En sårbarhetsvurdering av et havneanlegg skal ta for seg følgende elementer i havneanlegget:<br />
.1 fysisk sikkerhet,<br />
.2 strukturell integritet,<br />
.3 systemer for beskyttelse av personell,<br />
.4 generelle framgangsmåter,<br />
.5 radio- og telekommunikasjonssystemer, herunder datasystemer og nettverk,<br />
.6 relevant infrastruktur for transport,<br />
.7 offentlige anlegg, og<br />
.8 andre områder som kan utgjøre en risiko for personer, eiendom eller virksomhet i havneanlegget dersom de<br />
skades eller brukes til ulovlig observasjon.<br />
15.4 De personene som deltar i sårbarhetsvurderingen av et havneanlegg, skal kunne benytte seg av bistand fra<br />
sakkyndige når det gjelder:<br />
.1 kunnskap om gjeldende sikkerhetstrusler og -mønstre,<br />
.2 gjenkjenning og påvisning av våpen, farlige stoffer og innretninger,<br />
.3 gjenkjenning uten forskjellsbehandling av kjennetegnene ved og atferdsmønstrene til personer som kan<br />
utgjøre en sikkerhetstrussel,<br />
.4 metoder som brukes til å omgå sikkerhetstiltak,<br />
.5 metoder som brukes til å forårsake en sikkerhetshendelse,<br />
.6 virkningen av sprengstoff på konstruksjoner og havneanleggets tjenester,<br />
.7 sikkerhet for havneanlegget,<br />
.8 forretningspraksis i havnen,<br />
.9 utarbeiding av beredskapsplaner, kriseberedskap og reaksjonstiltak,<br />
.10 fysiske sikkerhetstiltak, f.eks. gjerder,
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/421<br />
.11 radio- og telekommunikasjonssystemer, herunder datasystemer og nettverk,<br />
.12 transport og bygge- og anleggsarbeid, og<br />
.13 fartøys- og havnevirksomhet.<br />
Identifisere og evaluere viktig eiendom og infrastruktur som er viktig å beskytte<br />
15.5 Å identifisere og evaluere viktig eiendom og infrastruktur er en prosess der strukturenes og anleggenes relative<br />
betydning for havneanleggets funksjon kan fastsettes. Denne identifiserings- og evalueringsprosessen er viktig<br />
fordi den danner grunnlag for å konsentrere utbedringsstrategiene om de eiendommene og strukturene som det<br />
er viktigst å beskytte mot sikkerhetshendelser. Denne prosessen skal ta hensyn til mulige tap av menneskeliv,<br />
havnens økonomiske betydning, symbolverdi og forekomst av anlegg som eies av staten.<br />
15.6 Identifiseringen og evalueringen av eiendom og infrastruktur skal brukes til å prioritere den relative betydningen<br />
av disse med tanke på beskyttelse. Hovedmålet skal være å unngå dødsfall eller skader. Det er også viktig å<br />
vurdere om havneanlegget, strukturen eller anlegget fortsatt kan fungere uten eiendommen, og i hvilken grad det<br />
er mulig å gjenopprette normal drift raskt.<br />
15.7 Eiendom og infrastruktur som skal anses som viktig å beskytte, kan omfatte:<br />
.1 adgangsveier, innganger, innkjørsler og ankerplasser, manøvrerings- og fortøyningsområder,<br />
.2 lasteanlegg, terminaler, lagerområder og utstyr for håndtering av last,<br />
.3 systemer som strømfordelingsnett, radio- og telekommunikasjonssystemer og datasystemer og nettverk,<br />
.4 systemer for styring av sjøtrafikken i havnen og navigasjonshjelpemidler,<br />
.5 kraftverk, rørledninger for overføring av last og vannforsyning,<br />
.6 broer, jernbaner og veier,<br />
.7 havnetjenestens fartøyer, herunder losbåter, slepebåter, lektere osv.,<br />
.8 sikkerhets- og overvåkingsutstyr og sikkerhets- og overvåkingssystemer, og<br />
.9 farvannet i nærheten av havneanlegget.<br />
15.8 En tydelig identifikasjon av eiendom og infrastruktur er avgjørende for evalueringen av havneanleggets<br />
sikkerhetsbehov, prioriteringen av forebyggende tiltak og avgjørelser om fordeling av ressurser for bedre å<br />
beskytte havneanlegget. Prosessen kan omfatte samråd med vedkommende myndigheter om strukturer som<br />
ligger i umiddelbar nærhet av havneanlegget, og som kan forårsake skade i havneanlegget eller anvendes med det<br />
formål å forårsake skade på anlegget, til ulovlig observasjon av anlegget eller til å avlede oppmerksomheten.<br />
Identifisere mulige trusler mot eiendom og infrastruktur og sannsynligheten for at de vil bli realisert, med<br />
sikte på å fastsette og prioritere sikkerhetstiltak<br />
15.9 Handlinger som kan true sikkerheten for eiendom og infrastruktur, og metoder for å gjennomføre disse<br />
handlingene skal identifiseres med sikte på å evaluere sårbarheten til en bestemt eiendom eller et bestemt sted<br />
i forhold til en sikkerhetshendelse, og med sikte på å fastsette og prioritere sikkerhetsbehov som muliggjør<br />
planlegging og ressursfordeling. Identifiseringen og evalueringen av hver enkelt mulige handling og handlingens<br />
metode skal baseres på forskjellige faktorer, herunder trusselvurderinger fra offentlige organer. Ved at truslene<br />
identifiseres og vurderes, trenger personene som foretar vurderingen, ikke å gå ut fra det verst tenkelige tilfellet<br />
når de planlegger og fordeler ressurser.<br />
15.10 En sårbarhetsvurdering av et havneanlegg skal omfatte en vurdering som er foretatt i samråd med de relevante<br />
nasjonale sikkerhetsorganisasjonene for å klarlegge:<br />
.1 eventuelle særlige forhold ved havneanlegget, herunder sjøtrafikken som bruker anlegget, som gjør at det er<br />
et sannsynlig mål for angrep,<br />
.2 de sannsynlige følgene av et angrep på eller ved et havneanlegg i form av tap av menneskeliv, skader på<br />
eiendom og økonomisk forstyrrelse, herunder forstyrrelse i transportsystemene,
Nr. 10/422 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
.3 kapasiteten til og hensikten hos dem som det er sannsynlig at vil gjennomføre et slikt angrep, og<br />
.4 den mulige typen eller de mulige typene angrep, noe som gir en generell vurdering av det risikonivået som<br />
sikkerhetstiltakene skal stå i forhold til.<br />
15.11 En sårbarhetsvurdering av et havneanlegg skal ta stilling til alle mulige trusler, som kan omfatte følgende typer<br />
sikkerhetshendelser:<br />
.1 skade på eller ødeleggelse av havneanlegget eller fartøyet, f.eks. ved hjelp av sprengstoff, ildspåsettelse,<br />
sabotasje eller hærverk,<br />
.2 kapring eller kidnapping av fartøyet eller av personer om bord på fartøyet,<br />
.3 ulovlige inngrep i lasten, viktig utstyr eller viktige systemer på fartøyet eller skipsforsyningene,<br />
.4 ulovlig adgang eller bruk, herunder forekomst av blindpassasjerer,<br />
.5 smugling av våpen eller utstyr, herunder masseødeleggelsesvåpen,<br />
.6 bruk av fartøyet til å transportere personer som har til hensikt å forårsake en sikkerhetshendelse, og utstyret<br />
til disse personene,<br />
.7 bruk av selve fartøyet som våpen eller som et middel til å forårsake skade eller ødeleggelse,<br />
.8 sperring av havneinnløp, sluser og innkjørsler osv., og<br />
.9 atomangrep, biologiske angrep og kjemiske angrep.<br />
15.12 Prosessen skal omfatte samråd med vedkommende myndigheter om strukturer som ligger i umiddelbar nærhet<br />
av havneanlegget, og som kan forårsake skade i havneanlegget eller anvendes med det formål å forårsake skade<br />
på anlegget, til ulovlig observasjon av anlegget eller til å avlede oppmerksomheten.<br />
Identifisere, velge og prioritere mottiltak og endringer av framgangsmåter og effektiviteten av disse med<br />
hensyn til å redusere sårbarheten<br />
15.13 Identifiseringen og prioriteringen av mottiltak skal sørge for at de mest effektive sikkerhetstiltakene blir tatt i bruk<br />
for å redusere sårbarheten ved et havneanlegg eller kontakten mellom fartøy og havn overfor mulige trusler.<br />
15.14 Sikkerhetstiltakene skal velges på grunnlag av faktorer som for eksempel om de reduserer sannsynligheten for et<br />
angrep, og de skal evalueres ved hjelp av opplysninger som omfatter:<br />
.1 sikkerhetsundersøkelser, -inspeksjoner og -revisjoner,<br />
.2 samråd med havneanleggets eiere og operatører og eventuelt eiere/operatører av nærliggende strukturer,<br />
.3 historiske opplysninger om sikkerhetshendelser, og<br />
.4 virksomhet i havneanlegget.<br />
Identifisere sårbare områder<br />
15.15 Identifisering av sårbarheten i fysiske strukturer, systemer for beskyttelse av personer, prosesser eller andre<br />
områder som kan føre til en sikkerhetshendelse, kan brukes til å klarlegge mulighetene til å fjerne sårbare<br />
områder eller gjøre dem mindre sårbare. For eksempel kan en analyse avdekke sårbare områder i et havneanleggs<br />
sikkerhetssystemer eller ubeskyttet infrastruktur som vannforsyning, broer osv. som kan gjøres mindre sårbare<br />
ved hjelp av fysiske tiltak, f.eks. faste sperringer, alarmer, overvåkingsutstyr osv.<br />
15.16 Identifiseringen av sårbare områder skal omfatte vurdering av:<br />
.1 adgang fra sjøsiden og landsiden til havneanlegget og til fartøyer som er fortøyd i anlegget,<br />
.2 kaienes, anleggenes og de tilknyttede strukturenes strukturelle integritet,<br />
.3 gjeldende sikkerhetstiltak og -rutiner, herunder identifikasjonssystemer,
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/423<br />
.4 gjeldende sikkerhetstiltak og -rutiner for havnetjenester og -anlegg,<br />
.5 tiltak for å beskytte radio- og telekommunikasjonsutstyr, havnetjenester og -anlegg, herunder datasystemer<br />
og nettverk,<br />
.6 tilstøtende områder som kan benyttes under eller til et angrep,<br />
.7 gjeldende avtaler med private sikkerhetsselskaper som leverer sikkerhetstjenester på sjø- og landsiden,<br />
.8 eventuelle konflikter mellom forskjellige sikkerhetstiltak og sikkerhetsrutiner,<br />
.9 eventuelle konflikter mellom oppgaver i havneanlegget og sikkerhetsmessige oppgaver,<br />
.10 eventuelle begrensninger med hensyn til håndheving og personell,<br />
.11 eventuelle mangler som er påvist under opplæring og trening, og<br />
.12 eventuelle mangler som er påvist ved den daglige driften som følge av hendelser eller alarmer, rapportering<br />
av sikkerhetsspørsmål, gjennomføring av kontrolltiltak, revisjoner osv.<br />
16. SIKKERHETSPLAN FOR HAVNEANLEGGET<br />
Allment<br />
16.1 Havneanleggets sikkerhetsansvarlige har ansvar for å utarbeide en sikkerhetsplan for havneanlegget.<br />
Havneanleggets sikkerhetsansvarlige trenger ikke personlig å påta seg alle oppgavene tilknyttet stillingen, men<br />
det overordnede ansvaret for at de utføres riktig, ligger hos den enkelte sikkerhetsansvarlige for havneanlegget.<br />
16.2 Innholdet i hver enkelt sikkerhetsplan for et havneanlegg avhenger av de særlige forholdene i det eller de<br />
havneanleggene som planen gjelder for. Havneanleggets sikkerhetsplan skal fastslå havneanleggets særlige<br />
kjennetegn og de mulige sikkerhetsrisikoene som har ført til behovet for å utpeke en sikkerhetsansvarlig<br />
og utarbeide en sikkerhetsplan for havneanlegget. Når havneanleggets sikkerhetsplan utarbeides, skal disse<br />
kjennetegnene og andre lokale aller nasjonale sikkerhetsspørsmål behandles nærmere, og hensiktsmessige<br />
sikkerhetstiltak skal fastsettes for i størst mulig grad å redusere sannsynligheten for et brudd på sikkerheten<br />
og følgene av mulige risikoer. Avtalestatene kan fastsette retningslinjer for utarbeidingen og innholdet i en<br />
sikkerhetsplan for et havneanlegg.<br />
16.3 Alle sikkerhetsplaner for havneanlegg skal:<br />
.1 redegjøre nærmere for havneanleggets sikkerhetsorganisasjon,<br />
.2 redegjøre nærmere for organisasjonens forbindelser med andre vedkommende myndigheter og de<br />
kommunikasjonssystemene som er nødvendige for å oppnå effektiv kontinuerlig drift av organisasjonen og<br />
dens forbindelser med andre, herunder fartøyer i havnen,<br />
.3 redegjøre nærmere for de grunnleggende driftsmessige og fysiske sikkerhetstiltakene på beredskapsnivå 1<br />
som skal være innført,<br />
.4 redegjøre nærmere for ytterligere sikkerhetstiltak som vil gjøre det mulig for havneanlegget å gå til<br />
beredskapsnivå 2 umiddelbart, og om nødvendig, til beredskapsnivå 3,<br />
.5 sørge for regelmessig revisjon eller kontroll av havneanleggets sikkerhetsplan og endringer av denne som<br />
følge av erfaring eller endrede forhold, og<br />
.6 redegjøre nærmere for framgangsmåter for rapportering til vedkommende avtalestaters kontaktorganer.
