Barnemisjonen Bladet 1-2024
Barnmissionens tidning på norska, Bladet nr 1-2024.
Barnmissionens tidning på norska, Bladet nr 1-2024.
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Nr 1 <strong>2024</strong> - årgang 36<br />
GLOBALT<br />
<strong>Barnemisjonen</strong> fyller 40 år s. 2<br />
UKRAINA<br />
Jubileumsgave i <strong>Barnemisjonen</strong> s. 3<br />
FILIPPINENE<br />
Besøk til <strong>Barnemisjonen</strong> Filippinene s. 6‐7
L E D E R<br />
<strong>Barnemisjonen</strong><br />
fyller 40 år!<br />
<strong>2024</strong> ER ET VELDIG SPESIELT ÅR, for da<br />
fyller <strong>Barnemisjonen</strong> 40 år som organi ‐<br />
sasjon. 1. mars 1984 registrerte vi oss hos<br />
det svenske Skatteverket.<br />
Når man som organisasjon fyller 40 år er<br />
det fantastisk å se i bakspeilet på hvordan<br />
vi har utviklet oss i løpet av disse årene, og<br />
hvor stort arbeidet har blitt. Jeg kan oppsummere<br />
mine inntrykk med at Gud er<br />
trofast! Dette er ikke vårt arbeid, men Guds<br />
arbeid, og gjennom alle år har Gud holdt<br />
sin beskyttende hånd over sitt arbeid.<br />
ÅRET 1977 MØTTE HELE familien Wallenberg<br />
Gud, og en ny epoke startet i våre liv.<br />
Kanskje har flere av dere lest boken som<br />
min far, Sigvard, skrev om dette: «Frälsning<br />
vad är det för något?»<br />
Pappa var tidligere en kjent festivalartist<br />
som reiste land og strand rundt og underholdt<br />
mennesker. Da han fikk et møte med<br />
Gud i voksen alder, hadde han en bønn:<br />
Gud, om du vil bruke meg, så står jeg til din<br />
rådighet. Jeg kan spille piano, jeg kan<br />
underholde og jeg kan synge. Disse gavene<br />
stiller jeg til din disposisjon, men jeg ber<br />
deg: Send meg dit ingen andre vil gå, og når<br />
jeg kommer dit vil jeg hjelpe til ånd, sjel og<br />
kropp!<br />
Pappa ble fort en ettertraktet artist, som<br />
reiste rundt i hele Norden og fortalte om<br />
familiens frelse. Hele tiden var bønnen der;<br />
«Send meg dit ingen andre vil gå, og når jeg<br />
kommer dit vil jeg hjelpe til ånd, sjel og<br />
kropp!» Gud hørte hans bønn og under<br />
merkelige omstendigheter havnet han på<br />
søppelfyllingen Smokey Mountain i Manila,<br />
Filippinene, der cirka 500 000 fattige<br />
mennesker livnærte seg på andre menneskers<br />
avfall. På søppelfyllingen var det en<br />
liten kirke, der pappa prekte. Menighetsmedlemmene<br />
var så utsatte og fattige, men<br />
de elsket Jesus. Dette grep min fars hjerte,<br />
og han spurte pastoren om det var noe han<br />
kunne gjøre for å hjelpe menigheten. Da sa<br />
pastoren at menigheten tok hånd om 16<br />
foreldreløse barn. Pappa ga pastoren hele<br />
sin reisekasse og sa at han skulle hjelpe<br />
disse barna. Han skulle ikke preke i en<br />
eneste kirke i Norden uten å fortelle om<br />
barna og samle inn penger til dem. Dette<br />
var starten på <strong>Barnemisjonen</strong>s<br />
arbeid. I dag, 40 år<br />
senere, hjelper Barne ‐<br />
misjonen cirka 600 000<br />
trengende barn og fami ‐<br />
lier på tre kontinenter.<br />
Selv ble jeg leder for<br />
Barne misjonens arbeid i<br />
1996, og har fått oppleve<br />
gang på<br />
gang hvordan<br />
Gud hjelper<br />
og veileder.<br />
EN AV MINE ANSATTE sa for ikke så lenge<br />
