På høye hæler i Amerika
Hvorfor dro ugifte Agder-kvinner til New York i årene 1946-1965? Hva søkte de og hva fant de i Amerika? De kom fra det pietistiske Sørlandet. I det nye landet fikk de lønnet arbeid, men også en fullstendig ny tilværelse. Men innvandrerkvinnene tilpasset seg nye normer. «Alle ble affecta av den amerikanske stilen», som en av dem sa. De ble moderne kvinner. I Amerika endret sørlandskvinnene stil og levemåte. De brukte leppestift, tok permanent og fikk klippet håret kort. De barberte leggene og gikk med nylonstrømper og høyhælte sko. De arbeidet på kontor, røkte sigaretter og gikk på kino. De levde med storbypuls, varehus og elektriske produkter. De fikk et annet syn på kropp, religion og livsutfoldelse. På høye hæler i Amerika erfarte kvinnene en ny form for selvstendighet - og frihet. De fleste vendte hjem til Norge, og tok skikkene med seg. Ikke bare var de selv blitt transformert; for all framtid forvandlet de også det norske samfunnet.
Hvorfor dro ugifte Agder-kvinner til New York i årene 1946-1965? Hva søkte de og hva fant de i Amerika? De kom fra det pietistiske Sørlandet. I det nye landet fikk de lønnet arbeid, men også en fullstendig ny tilværelse. Men innvandrerkvinnene tilpasset seg nye normer. «Alle ble affecta av den amerikanske stilen», som en av dem sa. De ble moderne kvinner.
I Amerika endret sørlandskvinnene stil og levemåte. De brukte leppestift, tok permanent og fikk klippet håret kort. De barberte leggene og gikk med nylonstrømper og høyhælte sko. De arbeidet på kontor, røkte sigaretter og gikk på kino. De levde med storbypuls, varehus og elektriske produkter. De fikk et annet syn på kropp, religion og livsutfoldelse. På høye hæler i Amerika erfarte kvinnene en ny form for selvstendighet - og frihet. De fleste vendte hjem til Norge, og tok skikkene med seg. Ikke bare var de selv blitt transformert; for all framtid forvandlet de også det norske samfunnet.
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Innhold<br />
Forord 15<br />
«De beste åran i livet» 19<br />
Klam og komfjusa på pir 42 31<br />
«It was supposed to be that way» 41<br />
I mødres og bestemødres fotspor 45 Et nettverk av gode hjelpere 52<br />
Stolthet eller skam? 53 Frihet framfor trygghet 57<br />
Fra nykomling til norskamerikaner 63<br />
Syriskamerikanske husfruer, høyhus og koscher-mat 66 Det lettvinte<br />
arbeidet 71 Fra språkløse til engelskspråklige 77 Et lagdelt samfunn 79<br />
Den perfekte hushjelp 85<br />
Idealisert hvithet 85 Pass deg når du kjeme te <strong>Amerika</strong>! 87<br />
Hardtarbeidende squareheads 88 Som skapt for husarbeid 91<br />
Hushjelpmarkedet 93 «Kvinne arbeid» 95 Den institusjonaliserte<br />
hvitheten 96 «Give us servants» 97<br />
Gode og dårlige erfaringer 101<br />
Besatt av renslighet 103 «Don’t tell my wife!» 105 Heldige jobber 109<br />
Utflukter og ferie 112 <strong>Amerika</strong>nisering 117 Forholdet til arbeids giverne<br />
119 Underlegne eller likeverdige? 121 Fra hjemmeindustri til varesamfunn<br />
127 Å kjenne seg ud a plass 129 Kåpekledd på kaia 131<br />
Smeltedigelen 136 Fra knapphet til overflod 139 Ferdigklær som
førstehjelp 140 Men det va jo det æ hadde lyst te òg! 146 Alle blei affecta<br />
av den amerikanske stilen 148<br />
Fra produsenter til forbrukere 155<br />
Knappheten der hjemme 155 «New Look» og hjemmesøm 159<br />
Taft og tyll 164 Filmstjerner og reklamemodeller 168 De spektakulære<br />
varemagasinene 173 Shopping på Manhattan 176 Nylon og plast – en<br />
moterevolusjon 183 Skiftende mote 186<br />
Ren, velstelt og integrert 193<br />
Besatt av hygiene 194 Den amerikanske renslighetssaken 195<br />
Vitenskapelige framskritt 199<br />
Nystrøkne i <strong>Amerika</strong> 205<br />
Rene klær på en nyvasket kropp 206 Den lille Evalet’en 208 Dry cleaning<br />
og daglig dusj 210 Den fullkomne Eva 212 Plikt eller nytelse? 214<br />