Nr. 10/424 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
16.4 Utarbeidingen av en effektiv sikkerhetsplan for havneanlegget skal være basert på en grundig vurdering av<br />
alle spørsmål som gjelder havneanleggets sikkerhet, herunder særlig en inngående evaluering av det enkelte<br />
havneanleggets fysiske og driftsmessige egenskaper.<br />
16.5 Avtalestatene skal godkjenne sikkerhetsplaner for havneanlegg som er underlagt deres jurisdiksjon. Avtalestatene<br />
skal utarbeide framgangsmåter for å vurdere om hvert enkelt havneanleggs sikkerhetsplan fortsatt er effektiv<br />
og kan kreve at sikkerhetsplanen endres før den godkjennes for første gang eller etter godkjenningen.<br />
Havneanleggets sikkerhetsplan skal inneholde bestemmelser om føring av fortegnelser over sikkerhetshendelser<br />
og sikkerhetstrusler, revisjoner, kontroller, opplæring, trening og øvelser som bevis for at disse kravene er<br />
oppfylt.<br />
16.6 Sikkerhetstiltakene i havneanleggets sikkerhetsplan skal være iverksatt innen en rimelig frist etter at havneanleggets<br />
sikkerhetsplan er godkjent, og sikkerhetsplanen skal angi når hvert enkelt tiltak skal være iverksatt. Dersom det er<br />
sannsynlig at iverksettelsen av disse tiltakene vil bli forsinket, skal dette diskuteres med den avtalestaten som har<br />
ansvar for å godkjenne havneanleggets sikkerhetsplan, og det skal avtales tilfredsstillende midlertidige alternative<br />
sikkerhetstiltak som gir et tilsvarende beredskapsnivå i en eventuell overgangsperiode.<br />
16.7 Bruk av skytevåpen på eller i nærheten av fartøyer og i havneanlegg kan utgjøre særlige og betydelige<br />
sikkerhetsrisikoer, særlig i tilknytning til visse farlige stoffer, og skal vurderes svært nøye. Dersom en avtalestat<br />
bestemmer at det er nødvendig å bruke væpnet personell i disse områdene, skal vedkommende avtalestat sørge<br />
for at dette personellet har behørig tillatelse til og opplæring i å bruke sine våpen, og at de er klar over de særlige<br />
sikkerhetsmessige risikoene som foreligger i disse områdene. Dersom en avtalestat gir tillatelse til å bruke våpen,<br />
skal de fastsette særlige sikkerhetsmessige retningslinjer for bruken av disse. Havneanleggets sikkerhetsplan<br />
skal inneholde en egen veiledning om dette spørsmålet, særlig med hensyn til anvendelsen på fartøyer som<br />
transporterer farlig last eller farlige stoffer.<br />
Organisere og utføre oppgaver knyttet til havneanleggets sikkerhet<br />
16.8 I tillegg til veiledningen i nr. 16.3 skal havneanleggets sikkerhetsplan fastsette følgende, som gjelder alle<br />
beredskapsnivåer:<br />
.1 rollen til og oppbygningen av havneanleggets sikkerhetsorganisasjon,<br />
.2 oppgavene, ansvaret og opplæringskravene til alle havneanleggets ansatte som har en funksjon knyttet til<br />
sikkerheten, og de tiltakene som er nødvendige for å vurdere hvor effektiv hver enkelt ansatt er,<br />
.3 forbindelsene som havneanleggets sikkerhetsorganisasjon har med andre nasjonale eller lokale myndigheter<br />
med ansvar for sikkerhet,<br />
.4 kommunikasjonssystemene som er innført for å oppnå effektiv og løpende kommunikasjon mellom<br />
havneanleggets sikkerhetspersonell, fartøyer i havnen og når det er hensiktsmessig, med nasjonale eller<br />
lokale myndigheter med ansvar for sikkerhet,<br />
.5 framgangsmåtene eller de forebyggende tiltakene som er nødvendige for å opprettholde løpende<br />
kommunikasjon til enhver tid,<br />
.6 framgangsmåter og praksis med sikte på å beskytte følsomme opplysninger knyttet til sikkerheten som<br />
foreligger på papir eller i elektronisk format,<br />
.7 framgangsmåtene for å vurdere om sikkerhetstiltakene, -rutinene og -utstyret fremdeles er effektive, herunder<br />
framgangsmåter for å påvise og utbedre feil eller mangler ved utstyret,<br />
.8 framgangsmåtene for å gjøre det mulig å framlegge og vurdere rapportene om mulig brudd på sikkerheten<br />
eller sikkerhetsproblemer,<br />
.9 framgangsmåter for håndtering av last,<br />
.10 framgangsmåter for levering av skipsforsyninger,
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/425<br />
.11 framgangsmåtene for å vedlikeholde og ajourføre en fortegnelse over farlig last og farlige stoffer og<br />
plasseringen av disse i havneanlegget,<br />
.12 metodene for å varsle og motta bistand fra patruljer på sjøsiden og spesialister på søk, herunder bombesøk<br />
og undervannssøk,<br />
.13 framgangsmåtene for på anmodning å bistå fartøyets sikkerhetsoffiserer når de skal bestemme identiteten til<br />
personer som forsøker å komme om bord på fartøyet, og<br />
.14 framgangsmåtene for å forenkle landlov for fartøyets besetning eller utskiftninger i besetningen samt<br />
adgangen for besøkende til fartøyet, herunder representanter for velferds- og arbeidsorganisasjonene for<br />
sjøfolk.<br />
16.9 Resten av avsnitt 16 tar særlig for seg sikkerhetstiltakene som kan treffes på hvert beredskapsnivå, som<br />
gjelder:<br />
.1 adgang til havneanlegget,<br />
.2 adgangsbegrensede områder i havneanlegget,<br />
.3 håndtering av last,<br />
.4 levering av skipsforsyninger,<br />
.5 håndtering av uledsaget bagasje, og<br />
.6 overvåking av fartøyets sikkerhet.<br />
Adgang til havneanlegget<br />
16.10 Havneanleggets sikkerhetsplan skal fastsette sikkerhetstiltakene som omfatter alle måter å få adgang til<br />
havneanlegget på som er påvist i havneanleggets sårbarhetsvurdering.<br />
16.11 For hver av disse skal havneanleggets sikkerhetsplan beskrive de relevante stedene der angangsbegrensninger<br />
eller -forbud får anvendelse på hvert beredskapsnivå. For hvert beredskapsnivå skal havneanleggets<br />
sikkerhetsplan fastsette hvilken type begrensning eller forbud som får anvendelse, og hvordan disse skal<br />
håndheves.<br />
16.12 Havneanleggets sikkerhetsplan skal for hvert beredskapsnivå fastsette hvilke identifikasjonsmetoder som kreves<br />
for å få adgang til havneanlegget, og for at enkeltpersoner kan oppholde seg i havneanlegget uten innsigelser.<br />
Dette kan innebære utarbeiding av et hensiktsmessig identifikasjonssystem med mulighet for varig og midlertidig<br />
identifikasjon av henholdsvis havneanleggets personell og besøkende. Et eventuelt identifikasjonssystem<br />
for havneanlegget skal når det er praktisk mulig, samordnes med det systemet som gjelder for fartøyer som<br />
regelmessig bruker havneanlegget. Passasjerer skal kunne bevise sin identitet ved hjelp av ombordstigningskort,<br />
billetter osv., men skal ikke få adgang til adgangsbegrensede områder uten tilsyn. Havneanleggets sikkerhetsplan<br />
skal fastsette bestemmelser som sikrer at identifikasjonssystemene oppdateres regelmessig, og at misbruk av<br />
rutinene medfører disiplinærtiltak.<br />
16.13 Personer som på anmodning er uvillige eller ute av stand til å fastslå sin identitet og/eller stadfeste formålet med<br />
sitt besøk, skal nektes adgang til havneanlegget, og forsøket på å få adgang skal rapporteres til havneanleggets<br />
sikkerhetsansvarlige og til de nasjonale og lokale myndighetene som har ansvar for sikkerheten.<br />
16.14 Havneanleggets sikkerhetsplan skal angi hvor visitasjon av personer og gjennomsøking av personlige effekter og<br />
kjøretøyer skal foretas. Slike steder skal være overbygd, slik at kontrollen kan foregå kontinuerlig uten hensyn til<br />
de rådende værforholdene, med den hyppigheten som er fastsatt i havneanleggets sikkerhetsplan. Når personer<br />
er visitert og personlige effekter og kjøretøyer er gjennomsøkt, skal de fortsette direkte til de avgrensede vente-,<br />
ombordstignings- og billasteområdene.<br />
16.15 Havneanleggets sikkerhetsplan skal fastsette egne områder for personer som er kontrollert, og personer som<br />
ikke er kontrollert, og deres effekter, og om mulig egne områder for ombordstigning/landsetting av passasjerer,<br />
fartøyets besetning og deres effekter for å hindre at personer som ikke er kontrollert, kan komme i kontakt med<br />
personer som er kontrollert.<br />
16.16 Havneanleggets sikkerhetsplan skal fastsette hvor ofte adgangskontrollene skal foretas, særlig dersom de foretas<br />
som stikkprøver eller leilighetsvis.