siden: «Bosse, det spiller ingen rolle hvor<br />
mye penger du gir ut, for Herren fyller på!»<br />
Dette er faktisk sant! Jeg ser ut og Herren<br />
ser inn, men Hans spade er større enn min!<br />
Dette er mulig fordi Gud har sendt deg som<br />
giver til <strong>Barnemisjonen</strong> og for at du trofast<br />
har stått og står ved vår side med dine<br />
gaver og bønner! Du skal vite at jeg er takknemlig<br />
og rørt over alle som støtter Barne ‐<br />
misjonen, og det er ikke noe jeg tar for gitt.<br />
Vi i <strong>Barnemisjonen</strong> ønsker å gjøre det vi<br />
kan, alt til Guds ære. Vi vil at mennesker<br />
skal få et verdig liv på jorden, men også få<br />
høre om Jesu kjærlighet til oss alle.<br />
Til slutt vil jeg ønske deg det beste jeg kan,<br />
og det er Guds rike velsignelse over deg og<br />
hele din familie. Igjen, takk for alt du gjør<br />
for <strong>Barnemisjonen</strong>s arbeid!<br />
Bo Wallenberg,<br />
GENERALSEKRETÆR<br />
POSTADRESSE:<br />
Skandinavisk Barnemisjon<br />
Boks 245, 4576 LYNGDAL<br />
BESØKSADRESSE:<br />
Kirkeveien 41, 4580 Lyngdal<br />
Org.nr. 989 309 404<br />
KONTAKTINFO:<br />
Telefon: 990 93 360<br />
E-post: post@barnemisjonen.no<br />
REDAKTØR<br />
Robert Larsen<br />
Telefon 975 69 984<br />
robert@barnemisjonen.no<br />
OVERSETTELSE<br />
Tonje Madland<br />
LAYOUT/TRYKK: Snartrykk AS, Farsund<br />
STØTTE OSS:<br />
Vipps nr. 54239<br />
Konto: 5082 06 05842
Ovner varmer når<br />
elektrisiteten er borte<br />
«Ovnene deres redder våre liv.» Ordene kommer fra en<br />
innbygger i en av de krigsrammede byene som Barne ‐<br />
misjonen besøkte.<br />
Da <strong>Barnemisjonen</strong>s team kom til byen gikk ryktet raskt<br />
og innbyggere skyndte seg til byens redningstelt, der det<br />
alltid er elektrisitet, vann og litt mat.<br />
UKRAINA<br />
Deres ovner redder våre liv<br />
«Ovnene deres er små og kompakte. De kan lett flyttes<br />
fra sted til sted, og de avgir ikke mye røyk. Det er ganske<br />
enkelt livreddende ovner,» sier en av personene.<br />
Krigen har lært befolkningen å være forsiktige, og teamet<br />
fikk mange spørsmål om hvor de kom fra. Innbyggerne<br />
ble glade for mat og klær, men aller mest glade for ovnene.<br />
De fortalte at elektrisiteten ofte er slått ut, og at<br />
de ikke alltid våger å fyre i husene sine for å varme dem<br />
opp eller lage mat, for når fienden ser røyk fra skorsteinen,<br />
øker risikoen for å bli angrepet.<br />
<strong>Barnemisjonen</strong>s ovner er produsert av videregåendeelever<br />
i Sverige, og blir fraktet med lastebil til Ukraina. De<br />
er gaver fra <strong>Barnemisjonen</strong>s webshop‐kjøpere, og fra<br />
foreningen Filippos i Osby, Sverige.<br />
J UBILEUMSGAVE<br />
til <strong>Barnemisjonen</strong><br />
Vår verden har sjelden vært så<br />
påvirket av naturkatastrofer, krig<br />
og pandemier som nå. Vi lever i en<br />
veldig urolig tid, og som alltid er<br />
det de fattige som er mest utsatt.<br />
I disse tider er det viktig at vårt arbeide<br />
med skole, hjelp til foreldre, sykehus og<br />
helsehjelp fungerer, og å kunne dekke<br />
ekstra behov for hjelp til menn esker, med<br />
mat, vann og tak over hodet.<br />
Derfor håper vi at du kan være med å gi<br />
en ekstra jubileumsgave til vårt arbeid.<br />