Deodoranter og toalettartikler 216 Roll-on 218 Engangsbind og<br />
Tampax 219 Fra hjemmelagde bind til Saba de-Luxe 222 Hår her, men<br />
ikke der 224 Liquid-stockings 227 For den sportende dame 228 Naturlig<br />
eller «malt»? 231 Kostmetikkindustrien 233 Lebestift og mascara og that<br />
was it 239<br />
Elegant og skikkelig 241<br />
Agder-jentenes «koreografi» 243 Fråtsing i tyllunderskjørt og ferdigsydde<br />
cocktailkjoler 244 Nytt liv i new look 246 Figurformende undertøy og en<br />
kropp med riktige proporsjoner 251 Smal midje og vide skjørt 253 På <strong>høye</strong><br />
<strong>hæler</strong> 257 Stilig, men fornuftig 261 Marilyn Monroe og Jackie Kennedy 264<br />
Røde lepper og lav moral 268<br />
Hvit, vakker og norsk 273<br />
Viking Queen 274 Miss Norway 278 «Den typisk grasiøse norskamerikanske<br />
pike» 280 Et symbol på det norske <strong>Amerika</strong> 282 En annen historie 288<br />
Hvit femininitet 290 Blond, men ikke bleket 292 Sonja Bernt, «blond som<br />
hveteåkeren» 295 Agder-kvinnenes femininitet 297 Puertorikanere og<br />
italienere på Lapskaus Boulevard 297 Kampen mot kvisene 301 Med<br />
opprullet hår 303 Anne-Marie Rockefeller 305
Farvel til pietismen? 309<br />
Gud i Agder 311 Bedehuskulturen 314 Kropp og pietisme i etterkrigsårenes<br />
Agder 317 «Det va ikkje sømmelig» 319 «Dult» og «pinserull» 321<br />
Sminke var tabu 324 Kino var usedelig 326 Dans var synd 328 Pietistisk<br />
koreografi og verdslig koreografi 333 Nye koreografier i en amerikansk<br />
kontekst? 337 Kirkelivet i Brooklyn 340 Side om side i <strong>Amerika</strong> 342<br />
Livet i fortsettelsen 345<br />
De som ble «over there» 346 Å lage en middelklassekropp 348<br />
Et frihets prosjekt? 349 De som vendte hjem 351<br />
Biografiske opplysninger om kvinnene 357<br />
Noter 359<br />
Litteratur og kilder 379<br />
Bildekrediteringer 395
Klam og komfjusa<br />
på pir 42<br />
juli 1952 gikk Kari (f. 1930) i land på Manhattan. <strong>Amerika</strong> båten hadde<br />
5. anløpt New York kvelden før. Kari og de andre passasjerene hadde<br />
sett et fargesprakende 4. juli-fyrverkeri fra D/S «Stavangerfjord»s dekk,<br />
der båten lå til ankers mellom Brooklyn og Staten Island. Noe annet Kari<br />
husker godt, var de røde og hvite lysene som skinte i kveldsmørket fra<br />
alle bilene som kjørte på Belt Parkway. Det var to venninner som hadde<br />
overtalt henne til å reise.<br />
Kari hadde en grei butikkjobb og tilbrakte store deler av fritiden på<br />
dans i bygdas to ungdomshus. Til slutt hadde likevel brevene og bildene<br />
fra venninnene i Brooklyn veid tyngst på vektskåla. Venninnen Jenny<br />
hadde reist til <strong>Amerika</strong> allerede i 1947. Da hun var hjemme på besøk et<br />
par år senere, hadde hun elegante ferdigklær og høyhælte sko uten tå. Kari<br />
hadde også noen amerikanske klær som tanter og onkler hadde sendt hjem<br />
i årene like etter krigen. Det var stor stas med disse plaggene. Det spilte<br />
liten rolle at de som oftest var brukte, eller at de ikke alltid passet perfekt.<br />
Både i farger og snitt kontrasterte de den sparsommelige garderoben med<br />
om- og hjemme sydde klær som Kari og andre på Lista hadde i årene like<br />
etter annen verdenskrig.<br />
Likevel hadde Kari følt seg elegant da hun dro fra Norge. Hun fikk rabatt<br />
på klær og stoffer i forretningen hun arbeidet i, og hadde ei søster som var<br />
flink til å sy. Opplevelsen av å gå med disse plaggene endret seg imidlertid<br />
fullstendig da hun gikk i land på pir 42 på Manhattan. Vinter kåpa, som<br />
hun hadde vært så fin i, kjentes kvelende varm, og resten av antrekket virket<br />
plutselig malplassert:<br />
31
T.v.: Kari avbildet før avreisen til <strong>Amerika</strong>. Privat foto. T.h.: Høsten 1952 fikk Kari tatt sitt<br />
