Morgenbladet
Morgenbladet var Norges første dagsavis. Mellom 1819 og 1836 var avisen også landets eneste. Gjennom skiftende politiske og kulturelle strømninger har Morgenbladet beholdt en særegen posisjon i det norske medielandskapet, også i vår egen tid. Fra å være radikalismens absolutte hovedorgan i 1840-årene utviklet avisen seg i løpet av det neste tiåret som markant konservativ. Lenge fortsatte Morgenbladet å være landets største politiske dagsavis. Gjennom flere kriser og dramatiske vendinger forble Morgenbladet en marginal, men tidvis svært aktiv motpol til venstresiden, helt frem til 1993, da den gikk over til å være en intellektuell ukeavis. Med en egen kombinasjon av levende fortelling og lange kulturpolitiske linjer gir boken overraskende perspektiver på Morgenbladet – og verden sett fra Morgenbladet – med et blikk på norsk tradisjonell borgerlighet, kulturhistorie og post-konservatisme. Vi blir godt kjent med viljesterke enkeltpersoner – eiere, redaksjonsmiljøer, generasjoner av pressefolk, skribenter og offentlige personer i den første sammenhengende fremstillingen av Morgenbladets historie fra 1819 til begynnelsen av 2000-tallet.
Morgenbladet var Norges første dagsavis. Mellom 1819 og 1836 var avisen også landets eneste. Gjennom skiftende politiske og kulturelle strømninger har Morgenbladet beholdt en særegen posisjon i det norske medielandskapet, også i vår egen tid.
Fra å være radikalismens absolutte hovedorgan i 1840-årene utviklet avisen seg i løpet av det neste tiåret som markant konservativ. Lenge fortsatte Morgenbladet å være landets største politiske dagsavis. Gjennom flere kriser og dramatiske vendinger forble Morgenbladet en marginal, men tidvis svært aktiv motpol til venstresiden, helt frem til 1993, da den gikk over til å være en intellektuell ukeavis.
Med en egen kombinasjon av levende fortelling og lange kulturpolitiske linjer gir boken overraskende perspektiver på Morgenbladet – og verden sett fra Morgenbladet – med et blikk på norsk tradisjonell borgerlighet, kulturhistorie og post-konservatisme. Vi blir godt kjent med viljesterke enkeltpersoner – eiere, redaksjonsmiljøer, generasjoner av pressefolk, skribenter og offentlige personer i den første sammenhengende fremstillingen av Morgenbladets historie fra 1819 til begynnelsen av 2000-tallet.
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
erik rudeng<br />
MORGENBLADET<br />
En historie for seg<br />
pax forlag a/s, oslo 2021
INNHOLD<br />
Forord 9<br />
<strong>Morgenbladet</strong> i norsk historie 11<br />
I<br />
DEN FØRSTE DAGSAVISEN I NORGE<br />
1 En mediegründer uten like: avispresten Niels Wulfsberg 17<br />
2 «En avis af alle slags indhold» 39<br />
3 Familien Hviid og ut viklingen av <strong>Morgenbladet</strong> 67<br />
II<br />
AVISEN SOM NASJONSBYGGER<br />
4 Stabell i anonymitetens høyborg 99<br />
5 Århundrets kulturdebatt 113<br />
6 De byliberale møter bondeopposisjonen – og Arbeiderforeningene 131<br />
7 <strong>Morgenbladet</strong> går mot høyre 167<br />
8 Fra åpne fronter til politiske skyttergraver 191<br />
9 Den norske industrialismens avis 213<br />
10 Bro over klassene? – «Stændernes Samvirken» 245<br />
III<br />
«HOVEDSTADENS AVIS»<br />
11 Ideologisk oppladning i alderdommelig blad 263<br />
12 Et regime foran undergangen 293<br />
13 Konservative motoffensiver 309
IV<br />
ORGAN FOR «DET NATIONALE HØIRE»<br />
14 1905: Unions oppløsningens avis 335<br />