For eks empel kan vi for kr. 100 kjøpe 10<br />
kg livsnød vendig mat til en sulten familie.<br />
For kr. 500 kan vi gi en ovn til en krigsrammet<br />
familie i Ukra ina som ikke har<br />
varme og elektrisitet i huset sitt.<br />
Tusen takk for din hjelp!<br />
barnemisjonen.no 3
UKRAINA<br />
<strong>Barnemisjonen</strong> på viktig,<br />
men farlig oppdrag<br />
<strong>Barnemisjonen</strong> kjørte til Khersonregionen<br />
og delte ut hjelp til mange<br />
trengende personer. De møtte også de<br />
elleveårige jentene Alina og Olenka, som<br />
fortalte om sine liv i krigens skygge.<br />
Ved flere tilfeller i løpet av høsten og vinteren har et team fra <strong>Barnemisjonen</strong> i Ukraina reist til byer i<br />
Kherson‐regionen som har blitt hardt rammet av krigen. Teamet har blant annet delt ut ovner, mat,<br />
klær, hygieneartikler og leker.<br />
Det ble vanskelige reiser langs farlige<br />
veier inn i et område der krigen er<br />
påtagelig hele tiden. Men faren ble veid<br />
opp ved å se innbyggernes inderlige<br />
takknemlighet da de fikk hjelp fra<br />
<strong>Barnemisjonen</strong>.<br />
«Mange av menneskene som vi møter<br />
har mistet nære slektninger i krigen.<br />
Husene og hjemmene deres har blitt<br />
ødelagt, men de har ikke mistet håpet<br />
om å leve i fred igjen,» sier Lyudmila<br />
Lonyuk, som leder <strong>Barnemisjonen</strong>s<br />
arbeid i Ukraina.<br />
Vasyl er en lokal leder i en av byene.<br />
Byen hans ble hardt bombet og mange<br />
hus ble ødelagt. Dagen før <strong>Barnemisjonen</strong>s<br />
team kom dit, ble byen bombet<br />
igjen. To hus ble ødelagt og to familier<br />
mistet sine hjem.<br />
«Byen vår var så vakker, den var som et<br />
hjørne av paradiset med sine grønne<br />
plener, fine hager og elven der vi kunne<br />
fiske. Se hvordan det ser ut nå! Men vi<br />
kommer til å bygge opp byen vår igjen,<br />
så våre barn, barnebarn og framtidige<br />
generasjoner kan bo og leve her,» sier<br />
han.<br />
<strong>Barnemisjonen</strong> møtte en kvinne som<br />
bodde i ett av de ødelagte husene.<br />
Heldigvis gjemte familien seg i en<br />
kjeller, og forble uskadde, da bombene<br />
falt.<br />
«Jeg er så takknemlig til Gud for at vi<br />
klarte oss, det er et mirakel. Men vi har<br />
en tøff tid framover, med å prøve å<br />
bygge opp huset igjen,» sier hun.<br />
I en annen by møtte <strong>Barnemisjonen</strong> to<br />
elleveårige jenter, Alina og Olenka. Alina<br />
fortalte at når Ukraina tok tilbake byen,<br />
som tidligere ble okkupert av Russland,<br />
ble hun sendt dit fra Odessa for å bo der<br />
sammen med sin farmor.<br />
«Livet i Odessa var så tøft, med stadige<br />
eksplosjoner, flyalarm og mange lange<br />
timer i tilfluktsrom.»<br />
Til og med i denne byen forekommer<br />
det eksplosjoner, og det er også farlig å<br />
gå der ettersom det ligger miner igjen.<br />
«Likevel er det ikke like skremmende<br />
her som i Odessa. Jeg så når en bygning<br />
med ni etasjer raste sammen etter et<br />
rakettangrep. Det var forferdelig!»<br />
I løpet av samtalen går en ny flyalarm<br />
og begge jentene og <strong>Barnemisjonen</strong>s<br />
team søker tilflukt på et trygt sted. Alina<br />
viser på mobilen sin hvor det for øyeblikket<br />
er flyalarm i Ukraina. Begge<br />