portrettfotografi i Rudy Larsens fotostudio. Bildet ble sendt hjem til foreldrene på Lista som<br />
julepresang. Fotografiet viser at Kari hadde endret flere ting ved utseendet i månedene hun<br />
hadde bodd i Brooklyn. Hun hadde fått en annen frisyre, brynene var nappet og farget, og<br />
hun brukte mer sminke. Foto: Rudy Larsen.<br />
I came on the 5 th of July with a winter coat and a flower patterned dress. Oh<br />
my God, I think it was size 17. It was awful. The belt went around the waist<br />
twice because I had a small waistline. I didn’t dare going out in those clothes<br />
any place. In Norway before I left I felt I looked like «a million dollars».<br />
Forflytningen over Atlanteren, til et nytt sted, gjorde noe med hvordan<br />
Kari så på seg selv, sin kropp og sine klær. Løsrevet fra de hjemlige og<br />
kjente omgivelsene ble klærne klumpete og ubehagelige, og varmen og<br />
luftfuktigheten bidro til at hun følte seg svett og utilpass. Etter som blikket<br />
hennes sveipet over de andre menneskene på piren, og kanskje enda tydeligere<br />
i gatene noen minutter senere, kunne Kari sammenligne sitt eget<br />
antrekk med klærne til amerikanske kvinner. Kanskje registrerte hun også<br />
at de beveget seg i gatene og byrommet med en avslappet naturlighet som<br />
sto i kontrast til hennes eget kroppsspråk. I møtet med New York måtte<br />
Kari finne seg selv opp på nytt. Kroppen hennes ble et redskap i denne<br />
tilpasningen. Da hun et halvt år senere sendte et portrettfoto hjem, vitnet<br />
kjolen, frisyren, sminken og smykkene om forvandlingen.<br />
32
Store biler, motorvei og Manhattan i det fjerne en gang på 1950-tallet. Privat foto.<br />
Man trenger ikke ha krysset et Atlanterhav for å kjenne seg igjen i Karis<br />
beskrivelse. Følelsen av å være malplassert kan oppstå i langt mer dagligdagse<br />
situasjoner. Hvem har vel ikke kjent seg klønete første gang man skal forsyne<br />
seg i en ukjent personalkantine, eller finne ut av det i et treningsstudio man<br />
aldri har besøkt før? Forskjellen mellom disse hverdagslige situasjonene og<br />
den Kari opplevde, er at mens famlingen i personalkantinen representerer<br />
unntaket i en hverdag man stort sett mestrer godt, er innvandrerens hverdag<br />
full av slike opplevelser. Det er en krevende forflytning fra én kultur til en<br />
annen. Man skal lære seg et nytt språk, tilpasse seg et annet arbeidsliv og<br />
forstå nye vaner og skikker. Det er en kroppslig erfaring, noe Karis historie<br />
er et godt eksempel på. Da Kari gikk i land, kunne hun både se, høre og<br />
sanse de nye omgivelsene, og omgivelsene virket også tilbake på henne. De<br />
ga helt konkrete utslag både på utseende og framferd.<br />
Kari var en av mange unge, ugifte kvinner som utvandret fra Agderfylkene<br />
til New York på 1900-tallet. I årene 1890–1960 hadde regionen<br />
den største utvandringen fra Norge i forhold til folketallet. Storparten av<br />
norsk migrasjon til Nord-<strong>Amerika</strong> tok slutt i mellomkrigstiden. Fra Agder<br />
33
Skyskraperne gjorde inntrykk på innvandrerne som kom sjøveien til New York. Passasjerferjene<br />
la til på rederienes pirer på Manhattan, og på bildet ser vi der Venezuelan Line la til.<br />
Fotografiet er imidlertid ikke tatt fra en passasjerferje, men fra en av metropolens mange<br />
turistbåter. Privat foto.<br />
fortsatte likevel et forholdsvis stort antall mennesker å emigrere til godt<br />
inn i 1960-årene. I tidsrommet 1946–65 utvandret 9397 mennesker fra de<br />
to Agder-fylkene av en befolkning på 183 200 innbyggere. I underkant av<br />
halvparten var kvinner, og en betydelig andel var unge. Mange av dem som<br />
forlot Agder, bosatte seg i New York. I 1940 bodde det 54 530 første- og<br />
annengenerasjons nordmenn i byen, og de fleste av dem holdt til i et stort<br />
norskamerikansk miljø i Brooklyn. 3<br />