Nr. 10/426 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Beredskapsnivå 1<br />
16.17 På beredskapsnivå 1 skal havneanleggets sikkerhetsplan fastsette kontrollpunkter der følgende sikkerhetstiltak<br />
kan anvendes:<br />
.1 adgangsbegrensede områder som skal være avgrenset med gjerder eller andre sperringer av en standard som<br />
skal godkjennes av avtalestaten,<br />
.2 kontroll av identiteten til alle personer som forsøker å få adgang til havneanlegget i tilknytning til et fartøy,<br />
herunder passasjerer, fartøyets besetning og besøkende, og bekreftelse av begrunnelsen for dette ved å<br />
kontrollere f.eks. mønstringspapirer, passasjerbilletter, ombordstigningskort, arbeidsinstrukser osv.<br />
.3 kontroll av kjøretøyene som brukes av personer som forsøker å få adgang til havneanlegget i tilknytning til<br />
et fartøy,<br />
.4 kontroll av identiteten til havneanleggets personell og personer som er sysselsatt i havneanlegget, og deres<br />
kjøretøyer,<br />
.5 adgangsbegrensning med sikte på å utelukke personer som ikke er sysselsatt av havneanlegget eller arbeider<br />
der, dersom de ikke kan bevise sin identitet,<br />
.6 visitasjon av personer og gjennomsøking av personlige effekter, kjøretøyer og innholdet i disse, og<br />
.7 identifisering av alle adgangspunkter som ikke brukes regelmessig, og som skal være lukket og låst<br />
permanent.<br />
16.18 På beredskapsnivå 1 skal det være mulig å visitere alle personer som forsøker å få adgang til havneanlegget.<br />
Hvor ofte slik visitasjon, herunder stikkprøvekontroll, skal gjennomføres, skal angis i havneanleggets godkjente<br />
sikkerhetsplan og særlig godkjennes av avtalestaten. Fartøyets besetningsmedlemmer skal ikke måtte visitere<br />
sine kolleger eller deres personlige effekter med mindre det er åpenbare sikkerhetsmessige grunner til dette. En<br />
slik visitasjon skal gjennomføres på en måte som fullt ut tar hensyn til enkeltpersoners menneskerettigheter og<br />
verner om deres grunnleggende menneskeverd.<br />
Beredskapsnivå 2<br />
16.19 På beredskapsnivå 2 skal havneanleggets sikkerhetsplan fastsette ytterligere sikkerhetstiltak som skal anvendes,<br />
og disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å utpeke ekstra personell til å holde vakt ved adgangspunkter og patruljere sperringene rundt disse,<br />
.2 å begrense antallet adgangspunkter til havneanlegget og finne fram til hvilke punkter som skal være<br />
avstengt, og metodene for å sikre dem på en tilstrekkelig måte,<br />
.3 å innføre metoder for å hindre trafikk gjennom de resterende adgangspunktene, f.eks. sikkerhetssperringer,<br />
.4 å gjennomføre flere visitasjoner av personer og gjennomsøkinger av personlige effekter og kjøretøyer,<br />
.5 å nekte adgang for besøkende som ikke kan gi en kontrollerbar begrunnelse for at de ønsker adgang til<br />
havneanlegget, og<br />
.6 å bruke patruljefartøy til å øke sikkerheten fra sjøsiden.<br />
Beredskapsnivå 3<br />
16.20 På beredskapsnivå 3 skal havneanlegget overholde instruksjonene som er gitt av dem som er ansvarlige for å<br />
reagere på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette. Havneanleggets sikkerhetsplan skal redegjøre nærmere<br />
for sikkerhetstiltakene som havneanlegget kan treffe i nært samarbeid med de ansvarlige nevnt ovenfor, og<br />
fartøyene i havneanlegget. Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å stanse adgangen til hele eller deler av havneanlegget midlertidig,<br />
.2 å gi adgang bare til dem som er ansvarlige for å reagere på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette,<br />
.3 midlertidig å nekte fotgjengere og kjøretøyer å forflytte seg innenfor hele eller deler av havneanlegget,<br />
.4 eventuelt å øke sikkerhetspatruljeringen i havneanlegget,<br />
.5 å stanse virksomheten i hele eller deler av havneanlegget midlertidig,<br />
.6 å dirigere fartøyenes bevegelser i hele eller deler av havneanlegget, og<br />
.7 å evakuere hele eller deler av havneanlegget.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/427<br />
Adgangsbegrensede områder i havneanlegget<br />
16.21 Havneanleggets sikkerhetsplan skal fastslå hvilke adgangsbegrensede områder som skal opprettes i havneanlegget,<br />
angi områdenes utstrekning, anvendelsestidspunkter og hvilke sikkerhetstiltak som skal treffes for å kontrollere<br />
adgangen til områdene og for å kontrollere aktivitetene som pågår i dem. Dette skal også under visse forhold<br />
omfatte tiltak for å sikre at områder med midlertidig adgangsbegrensning blir sikkerhetskontrollert både før og<br />
etter at området er opprettet. Formålet med adgangsbegrensede områder er:<br />
.1 å beskytte passasjerene, fartøyets besetning, havneanleggets personell og besøkende, herunder besøkende i<br />
tilknytning til et fartøy,<br />
.2 å beskytte havneanlegget,<br />
.3 å beskytte fartøyer som bruker og betjener havneanlegget,<br />
.4 å beskytte sikkerhetsfølsomme steder og områder i havneanlegget,<br />
.5 å beskytte sikkerhets- og overvåkingsutstyr og sikkerhets- og overvåkingssystemer, og<br />
.6 å beskytte lasten og skipsforsyningene mot ulovlige inngrep.<br />
16.22 Havneanleggets sikkerhetsplan skal sikre at alle adgangsbegrensede områder har klart fastsatte sikkerhetstiltak<br />
med sikte på å kontrollere:<br />
.1 adgang for personer,<br />
.2 adgang, parkering, lasting og lossing av kjøretøyer,<br />
.3 forflytning og lagring av last og skipsforsyninger, og<br />
.4 uledsaget bagasje eller personlige effekter.<br />
16.23 Havneanleggets sikkerhetsplan skal fastsette at alle adgangsbegrensede områder skal være tydelig merket,<br />
og det skal angis at adgangen til området er begrenset, og at ulovlig opphold på området utgjør et brudd på<br />
sikkerheten.<br />
16.24 Dersom det installeres automatiske innbruddsalarme7r, skal de varsle et kontrollsenter som kan reagere når en<br />
alarm går.<br />
16.25 Adgansbegrensede områder kan omfatte:<br />
.1 områder på land og på sjøen som ligger i umiddelbar nærhet av fartøyet,<br />
.2 ombordstignings- og landsettingsområder, venteområder for passasjerer og fartøyets besetning og<br />
ekspedisjonsområder, herunder områder for visitasjon og gjennomsøking,<br />
.3 områder der lasting, lossing eller lagring av last og skipsforsyninger foregår,<br />
.4 steder der følsomme opplysninger knyttet til sikkerheten, herunder dokumentasjon for lasten, oppbevares,<br />
.5 områder der farlig last og farlige stoffer oppbevares,<br />
.6 sjøtrafikkstyringssystemets kontrollrom, kontrollsentre for navigasjonshjelpemidler og havnekontroll,<br />
herunder sikkerhets- og overvåkingskontrollrom,<br />
.7 områder der sikkerhets- og overvåkingsutstyr oppbevares eller er plassert,<br />
.8 viktige anlegg for strømforsyning, radio og telekommunikasjon og vannforsyning samt andre<br />
forsyningsanlegg, og<br />
.9 andre steder i havneanlegget der det skal være begrenset adgang for fartøyer, kjøretøyer og personer.<br />
16.26 Sikkerhetstiltakene kan etter avtale med vedkommende myndigheter omfatte begrensning av ulovlig adgang til<br />
konstruksjoner som havneanlegget kan observeres fra.