barna og voksne har slike apper installert<br />
på telefonene sine.<br />
Olenka forteller om skolen sin. Akkurat<br />
nå må hun ha fjernundervisning, men<br />
hun drømmer om å få møte klassekameratene<br />
ansikt til ansikt igjen – en<br />
dag når krigen er slutt.<br />
4<br />
post@barnemisjonen.no
ROMANIA<br />
Humanitær hjelp til trengende<br />
<strong>Barnemisjonen</strong> sender regelmessig humanitær hjelp til Romania<br />
og partnerorganisasjonen Prison Fellowship Romania, PFR.<br />
Organisasjonen arbeider for å minske menneskelig lidelse og gi<br />
støtte til mennesker med stort behov for hjelp. De deler ut klær,<br />
sko, mat, medisinsk utstyr, leker og husholdningsartikler til de mest<br />
utsatte og sårbare familiene i byene der de arbeider, for å bidra til<br />
å gjøre en forskjell i deres liv.<br />
Humanitær hjelp fra <strong>Barnemisjonen</strong> deles ut til familier i flere byer.<br />
En del av hjelpen distribueres til sykehus.<br />
En liten del av hjelpen gikk til organisasjonens bruktbutikk, for å<br />
skaffe penger til PFRs arbeid. En del brukes i PFRs suppekjøkken,<br />
som daglig serverer mat til utsatte mennesker.<br />
«Vi er så takknemlige til <strong>Barnemisjonen</strong> for den hjelpen vi har fått<br />
i løpet av mange års tid. Hjelpen gir håp, varme og støtte til<br />
mennesker som har det veldig vanskelig», skriver Prison Fellowship<br />
Romania.<br />
BANGLADESH<br />
Monisankar vil bli lærer<br />
Monisankar Das er en gutt på tolv år som går på <strong>Barnemisjonen</strong>s lekse ‐<br />
hjelpskole Machhiara Tutorial School i Bangladesh. Monisankar kommer<br />
fra en kristen familie. Bare 0,3 prosent av befolkningen i Bangladesh er<br />
kristne, og den kristne minoriteten har det ofte veldig vanskelig.<br />
Monisankar bor med moren, faren og to søsken i sørvestre Bangladesh, et område som<br />
ofte rammes av sykloner og flom. Moren er hjemmeværende husmor, mens faren er dagarbeider<br />
og eneforsørger for familien. Inntekten er veldig uregelmessig. I løpet av regnperioden<br />
er det vanskelig å få jobb, og da får han heller ikke noen inntekt.<br />
På landsbygda i Bangladesh er det mange barn som ikke går på skolen. Men læreren på<br />
Machhiara Tutorial School overtalte Monisankars foreldre om at sønnen trengte en utdannelse.<br />
På skolen får Monisankar undervisning i grunnleggende emner og hjelp til leksene. Han<br />
får også sosiale ferdigheter, og lærer seg viktige hygienevaner. Monisankar går i 4. klasse.<br />
Han drømmer om å bli lærer, men liker også å ta vare på familiens geit. I friminuttene på<br />
skolen liker han å spille fotball med vennene sine. Han går også på søndagsskole og på<br />
gudstjenester. Monisankar og hans familie er takknemlige til <strong>Barnemisjonen</strong>, som<br />
finansierer utdannelsen.<br />
barnemisjonen.no 5
FILIPPINENE<br />
Besøk på Filippinene februar <strong>2024</strong><br />
Av Robert Larsen<br />
Utsikt fra «Hills of Grace»<br />
I år er det 40 år siden <strong>Barnemisjonen</strong>s<br />
virksomhet startet på Filippinene. I den<br />
anledning besøkte vi, noen fra misjonens styre<br />
i Norge, Finland og Sverige, misjonens 5 virkeområder<br />
på Filippinene i utkanten av Manila.<br />
En fantastisk opplevelse som berørte våre<br />