Reisen over Atlanterhavet representerte en bevegelse mellom svært ulike<br />
samfunn. Da de unge kvinnene forlot Norge på 1940- og 50-tallet, hadde<br />
fem år med krig satt spor på levestandard og næringsliv. Agder-regionen bar<br />
fremdeles også preg av krisen som hadde rammet skipsfarten på Sørlandet på<br />
slutten av 1800-tallet. Fra å ha vært et område med økonomisk og kulturell<br />
vekst var Agder nå en periferi med alle dens kjennetegn: lavt lønnsnivå, lav<br />
yrkesdeltaking og betydelig fraflytting. 4 For de unge kvinnene som vokste<br />
opp, var det få arbeidsmuligheter, ikke minst på bygdene. 5<br />
34
For unge Agder-kvinner som ville tjene egne penger var det ikke så mange alternativer. Det<br />
gjaldt ikke minst for jentene som vokste opp på landsbygda. Mange var hjemme og hjalp til<br />
på gårdsbruket, men det var som oftest ubetalt arbeid. Andre jobbet som tjenestejenter eller<br />
sto på butikk. Det fantes også inntektsmuligheter knyttet til havet, som bearbeiding av fisk,<br />
eller som på bildet – taresanking. Jentene på fotografiet er Gerda Jacobsen (t.h.) og Anna<br />
Kristiansen (t.v.), som sanker tare i Vågsvollstranda på Lista, 1912. Foto: Anders Beer Wilse,<br />
Norsk Folkemuseum.<br />
Agder var også preget av en lavkirkelig vekkelsesreligiøsitet. Mange<br />
samfunn var delt i to, men den pietistiske kristendommens idealer hadde<br />
innflytelse også utenfor bedehusets innerste krets. Begrepet synd var med å<br />
regulere mange ungdommers livsførsel. Både dans, alkohol og kortspill, for<br />
noen også idrett, ble betraktet som synd. Den pietistiske kristendommen<br />
formet også synet på den unge kvinnekroppen, og flere anså det som synd<br />
35
Kathrine Haugland fra Spind utenfor Farsund gjorde som mange andre unge kvinner tidlig<br />
på 1900-tallet – hun emigrerte til New York og tok huspost. T.v.: Kathrine (sittende) og<br />
venninnene Rebekka (t.v.) og Sofie (t.h.) hos fotografen i Brooklyn rundt 1910. T.h.: Kathrine<br />
arbeidet flere år hos familien Begnits. På dette fotografiet vises hun med sønnen i huset,<br />
Frank. Kathrine skal ha hatt et godt forhold til familien hun jobbet for, noe fotografiet også<br />
gir inntrykk av. De to er avbildet på en liksom-trikk, og bildet kan være tatt under et<br />
besøk på Coney Island. Private fotografier.<br />
å sminke seg, bruke smykker og ha permanent. 6 Det pietistiske idealet sto<br />
i opposisjon til andre feminine forbilder i etterkrigsårene. Både i Agder og<br />
<strong>Amerika</strong> ble tenåringskulturen viktig i 1950-årene. Den vektla større individualitet<br />
og frihet og var langt tettere knyttet opp mot konsumsamfunnet. 7<br />
I New York møtte jentene fra Agder en storby i økonomisk vekst, med<br />
mange valgmuligheter og mindre sosial kontroll. De stiftet også bekjentskap<br />
med et kvinneideal som hadde fått sitt gjennombrudd i 1920-årene,<br />
og som brøt med viktoriatidens puritanske verdier. 8 Både framveksten av<br />
masseproduksjon, utviklingen av medisinfaget og nye populærkulturelle<br />
forbilder bidro til denne endringen. Fra å ha vært formet av ytre kontroll,<br />
som familien og samfunnet, ble den unge kvinnekroppen i større grad et<br />
kommersielt prosjekt. Klær og sminke, kremer og sanitetsbind ble uttrykk<br />
for modernitet, personlighet og delaktighet i samfunnet. 9<br />
36
Å stå i butikk var en av få jobbmuligheter for unge Agder-kvinner i midten av 1950-årene.<br />
På bildet har betjeningen på Liknes og Fjotland Koop Handelslag stilt seg opp utenfor<br />
butikken. Fra venstre: Jenny Hetland, Jakob Sørland, Alvhild Jensen, Agnes Stene (meierske),<br />
Atti Pedersen, Ingeborg Førland og Audhild Hamre. I underetasjen kunne bøndene i distriktet<br />
levere smør, og kvinnene med hvite forklær arbeidet der. Foto: Johannes Hamre.<br />