15 Carl Joachim Hambros epoke i <strong>Morgenbladet</strong> 367<br />
16 Redaktør Olaf Gjerløw og hans journalister 403<br />
17 «Andre og høiere verdier» 415<br />
18 Et avismiljø i krigstid 457<br />
V<br />
KONTRAPUNKT I ETTERKRIGSTIDENS<br />
OFFENTLIGHET<br />
19 Gjenreisningen av landet 497<br />
20 Avisens indre front 1947–1959 535<br />
21 Blått blad – grønn kulturredaksjon? 549<br />
22 Anti-Marx 595<br />
23 Fugl Føniks 611<br />
VI<br />
FRA NYLIBERALISMENS TALERØR<br />
TIL INTELLEKTUELL UKEAVIS<br />
24 <strong>Morgenbladet</strong> i eksil 645<br />
25 En avisfilosofisk ambisjon 665<br />
Epilog 2003–2021 702<br />
Noter 715<br />
Kilder og litteratur 793<br />
Takk 817<br />
Register 820
MORGENBLADET<br />
I NORSK HISTORIE<br />
Avisen er i dag en intellektuell, kosmopolitisk orientert ukeavis. Gjennom<br />
mesteparten av 1800-tallet var den uten sammenligning landets<br />
største og mest innflytelsesrike politiske organ.<br />
<strong>Morgenbladet</strong> oppsto i 1819 som noe unikt – Norges første dagsavis. Så<br />
krevende var dette å få realisert at det skulle ta hele 17 år før en konkurrende<br />
dagsavis kom på banen. Den vesle avisen hadde markedet for seg selv og<br />
kunne jevnt og rolig styrke sin stilling. Så begynte alternative prosjekter å<br />
melde seg, men inntil Aftenposten og Dagbladet dukket opp i 1860-årene,<br />
ble samtlige konkurrerende meningsaviser i hovedstaden – til høyre og til<br />
venstre – i tur og orden blåst av banen. <strong>Morgenbladet</strong> var det ikke lett å få<br />
bukt med, verken politisk eller økonomisk. Eller som Aasmund Olavsson<br />
Vinje resignert sa det i 1858: «... det digre, trillande, ronde og blomstrande<br />
Morgenblad, som vist liver længer en nokon af os.» 1 Det skulle ta lang tid før<br />
de to nykommerne, særlig Dagbladet, kom på nivå med den gamle avisen.<br />
Det er derfor nærliggende i denne boken å brette ut et større lerret: Hva<br />
var den dypere historiske bakgrunnen for avisens eksepsjonelle fremvekst?<br />
Og hvilke spesielle forutsetninger hadde Niels Wulfsberg (1775–1852), den<br />
idérike gründeren som ga bladet et gjennomtenkt preg allerede fra begynnelsen<br />
av? Hvordan kunne det ha seg at den nye eierfamilien, etter Wulfsbergs<br />
korte startperiode, fra tiår til tiår greide å videreutvikle soliditeten? Og<br />
hvorfor tapte <strong>Morgenbladet</strong> opplagskonkurransen med Aftenposten i løpet<br />
av 1890-årene – og hvorfor kunne <strong>Morgenbladet</strong> aldri bli et stort aviskonsern<br />
som Schibsted?<br />
Generasjoner av ledende akademikere forundret seg over <strong>Morgenbladet</strong>s<br />
klippefaste posisjon som et sammenhengende arkiv over 1800-tallets Norge.<br />
I mellomkrigstiden konstaterte overbibliotekar Wilhelm Munthe at det på<br />
Universitetsbibliotekets lesesal ble benyttet «flere bind av <strong>Morgenbladet</strong><br />
alene enn av de øvrige hovedstadsaviser til sammen». Lignende uttalelser<br />
11
morgenbladet i norsk historie<br />
fantes det mange av. Riksarkivar Kristian Koren la vekt på avisens sentrale<br />
stilling som hovedkilde på «de mest forskjellige omraader». Professor Francis<br />
Bull kunne knapt forestille seg norsk litteraturhistorie uten <strong>Morgenbladet</strong>s<br />
rolle, «den uundværligste av vore aviser naar det gjælder at studere vor<br />