hjerter dypt.<br />
Vi ble mottatt med en hjertevarme og vennlighet uten<br />
sidestykke av våre kjære ansatte misjonsvenner på<br />
Filippinene. Og den glede, hjertevarme og entusiasme vi<br />
møtte fra elevene og lærerne på misjonens skoler og i<br />
barnebyen var ubeskrivelig. Den må oppleves.<br />
Det gleder oss at ditt bidrag som giver til <strong>Barnemisjonen</strong>,<br />
ikke bare når frem med hjelp og utdanning til trengende<br />
barn, men også det viktigste at det enkelte barn får en<br />
personlig relasjon til Jesus Kristus, vår Frelser. En solid<br />
ballast å ta med seg inn i det voksne livet.<br />
Kontrastene i det filippinske samfunnet er store. Fra<br />
urbane områder med velstand og flotte markedsplasser, til<br />
det enormt store søppelberget utenfor Manila hvor<br />
familier med barn har flyttet til. Og der ført opp sine enkle<br />
skur til beskyttelse fra vær og vind, samtidig som de hver<br />
dag kjemper for å få mat for dagen med å plukke og<br />
sortere søppel.<br />
Midt på dette søppelberget, med innsamlet søppel og eim<br />
av søppelstank, har det reist seg en liten kirke som <strong>Barnemisjonen</strong><br />
støtter, med egen pastor, matservering og hjelp<br />
til foreldre og barn for å gi disse en bedre hverdag. Unge<br />
par med sine små barn kommer til kirken for å få under ‐<br />
visning og mat. Tenk så tragisk at disse flotte unge<br />
Skolklasse på «Hils of Grace»<br />
Robert Larsen ved kirken på søppelberget<br />
Flotte unge foreldre med barna i kirken<br />
Matutdeling i kirken<br />
6<br />
post@barnemisjonen.no
Besøkende fra Skandinavia sammen med elever på «Shining Light»<br />
menneskene, på grunn av forurensningen de bor i, har<br />
foran seg en gjennomsnittlig levealder på 40 år. Enorme<br />
kontraster fra vårt levesett, som griper vårt hjerte med<br />
forferdelse. Hvordan kan vi få hjelpe «disse mine minste»<br />
enda mer!<br />
Det er med gråt i hjertet for disse jeg skriver dette, og med<br />
håp om at det kan opprettholde en iver hos oss som lese<br />
dette til å hjelpe disse så langt vi kan.<br />
Det var helt fantastisk å besøke skolene til <strong>Barnemisjonen</strong><br />
på Shining Light, Målfrid senter og Hills of Grace med ca.<br />
500 elever, jenter og gutter fra 5 år til 12 år fordelt på 8<br />
klassetrinn.<br />
Skolene er godt organisert med gode og engasjerte lærere.<br />
<strong>Barnemisjonen</strong>s administrasjon på Filippinene ligger på<br />
«Hills of Grace». Her ligger også Barnebyen ‐ «Open Heart<br />
Childrens Village». Med boliger/hjem for barn som har<br />
vært utsatt for traumatiske opplevelser hjemme som vold,<br />
rus, sykdom og død, og foreldreløse og forlatte barn. I dag<br />
er det 43 barn som de sosiale myndighetene har sendt til<br />
Barnebyen. Kapasiteten er det dobbelte.<br />
Det er oppmuntrende å se glade og smilende barn. Det<br />
varmer hjertet at det å gi barna trygge rammer til faglig<br />
hjelp med skolearbeid og bearbeidelse av traumer, gir så<br />
fantastiske resultater.<br />
Tusen takk til deg som gir støtte til dette fantastiske<br />
arbeidet, enten med engangsgaver eller månedlige gaver!<br />
Gud velsigne deg tilbake som hjelper «disse mine minste».<br />
Elever på skolen<br />
Målfrid senter<br />