Nr. 10/428 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Beredskapsnivå 1<br />
16.27 På beredskapsnivå 1 skal havneanleggets sikkerhetsplan fastsette de sikkerhetstiltakene som skal anvendes på<br />
adgangsbegrensede områder, og disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å sette opp faste eller midlertidige sperringer rundt det adgangsbegrensede området, og disse sperringene<br />
skal ha en standard som skal godkjennes av avtalestaten,<br />
.2 å fastsette adgangspunkter som kan kontrolleres av sikkerhetsvakter når de er i bruk, og som kan låses eller<br />
sperres effektivt når de ikke er i bruk,<br />
.3 å innføre adgangskort som må framvises for å fastslå personens rett til å oppholde seg i det adgangsbegrensede<br />
området,<br />
.4 å merke tydelig kjøretøyer som har adgang til adgangsbegrensede områder,<br />
.5 å bruke vakter eller patruljer,<br />
.6 å bruke automatiske innbruddsalarmer eller overvåkingsutstyr eller -systemer til å påvise ulovlig adgang til<br />
eller trafikk i adgangsbegrensede områder, og<br />
.7 å kontrollere bevegelsen til fartøyer i nærheten av fartøyer som bruker havneanlegget.<br />
Beredskapsnivå 2<br />
16.28 På beredskapsnivå 2 skal havneanleggets sikkerhetsplan fastsette hyppigere og mer inngående overvåking av og<br />
kontroll med adgangen til adgangsbegrensede områder. Havneanleggets sikkerhetsplan skal fastsette ytterligere<br />
sikkerhetstiltak, og disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å øke effektiviteten ved sperringene eller gjerdene rundt de adgangsbegrensede områdene, herunder bruken<br />
av patruljer eller automatiske innbruddsalarmer,<br />
.2 å redusere antall adgangspunkter til adgangsbegrensede områder og øke kontrollen ved de resterende<br />
adgangspunktene,<br />
.3 å begrense parkering i nærheten av fortøyde fartøyer,<br />
.4 å begrense ytterligere adgangen til adgangsbegrensede områder og trafikk og lagring i disse områdene,<br />
.5 å bruke overvåkingsutstyr som gjør opptak og kontrolleres løpende,<br />
.6 å innføre flere og hyppigere patruljeringer, herunder patruljering på sjøsiden som foretas langs grensene av<br />
de adgangsbegrensede områdene og innenfor områdene,<br />
.7 å begrense adgangen til opprettede områder som grenser til de adgangsbegrensede områdene, og<br />
.8 å håndheve adgangsbegrensningene for fartøyer uten tillatelse til farvannet i nærheten av fartøyer som<br />
bruker havneanlegget.<br />
Beredskapsnivå 3<br />
16.29 På beredskapsnivå 3 skal havneanlegget overholde instruksjonene som er gitt av dem som er ansvarlige for å<br />
reagere på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette. Havneanleggets sikkerhetsplan skal redegjøre nærmere<br />
for sikkerhetstiltakene som havneanlegget kan treffe i nært samarbeid med de ansvarlige nevnt ovenfor, og<br />
fartøyene i havneanlegget. Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å opprette ytterligere adgangsbegrensede områder i havneanlegget i nærheten av sikkerhetshendelsen eller<br />
stedet der sikkerhetstrusselen antas å være, og der det er adgang forbudt, og<br />
.2 å klargjøre for gjennomsøking av adgangsbegrensede områder som en del av gjennomsøkingen av hele eller<br />
deler av havneanlegget.<br />
Håndtering av last<br />
16.30 Sikkerhetstiltakene ved håndtering av last skal:<br />
.1 hindre ulovlige inngrep, og<br />
.2 hindre at last som ikke skal transporteres, blir tatt imot og lagret i havneanlegget.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/429<br />
16.31 Sikkerhetstiltakene skal omfatte framgangsmåter for kontroll av fortegnelsen over lasten ved havneanleggets<br />
adgangspunkter. Når lasten er i havneanlegget, skal det være mulig å fastslå at den er kontrollert og godkjent for<br />
ombordlasting på et fartøy eller for midlertidig lagring i et adgangsbegrenset område i påvente av lasting. Det<br />
kan være hensiktsmessig å begrense adgangen til havneanlegget for last som ikke har noen bekreftet lastedato.<br />
Beredskapsnivå 1<br />
16.32 På beredskapsnivå 1 skal havneanleggets sikkerhetsplan fastsette de sikkerhetstiltakene som skal anvendes ved<br />
håndtering av last, og disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å kontrollere last, lastetransportenheter og lagerområder i havneanlegget rutinemessig før og mens<br />
håndteringen av lasten finner sted,<br />
.2 å kontrollere at lasten som kommer til havneanlegget, tilsvarer leveringsseddelen eller tilsvarende<br />
dokumentasjon for lasten,<br />
.3 å gjennomsøke kjøretøyer, og<br />
.4 å kontrollere forseglinger eller andre metoder for å hindre ulovlige inngrep i lasten når den kommer til og<br />
lagres i havneanlegget.<br />
16.33 Kontroll av lasten kan foretas ved hjelp av:<br />
.1 visuell og fysisk undersøkelse, og<br />
.2 skannings- og deteksjonsutstyr, mekanisk utstyr eller hunder.<br />
16.34 Når lasten flyttes regelmessig eller gjentatte ganger, kan rederiets eller fartøyets sikkerhetsoffiser etter samråd<br />
med havneanlegget inngå avtaler med avskipere eller andre ansvarlige for slik last om kontroll utenfor<br />
området, forsegling, ruteplanlegging, underlagsdokumentasjon osv. Den sikkerhetsansvarlige for det berørte<br />
havneanlegget skal underrettes om og godkjenne slike ordninger.<br />
Beredskapsnivå 2<br />
16.35 På beredskapsnivå 2 skal havneanleggets sikkerhetsplan fastsette ytterligere sikkerhetstiltak som skal anvendes<br />
på håndtering av last med sikte på å øke kontrollen, og disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å kontrollere last, lastetransportenheter og lagerområder i havneanlegget mer detaljert,<br />
.2 i større utstrekning å kontrollere etter behov at bare den lasten som det finnes dokumentasjon for, kommer<br />
inn i havneanlegget, lagres midlertidig der og deretter lastes om bord på fartøyet,<br />
.3 å gjennomsøke kjøretøyer hyppigere, og<br />
.4 å kontrollere forseglinger eller andre metoder for å hindre ulovlig inngrep hyppigere og mer detaljert.<br />
16.36 Mer detaljert kontroll av last kan foretas ved hjelp av noen av eller alle de følgende metodene:<br />
.1 hyppigere og mer detaljerte kontroller av last, lastetransportenheter og lagerområder i havneanlegget<br />
(visuell og fysisk undersøkelse),<br />
.2 hyppigere bruk av skannings- og deteksjonsutstyr, mekanisk utstyr eller hunder, og<br />
.3 samordning av forsterkede sikkerhetstiltak med avskiperen eller andre ansvarlige i tillegg til en inngått<br />
avtale og fastsatte framgangsmåter.<br />
Beredskapsnivå 3<br />
16.37 På beredskapsnivå 3 skal havneanlegget overholde instruksjonene som er gitt av dem som er ansvarlige for å<br />
reagere på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette. Havneanleggets sikkerhetsplan skal redegjøre nærmere<br />
for sikkerhetstiltakene som havneanlegget kan treffe i nært samarbeid med de ansvarlige nevnt ovenfor, og<br />
fartøyene i havneanlegget. Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å begrense eller stanse midlertidig forflytning av last eller virksomhet i hele eller deler av havneanlegget<br />
eller ved bestemte fartøyer, og<br />
.2 å kontrollere fortegnelsen over farlig last og farlige stoffer som oppbevares i havneanlegget, og plasseringen<br />
av disse.
Nr. 10/430 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Levering av skipsforsyninger<br />
16.38 Sikkerhetstiltakene ved levering av skipsforsyninger skal:<br />
.1 sikre at skipsforsyningene kontrolleres, og at emballasjen er intakt,<br />
.2 hindre at skipsforsyningene blir tatt imot uten inspeksjon,<br />
.3 hindre ulovlige inngrep,<br />
.4 hindre at skipsforsyningene blir tatt imot uten at de er bestilt,<br />
.5 sikre gjennomsøking av varebilen, og<br />
.6 sikre at varebiler følges rundt inne på havneanleggets område.<br />
16.39 For fartøyer som regelmessig bruker havneanlegget, kan det være hensiktsmessig å fastsette framgangsmåter<br />
som gjelder fartøyet, leverandørene og havneanlegget og omfatter underretning om og tidspunkt for leveranser<br />
og dokumentasjon for disse. Det skal alltid være mulig å bekrefte at forsyninger som leveres, er vedlagt bevis<br />
for at fartøyet har bestilt dem.<br />
Beredskapsnivå 1<br />
16.40 På beredskapsnivå 1 skal havneanleggets sikkerhetsplan fastsette de sikkerhetstiltakene som skal anvendes med<br />
sikte på å kontrollere leveringen av skipsforsyninger. Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å kontrollere skipsforsyningene,<br />
.2 å gi forhåndsvarsel om lastens sammensetning, opplysninger om føreren og registreringsopplysninger for<br />
kjøretøyet, og<br />
.3 å gjennomsøke varebilen.<br />
16.41 Kontroll av skipsforsyningene kan foretas ved hjelp av noen av eller alle de følgende metodene:<br />
.1 visuell og fysisk undersøkelse, og<br />
.2 skannings- og deteksjonsutstyr, mekanisk utstyr eller hunder.<br />
Beredskapsnivå 2<br />
16.42 På beredskapsnivå 2 skal havneanleggets sikkerhetsplan fastsette ytterligere sikkerhetstiltak som skal anvendes<br />
med sikte på å forsterke kontrollen av leveringen av skipsforsyninger. Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å kontrollere skipsforsyningene mer detaljert,<br />
.2 å gjennomsøke varebilene mer detaljert,<br />
.3 å samarbeide med fartøyets besetning for å kontrollere bestillingen mot leveringsseddelen før forsyningene<br />
kommer til havneanlegget, og<br />
.4 å følge varebilen rundt inne på havneanleggets område.<br />
16.43 Mer detaljert kontroll av skipsforsyninger kan foretas ved hjelp av en eller flere av metodene nedenfor:<br />
.1 hyppigere og mer detaljert gjennomsøking av varebiler,<br />
.2 hyppigere bruk av skannings- og deteksjonsutstyr, mekanisk utstyr eller hunder, og<br />
.3 begrensning av eller forbud mot adgang for forsyninger som ikke kommer til å forlate havneanlegget innen<br />
en bestemt frist.<br />
Beredskapsnivå 3<br />
16.44 På beredskapsnivå 3 skal havneanlegget overholde instruksjonene som er gitt av dem som er ansvarlige for å<br />
reagere på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette. Havneanleggets sikkerhetsplan skal redegjøre nærmere<br />
for sikkerhetstiltakene som havneanlegget kan treffe i nært samarbeid med de ansvarlige nevnt ovenfor, og<br />
fartøyene i havneanlegget. Disse tiltakene kan bestå i å tilrettelegge for begrensning eller midlertidig stans i<br />
leveringen av skipsforsyninger i hele eller deler av havneanlegget.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/431<br />
Håndtering av uledsaget bagasje<br />