Samtidig var New York en by med mange kulturelle grupper med ulike<br />
verdisyn, blant andre den norskamerikanske bosetningen i Brooklyn, hvor<br />
flere hadde et pietistisk kvinnesyn. 10 De unge Agder-kvinnene kom også<br />
til et samfunn hvor hvithet var en uuttalt norm. 11 I Agder var dette en<br />
ukjent problemstilling, i New York var det derimot en norm som virket<br />
inn både på arbeidsmarked, skjønnhetsidealer og forholdet mellom enkeltmennesker.<br />
Hvordan manøvrerte de unge kvinnene mellom alle disse motstridende<br />
ideene og praksisene? Og hvordan lærte de å mestre det nye samfunnet? Det<br />
er de unge og ugifte kvinnene denne boken tar for seg. Det er en gruppe<br />
som tradisjonelt er blitt kontrollert langt strengere med hensyn til kropp<br />
og seksualitet enn unge, ugifte menn. 12 Det er påfallende at så mange unge,<br />
37
<strong>Amerika</strong> var et forbrukssamfunn med overflod. Det representerte også andre kvinneforbilder<br />
enn de som dominerte i Agder i 1940- og 1950-årene. De unge kvinnene som kom<br />
til New York ble konfrontert med andre grenser for hva som var sømmelig, og ble blant<br />
annet kjent med et mer liberalt syn på alkohol og tobakk. Reklame for Budweiser fra<br />
Look Magazine i 1962.
ugifte kvinner reiste alene fra Agder til New York. Kan jentenes tur over<br />
Atlanteren tolkes som et frigjøringsprosjekt?<br />
Vi blir med de unge kvinnene på reisen fra hjembyen eller hjembygda i<br />
Agder og inn i den nye tilværelsen «over there». Vi følger dem inn i huspostjobbene,<br />
i prøverommene på varemagasinene og på danselokalets parkett.<br />
Hva innebar møtet med <strong>Amerika</strong> for dem? Og hvordan lærte de å mestre<br />
den nye hverdagen?<br />
I boken kretser jeg rundt tre hovedtemaer. I de første kapitlene handler<br />
det om unge Agder-kvinners møte med det amerikanske arbeidslivet. Så<br />
belyses kvinnenes møte med det amerikanske forbrukssamfunnet: varer,<br />
vaner, skikker og kjøpsforventninger. Dette sto i sterk kontrast til de erfaringene<br />
disse kvinnene hadde hjemmefra. Det siste temaet i boken er måten<br />
de unge kvinnene fortolket og forholdt seg til sin nye virkelighet på. Da de<br />
kom til New York ble de konfrontert med noen nye og annerledes idealer<br />
om kvinnelighet. For å posisjonere seg i det flerkulturelle, mangfoldige<br />
byrommet, brukte det norskamerikanske miljøet i Brooklyn det vi kan kalle<br />
hvit femininitet. På fascinerende vis turnerte jentene fra Norge overgangen<br />
fra sørlandsk bedehuskultur, til en tilværelse med nye muligheter og økt<br />
frihet.<br />
39
Skyskrapere, biltrafikk, folk og asfalt. Manhattan en dag på<br />
1950-tallet. Foto: Paul Almasy/ akg-images / NTB Scanpix.
Hvorfor dro ugifte Agder-kvinner til New York i årene 1946–<br />
1965? Hva søkte de og hva fant de i <strong>Amerika</strong>? De kom fra det<br />
pietistiske Sørlandet. I det nye landet fikk de lønnet arbeid,<br />
men også en fullstendig ny tilværelse. Men innvandrer kvinnene<br />
tilpasset seg nye normer. «Alle ble affecta av den amerikanske<br />
stilen», som en av dem sa. De ble moderne kvinner.<br />
I <strong>Amerika</strong> endret sørlandskvinnene stil og levemåte. De brukte<br />
leppestift, tok permanent og fikk klippet håret kort. De barberte<br />
leggene og gikk med nylonstrømper og høyhælte sko. De arbeidet<br />
på kontor, røkte sigaretter og gikk på kino. De levde med storbypuls,<br />
varehus og elektriske produkter. De fikk et annet syn på<br />
kropp, religion og livsutfoldelse. På <strong>høye</strong> <strong>hæler</strong> i <strong>Amerika</strong> erfarte<br />
kvinnene en ny form for selvstendighet – og frihet. De fleste<br />
vendte hjem til Norge, og tok skikkene med seg. Ikke bare var<br />
de selv blitt transformert; for all framtid forvandlet de også det<br />
norske samfunnet.