literaturs historie i det 19. aarhundrede». 2 Et annet talende eksempel: Helt<br />
inntil 1940 var <strong>Morgenbladet</strong> ifølge redaktør Olaf Gjerløw fortsatt «den<br />
eneste norske avis som Stortinget bandt inn for at den kunne brukes som<br />
kildeskrift.» 3<br />
Ved avisens 150-årsjubileum i 1969 var den for lengst blitt et nasjonalt<br />
klenodium. Særstillingen ble uttrykt ved at NRK fjernsynet på selve<br />
jubileums dagen, og i beste sendetid, viste et langt dokumentarprogram om<br />
bladets historie, og i tillegg et lengre, dagsaktuelt radioprogram med intervjuer<br />
med redaktørene. Verken før eller siden har NRK gjort noe lignende<br />
med noen norsk avis. Midt i en radikaliserende kritisk offentlighet hadde den<br />
gamle avisen – med sine kontrastfylte standpunkter for USAs Vietnamkrig<br />
og for vidtgående naturvern – fortsatt en besynderlig nimbus.<br />
Alle aviser speiler noe av sin tid, enkelte bidrar i høy grad også til å forme<br />
den, ved sine holdningsskapende artikler, offentlige initiativer og pressekampanjer.<br />
<strong>Morgenbladet</strong> bygde seg opp fra 1820-årene som et forholdsvis<br />
åpent forum for ulike meningsytringer, med et daglig og detaljert fokus på<br />
møtene i Stortinget når dette var samlet. Denne konsekvente prioriteringen<br />
skapte etter hvert en markant arena som tiltrakk seg talentfulle og viljesterke<br />
aktører i og omkring bladet. Det intenst politiske miljøet ga grunnlag for<br />
personlige motsetninger og for maktkamper om hva som burde bli avisens<br />
politiske linje og agenda. Ingen større norsk avis gikk fra å være radikalismens<br />
absolutte hovedorgan til å bli konservatismens høyborg, slik <strong>Morgenbladet</strong><br />
gjorde i løpet av 1850-årene.<br />
Men både før og etter dette skillet tiltrakk bladet seg en rekke av landets<br />
skjønnlitterære forfattere, forskere og fagfolk som skribenter, og fremsto<br />
samtidig i disse tiårene også som den norske industrialismens avis. Fra<br />
midten av 1820-årene til 1878 ble den norske handelsflåten femtendoblet og<br />
dermed verdens tredje største. 4 <strong>Morgenbladet</strong> var sjøfartens entusiastiske<br />
hovedorgan, som regelmessig viste norske skipsposisjoner over hele verden.<br />
Bladet talte gjennomgående næringens sak, kystbyenes store kraftsamling.<br />
Avisen fulgte embetsmannsregimet til graven i 1884, men var deretter<br />
raskt ute med å bidra til opprettelsen av partiet Høyre, diskreditering av<br />
reaksjonære demagoger og full støtte til moderat-konservativ, regulær partipolitikk<br />
på Stortinget. Både redaktør Christian Friele i <strong>Morgenbladet</strong> og<br />
Høyres grunnlegger og første leder, statsminister Emil Stang, satte dermed<br />
det konservative partiet på en fast parlamentarisk kurs som bidro til å styrke<br />
12
morgenbladet i norsk historie<br />
Stortingets legitimitet – snarere enn å svekke det gjennom antidemokratiske<br />
organisasjoner og protestbevegelser, som det kontinentale Europa langt mer<br />
ble preget av. 5<br />
Overgangen fra å være en fast støtte for den svensk-norske unionen til å bli<br />
en norsknasjonal spydspiss i 1902–1905 var karakteristisk for spenningsfylden<br />
i avisens politikk. Både i 1905, i mellomkrigstiden og under den tyske okkupasjonen<br />
fremtrådte <strong>Morgenbladet</strong> med standpunkter som vakte oppsikt og<br />