16.45 Havneanleggets sikkerhetsplan skal fastsette de sikkerhetstiltakene som skal anvendes for å sikre at<br />
uledsaget bagasje (dvs. all bagasje, herunder personlige effekter, som ikke befinner seg hos en passasjer<br />
eller et besetningsmedlem på fartøyet ved inspeksjonen eller visitasjonen) blir identifisert og gjennomgår en<br />
hensiktsmessig gjennomlysing, herunder gjennomsøking, før den kommer inn i havneanlegget, og avhengig<br />
av lagerordningene, før den overføres fra havneanlegget til fartøyet. Det er ikke meningen at slik bagasje skal<br />
gjennomlyses både av havneanlegget og fartøyet, og i tilfeller der begge har egnet utstyr, skal ansvaret for<br />
gjennomlysingen ligge hos havneanlegget. Et nært samarbeid med fartøyet er avgjørende, og det skal treffes<br />
tiltak for å sikre at uledsaget bagasje håndteres på en sikker måte etter gjennomlysingen.<br />
Beredskapsnivå 1<br />
16.46 På beredskapsnivå 1 skal havneanleggets sikkerhetsplan fastsette de sikkerhetstiltakene som skal anvendes ved<br />
håndtering av uledsaget bagasje for å sikre at inntil 100 % av den blir gjennomlyst eller gjennomsøkt, noe som<br />
kan omfatte bruk av røntgengjennomlysing.<br />
Beredskapsnivå 2<br />
16.47 På beredskapsnivå 2 skal havneanleggets sikkerhetsplan fastsette ytterligere sikkerhetstiltak som skal anvendes<br />
ved håndtering av uledsaget bagasje, noe som skal omfatte fullstendig røntgengjennomlysing av all uledsaget<br />
bagasje.<br />
Beredskapsnivå 3<br />
16.48 På beredskapsnivå 3 skal havneanlegget overholde instruksjonene som er gitt av dem som er ansvarlige for å<br />
reagere på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette. Havneanleggets sikkerhetsplan skal redegjøre nærmere<br />
for sikkerhetstiltakene som havneanlegget kan treffe i nært samarbeid med de ansvarlige nevnt ovenfor, og<br />
fartøyene i havneanlegget. Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å gjennomlyse denne bagasjen mer detaljert, f.eks. ved røntgengjennomlysing fra minst to forskjellige<br />
vinkler,<br />
.2 å tilrettelegge for begrensning av eller midlertidig stans i håndteringen av uledsaget bagasje, og<br />
.3 å nekte å ta imot uledsaget bagasje i havneanlegget.<br />
Overvåking av havneanleggets sikkerhet<br />
16.49 Havneanleggets sikkerhetsorganisasjon skal være i stand til å overvåke havneanlegget og nærliggende<br />
innfartsveier til anlegget på land og fra sjøsiden til enhver tid, herunder om natten og når sikten er begrenset, de<br />
adgangsbegrensede områdene i havneanlegget, fartøyene i havneanlegget og områdene rundt fartøyene. Denne<br />
overvåkingen kan omfatte bruk av:<br />
.1 belysning,<br />
.2 sikkerhetsvakter, herunder patruljer til fots, i kjøretøyer og i fartøyer på sjøen, og<br />
.3 automatiske innbruddsalarmer og overvåkingsutstyr.<br />
16.50 Automatiske innbruddsalarmer skal ved bruk aktivere en lydalarm og/eller et varsellys på et sted som er<br />
bemannet eller overvåket til enhver tid.<br />
16.51 Havneanleggets sikkerhetsplan skal fastsette framgangsmåtene og utstyret som kreves på hvert beredskapsnivå,<br />
og metodene som sikrer at overvåkingsutstyret kan fungere uavbrutt, samtidig som det tas hensyn til de mulige<br />
virkningene av værforhold eller strømbrudd.<br />
Beredskapsnivå 1<br />
16.52 På beredskapsnivå 1 skal havneanleggets sikkerhetsplan fastsette de sikkerhetstiltakene som skal anvendes, og<br />
som kan være en kombinasjon av belysning, sikkerhetsvakter eller bruk av sikkerhets- og overvåkingsutstyr som<br />
gir havneanleggets sikkerhetspersonell mulighet til å:<br />
.1 observere havneanleggets område, herunder innfartsveier på land og fra sjøsiden,<br />
.2 observere adgangspunkter, sperringer og adgangsbegrensede områder, og<br />
.3 overvåke områder og trafikk i nærheten av fartøyer som bruker havneanlegget, herunder økt belysning fra<br />
selve fartøyet.
Nr. 10/432 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Beredskapsnivå 2<br />
16.53 På beredskapsnivå 2 skal havneanleggets sikkerhetsplan fastsette ytterligere sikkerhetstiltak som skal anvendes<br />
for å øke kontroll- og overvåkingsmulighetene. Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å øke belysningens og overvåkingsutstyrets dekning og styrke, herunder å sørge for ekstra belysning og økt<br />
overvåkning,<br />
.2 å øke hyppigheten av patruljer til fots, i kjøretøyer og i fartøyer på sjøen, og<br />
.3 å utpeke ekstra sikkerhetspersonell til overvåking og patruljering.<br />
Beredskapsnivå 3<br />
16.54 På beredskapsnivå 3 skal havneanlegget overholde instruksjonene som er gitt av dem som er ansvarlige for å<br />
reagere på en sikkerhetshendelse eller trussel om dette. Havneanleggets sikkerhetsplan skal redegjøre nærmere<br />
for sikkerhetstiltakene som havneanlegget kan treffe i nært samarbeid med de ansvarlige nevnt ovenfor, og<br />
fartøyene i havneanlegget. Disse tiltakene kan bestå i:<br />
.1 å slå på all belysning i havneanlegget eller lyse opp området rundt havneanlegget,<br />
.2 å slå på alt overvåkingsutstyr som kan registrere aktivitet på eller i nærheten av havneanlegget, og<br />
.3 å optimalisere opptakstiden for dette overvåkingsutstyret.<br />
Forskjellige beredskapsnivåer<br />
16.55 Havneanleggets sikkerhetsplan skal fastsette de framgangsmåtene og sikkerhetstiltakene som havneanlegget kan<br />
anvende dersom det har et lavere beredskapsnivå enn det som gjelder for et fartøy.<br />
Virksomhet som ikke er omfattet av regelverket<br />
16.56 Havneanleggets sikkerhetsplan skal fastsette de framgangsmåtene og sikkerhetstiltakene som havneanlegget<br />
skal anvende når:<br />
.1 det har kontakt med et fartøy som har vært i en havn i en stat som ikke er en avtalestat,<br />
.2 det har kontakt med et fartøy som ikke er omfattet av dette regelverket, og<br />
.3 det har kontakt med faste eller flytende plattformer eller en flyttbar boreplattform på stedet.<br />
Sikkerhetserklæringer<br />
16.57 Havneanleggets sikkerhetsplan skal fastsette framgangsmåten som skal følges når havneanleggets<br />
sikkerhetsansvarlige etter instruksjon fra avtalestaten ber om en sikkerhetserklæring, eller når et fartøy ber om<br />
en sikkerhetserklæring.<br />
Kontroll, revisjon og endring<br />
16.58 Havneanleggets sikkerhetsplan skal fastsette hvordan havneanleggets sikkerhetsansvarlige planlegger å<br />
kontrollere om havneanleggets sikkerhetsplan fremdeles er effektiv, og hvilken framgangsmåte som skal følges<br />
når havneanleggets sikkerhetsplan revideres, ajourføres eller endres.<br />
16.59 Havneanleggets sikkerhetsplan skal revideres når havneanleggets sikkerhetsansvarlige vurderer det som<br />
nødvendig. Dessuten skal den revideres:<br />
.1 dersom havneanleggets sårbarhetsvurdering endres,<br />
.2 dersom en uavhengig kontroll av havneanleggets sikkerhetsplan eller avtalestatens prøving av havneanleggets<br />
sikkerhetsorganisasjon påviser mangler ved organisasjonen eller stiller spørsmålstegn ved om betydelige<br />
elementer i havneanleggets godkjente sikkerhetsplan fortsatt er relevante,<br />
.3 etter sikkerhetshendelser eller trusler om slike som gjelder havneanlegget, og<br />
.4 etter endringer i eierforholdene eller styringen av driften i havneanlegget.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/433<br />
16.60 Havneanleggets sikkerhetsansvarlige kan anbefale hensiktsmessige endringer av den godkjente planen etter en<br />
revisjon av planen. Endringer av havneanleggets sikkerhetsplan i forbindelse med:<br />
.1 foreslåtte endringer som vil kunne medføre en grunnleggende forandring i den vedtatte metoden for å<br />
opprettholde sikkerheten for havneanlegget, og<br />
.2 fjerning, endring eller utskiftning av faste sperringer, sikkerhets- og overvåkingsutstyr og sikkerhets- og<br />
overvåkingssystemer osv. som tidligere ble vurdert som avgjørende for å opprettholde sikkerheten for<br />
havneanlegget,<br />
skal framlegges for den avtalestaten som godkjente havneanleggets opprinnelige sikkerhetsplan, for vurdering<br />
og godkjenning. En slik godkjenning kan gis av eller på vegne av avtalestaten med eller uten korrigering av de<br />
foreslåtte endringene. Avtalestaten skal når den godkjenner havneanleggets sikkerhetsplan, angi hvilke endringer<br />
av framgangsmåtene og hvilke fysiske endringer som skal framlegges for godkjenning.<br />
Godkjenning av sikkerhetsplaner for havneanlegg<br />
16.61 Sikkerhetsplaner for havneanlegg skal godkjennes av vedkommende avtalestat som skal fastsette egnede<br />
framgangsmåter for:<br />
.1 å framlegge sikkerhetsplaner for havneanlegg for staten,<br />
.2 å vurdere sikkerhetsplaner for havneanlegg,<br />
.3 å godkjenne sikkerhetsplaner for havneanlegg, med eller uten endringer,<br />
.4 å vurdere endringer som framlegges for godkjenning, og<br />
.5 å foreta inspeksjon eller revisjon av at de godkjente sikkerhetsplanene for havneanlegg fortsatt er<br />
relevante.<br />
I alle faser skal det treffes tiltak for å sikre at innholdet i havneanleggets sikkerhetsplan forblir fortrolig.<br />
Samsvarserklæring for et havneanlegg<br />
16.62 Den avtalestaten som har et havneanlegg på sitt territorium, kan utstede en egnet samsvarserklæring for et<br />
havneanlegg som angir:<br />
.1 havneanlegget,<br />
.2 at havneanlegget er i samsvar med bestemmelsene i kapittel XI-2 og del A av dette regelverket,<br />
.3 gyldighetstiden for havneanleggets samsvarserklæring, som skal fastsettes av avtalestaten, men ikke bør<br />
overstige fem år, og<br />
.4 de etterfølgende kontrollordningene som avtalestaten har fastsatt, og en bekreftelse når disse er<br />
gjennomført.<br />
16.63 Havneanleggets samsvarserklæring skal utformes som angitt i <strong>tillegget</strong> til denne delen av regelverket. Dersom<br />
språket som brukes ikke er spansk, fransk eller engelsk, kan avtalestaten også vedlegge en oversettelse til et av<br />
disse språkene dersom den anser det som hensiktsmessig.<br />
17. HAVNEANLEGGETS SIKKERHETSANSVARLIGE<br />
Allment<br />
17.1 I unntakstilfeller der fartøyets sikkerhetsoffiser har spørsmål om gyldigheten av identifikasjonsdokumenter for<br />
personer som forsøker å komme om bord på fartøyet i forbindelse med offisielle oppdrag, skal havneanleggets<br />
sikkerhetsansvarlige bistå.<br />
17.2 Havneanleggets sikkerhetsansvarlige skal ikke ha ansvar for den rutinemessige bekreftelsen av identiteten til<br />
personer som forsøker å komme om bord på fartøyet.<br />
I tillegg er det gitt ytterligere relevant veiledning i avsnitt 15, 16 og 18.