Dagfinn Kroslid med<br />
elever på «Hils of Grace»<br />
Fra boligen til noen av guttene i Barnebyen<br />
Noen av barna i Barnebyen som synger for oss besøkende<br />
barnemisjonen.no 7
DEVENT<br />
UGANDA<br />
Alex kan forsørge sin familie<br />
Alex Byaruhanga er 26 år gammel. Han har en kone og to barn<br />
som han forsørger. Men for noen år siden så Alex sitt liv helt<br />
annerledes ut. Da levde han et liv preget av dyp fattigdom. Han<br />
kunne ikke gi familien sin tilstrekkelig mat, da han ikke hadde<br />
penger til å kjøpe den.<br />
Vendepunktet kom i år 2020. Da ble Alex<br />
med i en entreprenørskapstrening som<br />
<strong>Barnemisjonen</strong> holder, gjennom partnerorganisasjonen<br />
CFE i Uganda. Der lærte<br />
han hvordan man starter og driver en<br />
liten bedrift.<br />
Alex valgte å prøve tomatdyrking. Han<br />
startet med å leie et jorde der han dyrket<br />
tomater, og fikk en god innhøstning. For<br />
pengene som han tjente på salget kunne<br />
han kjøpe en dekar mark.<br />
Nå dyrker Alex tomater på sitt eget jorde.<br />
Han selger tomater i byen Kaliro hver uke,<br />
og forsørger seg selv og familien på inntekten.<br />
«Jeg hadde aldri trodd at jeg skulle klare å<br />
forsørge meg selv og familien min gjennom<br />
en egen virksomhet. Jeg hadde bare<br />
tenkt på å reise til byen for å lete etter<br />
jobb,» forteller han.<br />
Alex i risåkeren<br />
Virksomheten går bedre og bedre. Nylig<br />
kjøpte Alex to geiter og 23 kyllinger. Han<br />
leier også litt jord der han dyrker<br />
søtpoteter og ris til husbehov. Han har<br />
nok mat og penger til at familien får mat<br />
på bordet. Han har vokst i anseelse hos<br />
innbyggerne, som nå ser på ham som en<br />
viktig ressurs i byen. Han fungerer også<br />
som mentor for fire unge menn som lærer<br />
å dyrke for å kunne forsørge seg selv.<br />
En drøm for framtiden er å bygge et<br />
hønsehus og å utvide kyllingoppdrettet,<br />
som hans kone har ansvar for. Han vil også<br />
kjøpe en motorsykkel for å lettere kunne<br />
levere varer til kundene sine i byen.<br />
Alex Byaruhanga er veldig takknemlig for<br />
den hjelpen han har fått gjennom <strong>Barnemisjonen</strong><br />
og CFE. Den har forvandlet<br />
familiens liv.<br />
BURKINA FASO<br />
Christine drømmer om en systue<br />
Christine lager og selger mat for å<br />
forsørge seg. Nå har hun også<br />
utdannet seg til syerske<br />
Christine drømmer om en systue<br />
Christine Ouédraogo bor i byen<br />
Kaya, 10 mil fra Burkina Fasos<br />
hovedstad Ouagadougou. De siste<br />
årene har hun forsørget seg ved å<br />
lage og selge mat. Virksomheten<br />
hennes startet med at hun fikk<br />
hjelp fra <strong>Barnemisjonen</strong> gjennom<br />
partnerorganisasjonen Empe.<br />
«Det er takket være dette salget at jeg<br />
har kunne betale for mat og skolegang<br />
for mine to barn. Jeg har også kunne<br />
gjenoppbygge en mur som ble ødelagt<br />
under regntiden,» forteller hun.<br />
Nå har Christine fått mer hjelp. Hun har<br />
startet på en seks måneder lang søm<br />
utdannelse, så hun framover kan ta sy<br />
oppdrag og på den måten forbedre<br />
familiens inntekt.<br />
«Drømmen er å ha en egen symaskin<br />
og kunne åpne en liten systue,» sier<br />
Christine.