virket holdningsskapende i norske borgerlige kretser, som i 1930-årene bare i<br />
begrenset grad skjente ut i europeisk fascisme. Selve inkarnasjonen av bladets<br />
hovedlinje fra 1913 og fremover var på mange måter stortings president Carl<br />
Joachim Hambro: Både som journalist, redaktør, hovedaksjonær, intensiv<br />
bokanmelder og nøkkelperson i styrende organer like til 9. april 1940, forble<br />
han avisens fremherskende personlighet.<br />
I etterkrigstiden virket opposisjonsavisen som et vedvarende kontrapunkt<br />
i forhold til dominerende politiske oppfatninger og kulturelle posisjoner.<br />
Samtidig var den selv regelmessig preget av indre-ideologiske spenninger<br />
og voldsomme rivninger mellom journalistgruppen og ledelsen.<br />
Synkende opplag, skrøpelig økonomi og en invasjon av stadig nye<br />
grupper av yngre journalister og skribenter forvandlet den gamle avisen til<br />
et mindre tradisjonelt og mer uberegnelig organ, som en og annen gang<br />
kunne feire politiske triumfer – i kampen mot marxismen i samfunnslivet<br />
eller mot kulturradikalismen i litteraturen. Fra slutten av 1980-tallet fremsto<br />
<strong>Morgenbladet</strong> som nyliberalismens dagsavis her i landet, inntil den i 1993<br />
atter gjennomgikk en forvandling – og da for første gang som ukeavis. Slik<br />
den mer eller mindre er kjent som i dag.<br />
Denne boken søker å vise mønstre og linjer i det komplekse forløpet – i<br />
samspill med, og ikke minst i motspill mot, utviklingen i samfunnet. Avisen<br />
inngikk i politikkhistoriske og idéhistoriske tanketradisjoner som aktualiserte<br />
kritiske blikk på det etablerte, sosialdemokratiske Velferds-Norge.<br />
Historisk sett rommet <strong>Morgenbladet</strong> en eiendommelig helhet av norsk<br />
politikk: kampen for Grunnloven, folkesuvereniteten og 17. mai-feiringen,<br />
både Henrik Wergeland og etter hvert Johan Sebastian Welhaven, bondeopposisjonens<br />
tidlige år og embetsmannsstatens siste, primærnæringene<br />
og industrien, skipsfarten og finansinstitusjonene; kampen mot parlamentarismen<br />
og den hurtige tilpasningen til moderne partipolitikk, knallhard<br />
underminering av den svensk-norske unionen og sikring av det nasjonale<br />
kongedømmet i 1905 – kontra «venstrerepublikanernes» plan om republikk.<br />
I det sterkt historiefokuserende Morgenblad-miljøet på begynnelsen<br />
av 1900-tallet forvaltet man som samfunnsaktør hele denne kontrastfylte<br />
og konfliktpregede fortiden med stolthet og interesse. Avisen hadde «vært<br />
13
morgenbladet i norsk historie<br />
med» så å si hele tiden. Den var, som eneste presseorgan senere, så å si<br />
rotfestet i «slekten fra 1814» og den nye norske nasjonalstatens fremvekst.<br />
Man identifiserte seg med den sammensatte fortiden. Dette kom rikelig<br />
frem ved bladets 100-årsjubileum i 1919, med den svære historieutgaven på<br />
langt over hundre avissider, som denne avistradisjonens testamente, redigert<br />
av Carl Joachim Hambro selv.<br />
Et annet eksempel: Den programmatiske sansen for dikteren Henrik<br />
Wergeland som redaksjonen fortsatt holdt gående i 1840- og -50-årene,<br />
lunknet senere – men ble aldri fortrengt, noe avisens spesialnummer 12. juli<br />
1945, i anledning av Wergelands død hundre år tidligere, rikelig vitnet om.<br />
Det samme gjentok seg ved avisens 150-årsjubileum i 1969. Radikalismens<br />