Nr. 10/434 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
18. OPPLÆRING, TRENING OG ØVELSER I FORBINDELSE MED SIKKERHET FOR HAVNEANLEGG<br />
Opplæring<br />
18.1 Havneanleggets sikkerhetsansvarlige skal etter behov ha kunnskap om og få opplæring i noen av eller alle<br />
områdene nedenfor:<br />
.1 sikkerhetsforvaltning,<br />
.2 relevante internasjonale konvensjoner, regelverk og anbefalinger,<br />
.3 relevante nasjonale lover og regler,<br />
.4 andre sikkerhetsorganisasjoners ansvarsområder og funksjoner,<br />
.5 metoder for sårbarhetsvurdering av havneanlegg,<br />
.6 metoder for undersøkelser og inspeksjoner av fartøyers og havneanleggs sikkerhet,<br />
.7 drift av fartøyer og havner og vilkår for slik drift,<br />
.8 sikkerhetstiltak for fartøyer og havneanlegg,<br />
.9 kriseberedskap og reaksjoner og beredskapsplanlegging,<br />
.10 undervisningsteknikker for sikkerhetsopplæring og -utdanning, herunder sikkerhetstiltak og -rutiner,<br />
.11 håndtering av følsomme sikkerhetstilknyttede opplysninger og sikkerhetstilknyttet kommunikasjon,<br />
.12 kunnskap om gjeldende sikkerhetstrusler og -mønstre,<br />
.13 gjenkjenning og påvisning av våpen, farlige stoffer og innretninger,<br />
.14 gjenkjenning uten forskjellsbehandling av kjennetegnene ved og atferdsmønstrene til personer som kan<br />
utgjøre en sikkerhetstrussel,<br />
.15 metoder som brukes til å omgå sikkerhetstiltak,<br />
.16 sikkerhetsutstyr og -systemer og de driftsmessige begrensningene ved disse,<br />
.17 metoder for revisjon, inspeksjon, kontroll og overvåking,<br />
.18 metoder for kroppsvisitasjon og ikke-krenkende inspeksjon,<br />
.19 sikkerhetstrening og -øvelser, herunder trening og øvelser i samarbeid med fartøyer, og<br />
.20 vurdering av sikkerhetstrening og -øvelser.<br />
18.2 Personell i havneanlegget som har særlige sikkerhetsmessige oppgaver, skal etter behov ha kunnskap om og få<br />
opplæring i noen av eller alle områdene nedenfor:<br />
.1 kunnskap om gjeldende sikkerhetstrusler og -mønstre,<br />
.2 gjenkjenning og påvisning av våpen, farlige stoffer og innretninger,<br />
.3 gjenkjenning av kjennetegnene ved og atferdsmønstrene til personer som kan utgjøre en sikkerhetstrussel,<br />
.4 metoder som brukes til å omgå sikkerhetstiltak,<br />
.5 metoder for å styre og kontrollere en menneskemengde,<br />
.6 kommunikasjon tilknyttet sikkerheten,<br />
.7 drift av sikkerhetsutstyr og -systemer<br />
.8 prøving, kalibrering og vedlikehold av sikkerhetsutstyr og -systemer,<br />
.9 metoder for inspeksjon, kontroll og overvåking, og<br />
.10 metoder for kroppsvisitasjon av personer og fysisk gjennomsøking av personlige effekter, bagasje, last og<br />
skipsforsyninger.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/435<br />
18.3 Resten av havneanleggets personell skal etter behov ha kunnskap om og være kjent med de relevante<br />
bestemmelsene i havneanleggets sikkerhetsplan innenfor noen eller alle områdene nedenfor:<br />
.1 betydningen av de ulike beredskapsnivåene og kravene på hvert nivå,<br />
.2 gjenkjenning og påvisning av våpen, farlige stoffer og innretninger,<br />
.3 gjenkjenning av kjennetegnene ved og atferdsmønstrene til personer som kan utgjøre en sikkerhetstrussel,<br />
og<br />
.4 metoder som brukes til å omgå sikkerhetstiltak.<br />
Trening og øvelser<br />
18.4 Formålet med trening og øvelser er å sørge for at havneanleggets personell er kvalifisert for alle pålagte<br />
sikkerhetsmessige oppgaver på alle beredskapsnivåer, og for å påvise eventuelle mangler ved sikkerheten som<br />
må rettes opp.<br />
18.5 For å sikre at bestemmelsene i havneanleggets sikkerhetsplan gjennomføres på en effektiv måte, skal trening<br />
gjennomføres minst hver tredje måned med mindre særlige forhold tilsier noe annet. Treningen skal være en<br />
prøve på de enkelte elementene i planen, f.eks. sikkerhetstruslene oppført i nr. 15.11.<br />
18.6 Ulike typer øvelser som havneanleggets sikkerhetsansvarlige i samarbeid med avtalestatenes vedkommende<br />
myndigheter, rederiets sikkerhetsoffiserer samt eventuelt fartøyets sikkerhetsoffiserer kan delta i, skal holdes<br />
minst én gang hvert kalenderår, og det skal være høyst 18 måneder mellom øvelsene. Ved anmodninger om at<br />
rederiets og fartøyets sikkerhetsoffiserer skal delta i felles øvelser, skal det tas hensyn til følgene for sikkerheten<br />
for og arbeidet om bord på fartøyet. Disse øvelsene skal være en prøve på kommunikasjon, samordning,<br />
ressurstilgjengelighet og reaksjoner. Øvelsene kan gjennomføres:<br />
.1 i full skala eller som praktiske øvelser under virkelige forhold,<br />
.2 som skrivebordsøvelse eller seminarer, eller<br />
.3 i kombinasjon med andre øvelser, f.eks. kriseberedskapsøvelser eller andre øvelser som gjennomføres av<br />
havnestatens myndigheter.<br />
19. KONTROLL OG SERTIFISERING AV FARTØYER<br />
Ingen ytterligere veiledning.
Nr. 10/436 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Tillegg til del B<br />
Tillegg 1<br />
Modell for sikkerhetserklæring mellom et fartøy og et havneanlegg( 1
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/437<br />
Underskriverne av denne avtalen attesterer at sikkerhetstiltakene og sikkerhetsordningene for både havneanlegget og fartøyet i forbindelse med nevnte<br />
aktiviteter, oppfyller bestemmelsene i kapittel XI-2
Nr. 10/438 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
Tillegg 2<br />
Modell for samsvarserklæring for et havneanlegg<br />
SAMSVARSERKLÆRING FOR ET HAVNEANLEGG<br />
(Offentlig stempel) (Stat)<br />
Sertifikat nr. ...............................................................................<br />
Utstedt i henhold til bestemmelsene i del B av<br />
DET INTERNASJONALE REGELVERK FOR SIKKERHET FOR FARTØYER OG HAVNEANLEGG<br />
(ISPS-REGELVERKET)<br />
Regjeringen i .......................................................................................................................................................................................................................<br />
(Statens navn)<br />
Havneanleggets navn: .......................................................................................................................................................................................................<br />
Havneanleggets adresse: ....................................................................................................................................................................................................<br />
DET ATTESTERES at dette havneanleggets samsvar med bestemmelsene i kapittel XI-2
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/439<br />
PÅTEGNING VED KONTROLLER<br />
Regjeringen i har fastslått at denne samsvarserklæringen gjelder med forbehold for .<br />
DET ATTESTERES at det under en kontroll som ble utført i samsvar med punkt B/1
Nr. 10/440 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
EUROPAPARLAMENTET OG RÅDET FOR DEN<br />
EUROPEISKE UNION HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap, særlig artikkel 80 nr. 2,<br />
under henvisning til forslag fra Kommisjonen( 1 ),<br />
under henvisning til uttalelse fra Revisjonsretten( 2 ),<br />
under henvisning til uttalelse fra Den europeiske økonomiske<br />
og sosiale komité( 3 ),<br />
etter framgangsmåten fastsatt i traktatens artikkel 251( 4 ) og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
EUROPAPARLAmENTS- OG RÅDSFORORDNING (EF) nr. 1643/2003<br />
1) Visse bestemmelser i europaparlaments- og<br />
rådsforordning (EF) nr. 1592/2002 av 15. juli 2002 om<br />
felles regler for sivil luftfart og om opprettelse av et<br />
europeisk flysikkerhetsbyrå( 5 ) bør bringes i samsvar med<br />
rådsforordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 av 25. juni<br />
2002 om finansreglementet som får anvendelse på De<br />
europeiske fellesskaps alminnelige budsjett( 6 ) (heretter<br />
kalt det alminnelige finansreglement), særlig artikkel<br />
185.<br />
2) De alminnelige prinsipper og begrensninger som styrer<br />
utøvelsen av retten til tilgang til dokumenter som det<br />
er gitt bestemmelser om i traktatens artikkel 255, er<br />
fastsatt i europaparlaments- og rådsforordning (EF)<br />
nr. 1049/2001 av 30. mai 2001 om offentlig tilgang<br />
til Europaparlamentets, Rådets og Kommisjonens<br />
dokumenter( 7 ).<br />
( 1 ) EFT C 331 E av 31.12.2002, s. 85.<br />
( 2 ) EFT C 285 av 21.11.2002, s. 4.<br />
( 3 ) EFT C 85 av 8.4.2003, s. 64.<br />
( 4 ) Europaparlamentsuttalelse av 22. oktober 2002 (ennå ikke offentliggjort<br />
i EUT), Rådets felles holdning av 3. juni 2003 (ennå ikke offentliggjort i<br />
EUT) og europaparlamentsbeslutning av 1. juli 2003.<br />
( 5 ) EFT L 240 av 7.9.2002, s. 1.<br />
( 6 ) EFT L 248 av 16.9.2002, s. 1. Rettelse i EFT L 25 av 30.1.2003, s. 43.<br />
( 7 (*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 245 av 29.9.2003, s. 7, er<br />
omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 15/2005 av 4. februar 2005 om<br />
endring av EØS-avtalens vedlegg XIII (Transport), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den<br />
europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005, s. 20.<br />
) EFT L 145 av 31.5.2001, s. 43.<br />
av 22. juli 2003<br />
om endring av forordning (EF) nr. 1592/2002 om felles regler for sivil luftfart og om opprettelse av et<br />
europeisk flysikkerhetsbyrå(*)<br />
3) Da forordning (EF) nr. 1049/2001 ble vedtatt, ble de<br />
tre institusjonene ved en felles erklæring enige om at<br />
byråene og lignende organer bør iverksette regler som er<br />
i samsvar med reglene i nevnte forordning.<br />
4) De nødvendige bestemmelser bør derfor inntas i forordning<br />
(EF) nr. 1592/2002 for at forordning (EF) nr. 1049/2001<br />
kan få anvendelse på Det europeiske flysikkerhetsbyrå<br />
samt en bestemmelse om klageadgangen ved avslag på<br />
en anmodning om tilgang til dokumenter.<br />
5) Forordning (EF) nr. 1592/2002 bør derfor endres —<br />
VEDTATT DENNE FORORDNING:<br />
Artikkel 1<br />
I forordning (EF) nr. 1592/2002 gjøres følgende endringer:<br />
1) Artikkel 24 nr. 2 bokstav b) skal lyde:<br />
«b) vedta den årlige rapporten om byråets virksomhet og<br />
innen 15. juni oversende denne til Europaparlamentet,<br />
Rådet, Kommisjonen, Revisjonsretten og medlemsstatene.<br />
Byrået skal hvert år oversende budsjettmyndigheten<br />
alle opplysninger som er relevante for resultatene av<br />
framgangsmåtene for vurdering,»<br />
2) I artikkel 47:<br />
a) skal nr. 1 lyde:<br />
2008/EØS/10/21<br />
«1. Europaparlaments- og rådsforordning (EF)<br />
nr. 1049/2001 av 30. mai 2001 om offentlig tilgang<br />
til Europaparlamentets, Rådets og Kommisjonens<br />
dokumenter(*) får anvendelse på dokumenter i byråets<br />
besittelse.<br />
______________<br />
(*) EFT L 145 av 31.5.2001, s. 43.»