tidlige historie i 1830- og -40-årene var på en merkelig måte gjennom avisen<br />
og dens mange fargerike bidragsytere blitt gjennomvevd i den 17. maibunads<br />
kledde, norske nasjonal-borgerlighetens egen fortid.<br />
Men <strong>Morgenbladet</strong> hadde ikke vært <strong>Morgenbladet</strong> om det ikke hadde<br />
krøpet ut – også av sin nasjonal-konservative, senere nyliberalistiske politiske<br />
kokong, og fra 1993 funnet nye former og funksjoner som intellektuell<br />
ukeavis. Også ukeavisen har i uvanlig grad fastholdt beskjeftigelsen med det<br />
gamle bladets skiftende roller som kontrær størrelse i politikk og åndsliv, før<br />
og nå. Å forstå disse <strong>Morgenbladet</strong>s vendinger i lys av norsk samfunns- og<br />
kulturhistorie er målet for de følgende kapitlene.<br />
14
I<br />
DEN FØRSTE<br />
DAGSAVISEN I NORGE<br />
15
16
1<br />
EN MEDIEGRÜNDER<br />
UTEN LIKE: AVISPRESTEN<br />
NIELS WULFSBERG<br />
Det første nummeret av <strong>Morgenbladet</strong> utkom 1. januar 1819. Sjelden<br />
har en avis her i landet blitt lansert med et så rikholdig og vel formet<br />
prospekt som abonnementsinnbydelsen. Den ble distribuert i<br />
oktober – november 1818: «En daglig Avis av alle slags Indhold». 1 Brosjyren<br />
Prospectus, bar preg av opphavsmannens mangfoldige avis- og tidsskrifterfaringer<br />
og et sterkt ønske om å vekke interesse for det nye prosjektet.<br />
Utgiveren kjente medievirkeligheten godt. Han hadde oversikt over<br />
samtlige av tidens 11 aviser og periodiske blader i Norge, i tillegg også noen<br />
nedlagte publikasjoner, som Sivert Aarflots Landbobladet fra Volda. Ideen<br />
røpet opphavsmannens profesjonelle opptatthet av «mediebransjen» som<br />
helhet. Hans navn var Niels Wulfsberg, og hans store ambisjon var å starte<br />
landets første dagsavis. I likhet med engelske blad ville han legge opp til et<br />
«aldeles generelt Indhold», også med utdrag fra andre norske blad, kanskje<br />
også svenske og danske, endog tyske og engelske journaler.<br />
Niels Wulfsberg så den planlagte avisen i lys av den nylig etablerte trykkefriheten<br />
fra 1814. Paragraf 100 i landets grunnlov skulle, med opprettelsen av<br />
<strong>Morgenbladet</strong>, understøttes med et daglig debatt- og informasjonsforum.<br />
Han betraktet trykkefrihet som en forutsetning for det nye samfunnslivet<br />
som skulle vokse frem.<br />
Wulfsberg visste hva han snakket om. Da han grunnla Norges første<br />
dagsavis, hadde han vært en pioner i landets revolusjonerende politiske og<br />
mediepolitiske utvikling i tider med Napoleonskriger, løsrivelse fra Danmark,<br />
krig med Sverige og fred og union med Sverige. Han hadde befunnet seg<br />
midt i disse begivenhetsrike tidenes sentrum – og der hadde han laget aviser.<br />
Presten Niels Wulfsberg (1775–1852) var en mediepolitisk aktivist. Han<br />
var uten sammenligning periodens mest aktive og idérike sosiale gründer-<br />
«Den rædsomste Nat<br />
i Kiøbenhavn imellem<br />
den 4de og 5te Sptr.<br />
1807.» Malt av C.A.<br />
Lorentzen. Det britiske<br />
bombardementet av<br />
København og byens<br />
sivilbefolkning var det<br />
tragiske uttrykket for<br />
at Danmark-Norge var<br />
kommet i krig med<br />
Storbritannia. Den<br />
påfølgende britiske blokaden<br />
av forbindelsene<br />
mellom «tvillingrikene»<br />
innledet kjeden av be -<br />
given heter som førte til<br />