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/441<br />
b) skal nr. 3 lyde:<br />
«3. Styret skal fastsette praktiske gjennomføringsregler<br />
for forordning (EF) nr. 1049/2001 innen seks<br />
måneder etter ikrafttredelsen av europaparlaments- og<br />
rådsforordning (EF) nr. 1643/2003 av 22. juli 2003 om<br />
endring av forordning (EF) nr. 1592/2002 av 15. juli<br />
2002 om felles regler for sivil luftfart og om opprettelse<br />
av et europeisk flysikkerhetsbyrå(**).<br />
________________<br />
(**) EUT L 245 av 29.9.2003, s. 7.»<br />
c) skal nytt nummer lyde:<br />
«5. Vedtak gjort av byrået i henhold til artikkel 8 i<br />
forordning (EF) nr. 1049/2001 kan gjøres til gjenstand<br />
for klage til ombudet eller for søksmål for Domstolen,<br />
etter henholdsvis artikkel 195 og 230 i traktaten.»<br />
3. I artikkel 48:<br />
a) skal nr. 3, 4, 5, 6 og 7 lyde:<br />
«3. Inntekter og utgifter skal være i balanse.<br />
4. Hvert år skal styret, på grunnlag av forslag til<br />
overslag over inntekter og utgifter, utarbeide et overslag<br />
over byråets inntekter og utgifter for kommende<br />
budsjettår.<br />
5. Styret skal innen 31. mars oversende dette<br />
overslaget, som skal omfatte forslag til stillingsplan<br />
og være ledsaget av et foreløpig arbeidsprogram, til<br />
Kommisjonen og de stater Fellesskapet har inngått<br />
avtaler med i samsvar med artikkel 55.<br />
6. Kommisjonen skal oversende overslaget<br />
til Europaparlamentet og Rådet (heretter kalt<br />
budsjettmyndigheten) sammen med det foreløpige<br />
forslaget til Den europeiske unions alminnelige<br />
budsjett.<br />
7. På grunnlag av overslaget skal Kommisjonen<br />
i det foreløpige forslaget til Den europeiske unions<br />
alminnelige budsjett føre opp de overslag den anser<br />
er nødvendige når det gjelder stillingsplanen og<br />
bidragsbeløpet som skal belastes det alminnelige budsjett,<br />
som den skal framlegge for budsjettmyndigheten i<br />
samsvar med traktatens artikkel 272.»<br />
b) Nye numre skal lyde:<br />
«8. Budsjettmyndigheten skal godkjenne<br />
bevilgningene til bidrag til byrået.<br />
Budsjettmyndigheten skal vedta stillingsplanen for<br />
byrået.<br />
9. Styret skal vedta budsjettet. Det blir endelig<br />
etter at Den europeiske unions alminnelige budsjett er<br />
endelig vedtatt. Det skal eventuelt justeres i samsvar<br />
med dette.<br />
10. Styret skal snarest mulig underrette<br />
budsjettmyndigheten dersom det har til hensikt<br />
å gjennomføre et prosjekt som kan få betydelige<br />
økonomiske følger for finansieringen av budsjettet,<br />
særlig om ethvert prosjekt i tilknytning til fast eiendom,<br />
som leie eller kjøp av bygninger. Det skal underrette<br />
Kommisjonen om dette.<br />
Dersom en enhet innen budsjettmyndigheten har<br />
meddelt at den har til hensikt å avgi en uttalelse, skal<br />
den oversende uttalelsen til styret innen en frist på seks<br />
uker fra datoen for underretningen om prosjektet.»<br />
4. Artikkel 49 skal lyde:<br />
«Artikkel 49<br />
Gjennomføring av budsjettet og budsjettkontroll<br />
1. Administrerende direktør skal gjennomføre byråets<br />
budsjett.<br />
2. Byråets regnskapsfører skal innen 1. mars etter<br />
avslutningen av regnskapsåret oversende det foreløpige<br />
regnskapet til Kommisjonens regnskapsfører sammen med<br />
en rapport om budsjett- og økonomistyringen for det<br />
aktuelle regnskapsåret. Kommisjonens regnskapsfører skal<br />
konsolidere det foreløpige regnskapet for organene og de<br />
desentraliserte institusjonene i samsvar med artikkel 128 i<br />
det alminnelige finansreglement.<br />
3. Kommisjonens regnskapsfører skal innen 31. mars<br />
etter avslutningen av regnskapsåret oversende byråets<br />
foreløpige regnskap til Revisjonsretten sammen med en<br />
rapport om budsjett- og økonomistyringen for det aktuelle<br />
regnskapsåret. Rapporten om budsjett- og økonomistyringen<br />
for regnskapsåret skal også oversendes Europaparlamentet<br />
og Rådet.<br />
4. Etter at Revisjonsrettens merknader til byårets<br />
foreløpige regnskap er mottatt, i henhold til artikkel 129<br />
i det alminnelige finansreglement, skal administrerende<br />
direktør utarbeide byråets endelige regnskap på eget ansvar<br />
og framlegge det for styret til uttalelse.<br />
5. Styret skal avgi uttalelse om byråets endelige<br />
regnskap.
Nr. 10/442 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
6. Administrerende direktør skal innen 1. juli etter<br />
avslutningen av regnskapsåret oversende det endelige<br />
regnskapet til Europaparlamentet, Rådet, Kommisjonen og<br />
Revisjonsretten, sammen med styrets uttalelse.<br />
7. Det endelige regnskapet skal offentliggjøres.<br />
8. Administrerende direktør skal innen 30. september<br />
sende Revisjonsretten et svar på dens merknader.<br />
Vedkommende skal også sende dette svaret til styret.<br />
9. Administrerende direktør skal framlegge for<br />
Europaparlamentet, på anmodning fra dette, alle<br />
opplysninger som er nødvendige for at framgangsmåten for<br />
meddelelse av ansvarsfrihet for det aktuelle regnskapsåret<br />
kan forløpe tilfredsstillende, som fastsatt i artikkel 146 nr.<br />
3 i det alminnelige finansreglement.<br />
10. Europaparlamentet skal på anbefaling fra Rådet, som<br />
treffer sin beslutning med kvalifisert flertall, innen 30.<br />
april år N + 2 meddele ansvarsfrihet for administrerende<br />
direktør med hensyn til gjennomføringen av budsjettet for<br />
år N.»<br />
5. Artikkel 52 skal lyde:<br />
«Artikkel 52<br />
Finansielle bestemmelser<br />
Styret skal, etter samråd med Kommisjonen, vedta<br />
finansreglementet som får anvendelse på byrået. Dette<br />
kan avvike fra kommisjonsforordning (EF, Euratom)<br />
nr. 2343/2002 av 19. november 2002 om det finansielle<br />
rammereglement for organene nevnt i artikkel 185 i<br />
rådsforordning (EF, Euratom) nr. 1605/2002 om<br />
finansreglementet som får anvendelse på De europeiske<br />
fellesskaps alminnelige budsjett(*) bare dersom slikt avvik<br />
er nødvendig på grunn av byråets drift og Kommisjonen på<br />
forhånd har gitt sitt samtykke.<br />
________________<br />
(*) EFT L 357 av 31.12.2002, s. 72. Rettelse i EFT L 2 av<br />
7.1.2003, s. 39.»<br />
Artikkel 2<br />
Denne forordning trer i kraft den første dag i måneden etter at<br />
den er kunngjort i Den europeiske unions tidende.<br />
Denne forordning er bindende i alle deler og kommer direkte til anvendelse i alle medlemsstater.<br />
Utferdiget i Brussel, 22. juli 2003.<br />
For Europaparlamentet For Rådet<br />
P. COX G. ALEMANNO<br />
President Formann
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/443<br />
KOMMISJONEN FOR DE EUROPEISKE FELLESSKAP<br />
HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap,<br />
under henvisning til europaparlaments- og rådsforordning (EF)<br />
nr. 1592/2002 av 15. juli 2002 om felles regler for sivil luftfart<br />
og om opprettelse av et europeisk flysikkerhetsbyrå( 1 ), særlig<br />
artikkel 6 nr. 2, og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1)<br />
2)<br />
I henhold til artikkel 6 nr. 1 i forordning (EF) nr. 1592/2002<br />
skal produkter, deler og utstyr oppfylle miljøkravene i<br />
vedlegg 16 til Chicago-konvensjonen om internasjonal<br />
sivil luftfart (heretter kalt «Chicago-konvensjonen»),<br />
november 1999-utgaven, med unntak av tilleggene.<br />
Chicago-konvensjonen og dens vedlegg er endret etter<br />
at forordning (EF) nr. 1592/2002 ble vedtatt, noe som<br />
gjør det nødvendig å tilpasse artikkel 6 nr. 1 i samsvar<br />
med framgangsmåten fastsatt i artikkel 54 nr. 3 i nevnte<br />
forordning.<br />
( 1 ) EFT L 240 av 7.9.2002, s. 1.<br />
KOmmISJONSFORORDNING (EF) nr. 1701/2003<br />
av 24. september 2003<br />
om tilpasning av artikkel 6 i europaparlaments- og rådsforordning (EF) nr. 1592/2002 om felles regler for<br />
sivil luftfart og om opprettelse av et europeisk flysikkerhetsbyrå(*)<br />
3)<br />
4)<br />
Tiltakene fastsatt i denne forordning er i samsvar med<br />
uttalelse fra Komiteen for det europeiske flysikkerhetsbyrå,<br />
nedsatt ved artikkel 54 i forordning (EF)<br />
nr. 1592/2002 —<br />
VEDTATT DENNE FORORDNING:<br />
Artikkel 1<br />
I artikkel 6 i forordning (EF) nr. 1592/2002 skal nr. 1 lyde:<br />
«1. Produkter, deler og utstyr skal oppfylle miljøkravene<br />
i vedlegg 16 til Chicago-konvensjonen, mars 2002-utgaven for<br />
bind I og november 1999-utgaven for bind II, med unntak av<br />
tilleggene til vedlegg 16.»<br />
Artikkel 2<br />
Denne forordning trer i kraft 28. september 2003.<br />
Denne forordning er bindende i alle deler og kommer direkte til anvendelse i alle medlemsstater.<br />
Utferdiget i Brussel, 24. september 2003.<br />