økende selvstendighetstiltak<br />
i Norge, inkludert<br />
nasjonale avisprosjekter.<br />
(Statens museum for<br />
kunst, Wikimedia<br />
Commons.)<br />
17
1. den første dagsavisen i norge<br />
skikkelse i Christiania. 2 Så gjennomsyret ble <strong>Morgenbladet</strong> av sin grunnlegger<br />
at det er nærliggende å behandle Wulfsbergs bakgrunn og motsetningsfylte<br />
personlighet som et inntak til å forstå den nye avisens særtrekk og tidlige<br />
historie. Han tilførte avisen erfaring og engasjement, men også en aura av<br />
politisk opportunisme og tvetydighet som hadde skaffet ham kritikere.<br />
embetsmannen som publisist<br />
På det ytre plan var Niels Wulfsberg en karakteristisk eksponent for den<br />
embetsstand som hadde dominert grunnlovsforsamlingen på Eidsvoll i<br />
1814, og som i flere tiår fremover fortsatte som en nasjonal styringselite etter<br />
oppbruddet fra Danmark. Wulfsbergs slekt var kommet til Norge på midten<br />
av 1600-tallet; de mannlige medlemmene var gjennomgående prester, kjøpmenn<br />
og juridiske embetsmenn. De tilhørte en av de mange klanene som<br />
gjennom århundrer nærmest utelukkende giftet seg inn i tilsvarende slektsmiljøer,<br />
mer eller mindre dansk-tyske familier, med fremmed klingende<br />
etternavn som Schultz, Achton, Bøckmann, Bull, Seeberg, Neumann,<br />
Wiinholdt, Munthe, Diriks og så videre.<br />
Flere av slektsmedlemmene fremsto som rasjonalistiske opplysningsprester<br />
(«potetprester») og praktiske reformatorer. Et tidlig eksempel var<br />
kapellan Andreas Thuesen Wulfsberg (1683–1742). Ifølge den lærde Hans<br />
Strøm ble han i Drammen-området kjent som en viktig pioner i «Agerdyrkningens<br />
Forbedring», ved å introdusere grøfting og drenering. 3<br />
Livsskjebner og formuesforhold i disse klanene varierte naturlig nok,<br />
men slektskap, felles språktradisjoner og dannelsesgrunnlag virket identitetsskapende<br />
og sammenbindende gjennom generasjoner. Også denne slektskretsen<br />
skulle merke konsekvensene av embetsmannsregimets nedgang mot<br />
slutten av 1800-tallet, og da nettopp med hensyn til deres rolle som aviseiere<br />
som innledes med Niels Wulfsbergs avisprosjekter på begynnelsen av<br />
år hundret.<br />
Niels Wulfsbergs yngre bror, byfogd og senere amtmann Gregers<br />
Winther Wulfsberg, representerte Moss i riksforsamlingen på Eidsvoll. I<br />
riksforsamlingen sto han mellom frontene som moderat, men han var den<br />
som – riktig nok uten tilslutning – i grunnlovsdebatten foreslo nærmest<br />
et parlamentarisk system med stortingsgodkjente statsråder. 4 Det var den<br />
saken som senere i århundret skulle spille en så stor rolle i kampen om<br />
embetsmannsregimet.<br />
Brødrenes far, Jacob Wulfsberg (1751–1826) hadde, som flere i familien,<br />
slått seg på kjøpmannskap, men fulgte sine intellektuelle interesser og valgte<br />
i godt moden alder å studere jus i København. Deretter ble han utnevnt til<br />
18
1. en mediegründer uten like: avispresten niels wulfsberg<br />
Byfogd Jacob<br />
Wulfsberg (1751–1826),<br />
Morgenblad-grunnleggerens<br />
sterkt avis- og<br />
opplysnings orienterte<br />
far, selve typen på en<br />
aktivistisk embetsmann<br />
som satte spor etter seg<br />
både i Tønsberg, Christiania<br />
og i Drammenområdet.<br />
(Maleri i<br />
familieeie.)<br />
byfogd i hjembyen Tønsberg. Ingen ringere enn den engelske kvinnepioner<br />