(*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 243 av 27.9.2003, s. 5, er<br />
omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 15/2005 av 4. februar 2005 om<br />
endring av EØS-avtalens vedlegg XIII (Transport), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den<br />
europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005, s. 20.<br />
For Kommisjonen<br />
Loyola DE PALACIO<br />
Visepresident<br />
2008/EØS/10/22
Nr. 10/444 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
KOMMISJONEN FOR DE EUROPEISKE FELLESSKAP<br />
HAR —<br />
under henvisning til traktaten om opprettelse av Det europeiske<br />
fellesskap,<br />
under henvisning til europaparlaments- og rådsforordning<br />
(EF) nr. 1592/2002 av 15. juli 2002 om felles regler for sivil<br />
luftfart og om opprettelse av et europeisk flysikkerhetsbyrå( 1 ),<br />
sist endret ved kommisjonsforordning (EF) nr. 1701/2003( 2 ),<br />
særlig artikkel 31 nr. 3 og artikkel 32 nr. 5, og<br />
ut fra følgende betraktninger:<br />
1) Forordning (EF) nr. 1592/2002 gir Det europeiske<br />
flysikkerhetsbyrå, heretter kalt «byrået», myndighet<br />
til å gjøre enkeltvedtak om sertifisering på områdene<br />
luftdyktighet og miljøvern, gransking av foretak og<br />
betaling av gjeldende gebyrer og avgifter. Den oppretter<br />
også en klageinstans som kan behandle klager på slike<br />
enkeltvedtak gjort av byrået.<br />
2) Artikkel 31 og 32 i forordning (EF) nr. 1592/2002<br />
gir Kommisjonen myndighet til å vedta nærmere regler<br />
for antallet klageinstanser, arbeidsfordelingen, de<br />
kvalifikasjoner som kreves for medlemmene av hver instans<br />
og hvert enkelt medlems myndighet under beslutningenes<br />
forberedende fase samt avstemningsvilkårene.<br />
3) Antallet klager forventes å bli ganske begrenset så lenge<br />
forordning (EF) nr. 1592/2002 ikke endres slik at dens<br />
virkeområde utvides til luftfartsoperasjoner og sertifisering<br />
av flygebesetninger.<br />
4) Instansen vil undersøke saker der det hovedsakelig kreves<br />
et høyt nivå av generell teknisk erfaring innen sertifisering.<br />
Det er likevel nødvendig at instansen ledes av et medlem<br />
som har juridiske kvalifikasjoner og som har anerkjent<br />
erfaring innen fellesskaps- og folkerett.<br />
5) For å lette behandlingen og ekspederingen av klager, bør<br />
det utpekes en rapportør for hver sak, som blant annet bør<br />
være ansvarlig for å forberede meldinger til partene og for<br />
å utarbeide utkast til vedtak.<br />
6) For å sikre at klageinstansen fungerer smidig og effektivt,<br />
bør den være tilknyttet et registreringskontor med personale<br />
som har ansvar for alle støttefunksjoner som ikke innebærer<br />
noen juridiske eller tekniske vurderinger.<br />
( 1 ) EFT L 240, 7.9.2002, s. 1.<br />
( 2 ) EUT L 243, 27.9.2003, s. 5.<br />
KOmmISJONSFORORDNING (EF) nr. 104/2004<br />
av 22. januar 2004<br />
om fastsettelse av regler for organiseringen og sammensetningen av klageinstansen for Det europeiske<br />
flysikkerhetsbyrå(*)<br />
(*) Denne fellesskapsrettsakten, kunngjort i EUT L 243 av 27.9.2003, s. 5, er<br />
omhandlet i EØS-komiteens beslutning nr. 15/2005 av 4. februar 2005 om<br />
endring av EØS-avtalens vedlegg XIII (Transport), se EØS-<strong>tillegget</strong> til Den<br />
europeiske unions tidende nr. 32 av 23.6.2005, s. 20.<br />
7) Tiltakene fastsatt i denne forordning er i samsvar med<br />
uttalelse fra komiteen nedsatt ved artikkel 54 nr. 3 i<br />
forordning (EF) nr. 1592/2002 —<br />
VEDTATT DENNE FORORDNING:<br />
Artikkel 1<br />
Antall klageinstanser<br />
Det opprettes en klageinstans til å treffe avgjørelser om<br />
klager på beslutninger nevnt i artikkel 35 i forordning (EF) nr.<br />
1592/2002.<br />
Artikkel 2<br />
medlemmenes kvalifikasjoner<br />
1. Klageinstansen skal bestå av to medlemmer med tekniske<br />
kvalifikasjoner, og ett medlem med juridiske kvalifikasjoner,<br />
som skal være instansens leder.<br />
2. Medlemmene med tekniske kvalifikasjoner og deres<br />
stedfortredere skal ha universitetseksamen eller tilsvarende<br />
kvalifikasjoner og skal ha utstrakt yrkeserfaring på området<br />
sertifisering, i en eller flere av de disipliner som er oppført i<br />
vedlegget til denne forordning.<br />
3. Medlemmet med juridiske kvalifikasjoner og<br />
stedfortrederen skal være juridisk kandidat og være kvalifisert<br />
for oppgaven gjennom anerkjent erfaring i fellesskaps- og<br />
folkerett.<br />
Artikkel 3<br />
Lederens myndighet<br />
1. Møtene i klageinstansen skal sammenkalles av lederen.<br />
Lederen skal sikre kvalitet og konsekvens i instansens<br />
avgjørelser.<br />
2. Lederen skal utpeke det medlem av instansen som skal<br />
ha ansvar for å undersøke en klage i egenskap av rapportør.<br />
Artikkel 4<br />
Rapportørens rolle<br />
2008/EØS/10/23<br />
1. Rapportøren skal foreta en innledende undersøkelse av<br />
klagen.
21.2.2008 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
Nr. 10/445<br />
2. Rapportøren skal sørge for nært samråd med partene i<br />
saken og for utveksling av informasjon med dem. For dette<br />
formål skal rapportøren:<br />
a) utarbeide meldinger til partene i henhold til instrukser fra<br />
instansens leder,<br />
b) gi melding om eventuelle mangler som må rettes av en part<br />
i saken,<br />
c) fastsette hensiktsmessige frister for saksbehandlingen<br />
i samsvar med artikkel 39 nr. 2 i forordning (EF)<br />
nr. 1592/2002, og<br />
d) underskrive alle meldinger på vegne av instansen.<br />
3. Rapportøren skal forberede klageinstansens interne<br />
møter og den muntlige saksbehandlingen.<br />
4. Rapportøren skal utarbeide utkast til vedtak.<br />
Artikkel 5<br />
Klageinstansens registreringskontor<br />
1. Administrerende direktør skal knytte et registreringskontor<br />
til klageinstansen. Registreringskontorets personale skal ikke<br />
delta i noen del av instansens saksbehandling som gjelder<br />
avgjørelser som kan bli gjort til gjenstand for klage.<br />
2. Registreringskontorets personale skal særlig ha ansvar<br />
for:<br />
a) å føre et register som lederen paraferer, der alle klager og<br />
underlagsdokumenter innføres i kronologisk rekkefølge,<br />
b) å motta, oversende og oppbevare dokumenter,<br />
c) å utføre andre støttefunksjoner for klageinstansen som ikke<br />
innebærer juridiske eller tekniske vurderinger, særlig med<br />
hensyn til representasjon, inngivelse av oversettelser og av<br />
meldinger,<br />
d) å framlegge for instansens leder en rapport om hvorvidt<br />
hver nyinnkomne klage kan tas opp til behandling,<br />
e) eventuelt å utarbeide referat fra muntlig saksbehandling.<br />
Artikkel 6<br />
Drøftinger<br />
1. Bare medlemmer av instansen skal delta i drøftingene.<br />
Instansens leder kan likevel tillate at andre ansatte, som<br />
personale fra registreringskontoret eller tolker, deltar.<br />
Drøftingene skal være hemmelige.<br />
2. Under drøftinger mellom instansens medlemmer skal<br />
rapportøren uttale seg først og lederen sist.<br />
Artikkel 7<br />
Avstemningsvilkår og -rekkefølge<br />
1. Klageinstansen skal gjøre sine vedtak med et flertall av<br />
medlemmene. Ved stemmelikhet skal lederens stemme være<br />
avgjørende.<br />
2. Dersom det er nødvendig med avstemning, skal stemmene<br />
avgis i den rekkefølge som er fastsatt i artikkel 6 nr. 2. Det er<br />
ikke tillatt å avholde seg fra å stemme.<br />
Artikkel 8<br />
Ikrafttredelse<br />
Denne forordning trer i kraft den 20. dag etter den er kunngjort<br />
i Den europeiske unions tidende.<br />
Denne forordning er bindende i alle deler og kommer direkte til anvendelse i alle medlemsstater.<br />
Utferdiget i Brussel, 22. januar 2004.<br />
For Kommisjonen<br />
Loyola DE PALACIO<br />
Visepresident
Nr. 10/446 EØS-<strong>tillegget</strong> til Den europeiske unions tidende<br />
21.2.2008<br />
VEDLEGG<br />
LISTE OVER DISIPLINER<br />
1. Følgende tekniske disipliner:<br />
i) flyging/ytelse<br />
ii) struktur<br />
iii) hydromekanikksystemer<br />
iv) rotor-/kraftoverføringssystemer<br />
v) elektriske anlegg/HIRF/lynnedslag<br />
vi) flyelektronikk/programvare<br />
vii) motoranlegg/drivstoffsystemer<br />
viii) kabinsikkerhet/miljøsystemer<br />
ix) støy/utslipp<br />
x) kontinuerlig luftdyktighet/luftdyktighetsdirektiver anvendt på følgende produkter, deler og utstyr:<br />
a) store fly<br />
b) luftfartøy med rotor<br />
c) små fly<br />
d) luftballonger/luftskip/seilfly/ubemannede luftfartøyer (UAV)<br />
e) motorer/eksterne strømaggregater (APU-er)/propeller.<br />
2. Godkjenning av følgende typer organisasjoner og kvalitetskontrollsystemer i tilknytning til disse:<br />
i) konstruksjonsorganisasjoner<br />
ii) produksjonsorganisasjoner<br />
iii) vedlikeholdsorganisasjoner.