og forfatter Mary Wollstonecraft skrev rosende om hans språkferdigheter og<br />
kunnskapsrikdom da hun på sin Norges-reise besøkte Tønsberg. Hun merket<br />
seg at hans medborgere var «ytterst vel tilfredse med hans embetsførsel». 5<br />
Wollstonecraft beklaget bare at hun ikke fikk snakket enda mer med dette<br />
interessante mennesket.<br />
Wulfsberg senior fortsatte deretter som byfogd i Drammen og i Christiania,<br />
der han snart også ble en landskjent politimester og avansert etterforsker.<br />
Ved systematisk innhenting av informasjon, metodisk forhørsteknikk og<br />
maskert opptreden som «undercover» i ulike miljøer ledet han oppklaringen<br />
av noen av tidens mest omtalte kriminalsaker, inkludert det uhyggelige<br />
«Saksebøl-mordet». 6 Det fortaltes at selv hans egen hushjelp var ute av stand<br />
til å gjenkjenne den behendig forkledte husherren.<br />
Mer slående i vår sammenheng var det at Jacob Wulfsberg fra 1790- tallet<br />
hadde preget det ledende presseorganet – Norske Intelligentz-Seddeler, 7<br />
«som ingen annen embedsmann» – med talløse kunngjøringer, annonser,<br />
etterlysninger og artikkeltekster. 8 Han førte et sjeldent direkte, «uanstrengt<br />
personlig» språk og sørget for at hans innlegg fikk en for sin tid slagkraftig<br />
og konsekvent typografisk form. Han holdt foredrag og fikk i 1793 trykket<br />
et entusiastisk, opposisjonelt innlegg med krav om eget universitet i Norge,<br />
og om Tønsbergs fortreffeligheter som en mulig universitetsby. 9<br />
Jacob Wulfsberg skrev også uvanlig tidlig om behovet for å modernisere<br />
skriftspråket i Norge, og han tok initiativ til et lærerseminar i hjembyen.<br />
Niels Wulfsbergs far var simpelthen en sjeldent pasjonert avismann, som<br />
hadde skaffet seg samtlige numre av Intelligenssedlene helt fra avisens grunn-<br />
T.h. den britiske<br />
forfatteren og kvinnepolitiske<br />
pioneren<br />
Mary Wollstonecraft<br />
(1759–1797), malt av<br />
John Opie. (Wikimedia<br />
Commons.) Hun ble<br />
berømt for sin bok A<br />
Vindication of the Rights<br />
of Woman (1792). Godt<br />
kjent i samtiden ble<br />
også hennes reiseberetning<br />
fra Sverige,<br />
Norge og Danmark i<br />
1795, norsk utgave Min<br />
nordiske reise, 1997.<br />
Langt fra alle norske<br />
som Wollstonecraft<br />
møtte, fant nåde for<br />
hennes blikk. Men hun<br />
merket seg byfogden i<br />
Tønsberg, Wulfsberg,<br />
kunnskapsrik og interessant,<br />
en mann hun<br />
gjerne ville ha samtalt<br />
mer med.<br />
19
1. den første dagsavisen i norge<br />
leggelse i 1763. Det vil si – han manglet ett nummer, som han følgelig<br />
etterlyste i bladet i 1804. 10<br />
Både som mangeårig bidragsyter og profesjonell bruker av avismediet<br />
var Wulfsberg senior ned andre ord en tidlig «avisoman». I de dramatiske<br />
årene 1807–1814 var det den eldste sønnen Niels som ble initiativtager til,<br />
og eier og redaktør av, flere av tidens nye bladprosjekter i Christiania. Etter<br />
noen års opphold i Stockholm var det også sønnen Niels som senhøstes 1818<br />
sto som hovedmannen bak det planlagte <strong>Morgenbladet</strong>. Niels Wulfsbergs<br />
eier- og redaktørtid skulle vise seg å bli kort, men rommelig nok til at<br />
han fikk satt et ettertrykkelig stempel på bladet for lange tider fremover.<br />
Wulfsbergs fundamentale pionerrolle berodde på en særegen livshistorie og<br />
avisambisjon.<br />
fra østerdalen til københavn<br />
Niels Wulfsbergs mor hadde dårlig helse, og da faren videreutdannet seg i<br />
København, ble gutten sendt på landet til en onkel og tante som selv var<br />
barnløse. Prestegården i Åmot i Østerdalen ble således hans hovedsakelige<br />
livsbakgrunn, en bygdenorsk oppvekst. Sogneprest og senere prost over<br />
Østerdalen, Andreas Dorotheus Wulfsberg (1747–1828), spilte i flere tiår<br />
en fremskutt rolle i regionen, både som nyskapende reformskikkelse i opplysningens<br />
stil og som ytterst ærgjerrig kirkebygger. Den praktfulle, åttekantede<br />
«Østerdalskatedralen» står fortsatt igjen som et tankevekkende<br />
monument over den handlekraftige prelaten. 11<br />
Sammen med den legendariske bonden og lensmannen Ole Evenstad<br />
fra annekssognet Stor-Elvdal stiftet sogneprest Wulfsberg Det Aamodtske<br />
patriot iske Selskab til å forbedre skoleordning og lærerlønninger, styrke postvesenet<br />
og opprette bygdemagasiner. 12 Andreas Wulfsberg var korresponderende<br />
medlem av Det kongelige landhusholdningsselskapet i København og<br />
medlem av Vitenskapsselskapet i Trondheim. Som forstander for tekstilskolen<br />
og industribedriften Enigheden sendte han elever til opplæring ved fabrikker<br />
i København og forsøkte å holde pionertiltaket i gang. 13 I 1814 fikk prosten<br />
besøk av prins Christian Frederik, som lot seg overraske av det politiske<br />
opplysningsnivået blant bøndene i Wulfsbergs og Evenstads patriotiske selskap.<br />
«En ret eiendommelig ting», noterte prinsen i sin dagbok: Bøndene<br />
diskuterer europeisk politikk – «kort sagt de ophører at være bønder.» 14<br />
På selve prestegården bodde det ifølge 1801-folketellingen 16 mennesker,<br />
og i nærheten, ytterligere 30 som hadde sin tilhørighet til eiendommen. I<br />
det yrende livet omkring onkelen og tantens mangfoldige sosiale aktiviteter<br />
vokste den fremtidige gründerpresten Niels Wulfsberg opp. Oppveksten i<br />
20
<strong>Morgenbladet</strong> var Norges første dagsavis. Mellom 1819 og 1836 var<br />
avisen også landets eneste. Gjennom skiftende politiske og kulturelle<br />
strømninger har <strong>Morgenbladet</strong> beholdt en særegen posisjon i det norske<br />
medielands kapet, også i vår egen tid.<br />
Fra å være radikalismens absolutte hovedorgan i 1840-årene utviklet<br />
avisen seg i løpet av det neste tiåret som klart konservativ. Lenge fortsatte<br />
<strong>Morgenbladet</strong> å være landets største politiske dagsavis. Gjennom flere<br />
kriser og dramatiske vendinger ble <strong>Morgenbladet</strong> en tidvis marginal,<br />
men markant motpol til venstresiden, helt frem til 1993, da den gikk<br />
over til å bli en intellektuell ukeavis.<br />
Med en egen kombinasjon av levende fortelling og lange kulturpolitiske<br />
linjer gir boken overraskende perspektiver på <strong>Morgenbladet</strong><br />
– og «verden sett fra <strong>Morgenbladet</strong>». Boken belyser norsk, tradisjonell<br />
borgerlighet, kultur historie og post-konservatisme. Vi blir godt kjent<br />
med viljesterke enkeltpersoner – eiere, redaksjonsmiljøer, generasjoner<br />
av pressefolk, skribenter og offentlige personer i denne første sammenhengende<br />
fremstillingen av <strong>Morgenbladet</strong>s begivenhetsrike historie, fra<br />
1819 til begynnelsen av 2000-tallet.<br />
9 7 8 8 2 5 3 0 4 2 1 5 2