Sparemysteriet
I denne fortellingen løser Syver sparemysteriet sammen med sin gode venn, Stormvarslet. Med hjelp av fantasi og kløkt finner de løsningen. De oppdager den største skatten i livet. Boken ble skrevet spesielt for medlemmene i spareklubben til Sparebank 1 Nordvest. Tekst: Elin Kanck Lorentzen Illustratsjoner av : Ingun Mickelson
I denne fortellingen løser Syver sparemysteriet sammen med sin gode venn, Stormvarslet. Med hjelp av fantasi og kløkt finner de løsningen. De oppdager den største skatten i livet. Boken ble skrevet spesielt for medlemmene i spareklubben til Sparebank 1 Nordvest.
Tekst: Elin Kanck Lorentzen
Illustratsjoner av : Ingun Mickelson
- No tags were found...
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Elin Kanck Lorentzen & Ingun Mickelson
Det er en varm sommerdag i byen der Sundbåten<br />
Syver bor. Gatene svetter. -Ikke trå på oss. Vi er<br />
varme, hvisker de. -Ingen må klatre i oss nå,<br />
peser trærne. Vi er så tørste! Vi trenger vann.<br />
Men det er ikke alle...
...som klager på varmen.<br />
Sundbåten Syver ligger til kai. Han synes også det er<br />
varmt, men det er heldigvis fridagen hans i dag. Ingen<br />
passasjerer skal fraktes over havna. Syver kan gjøre<br />
akkurat som han vil. Og det gjør han!
Stormvarsel er byens værmelder, og styggvær<br />
er det beste han vet. Kuling, storm og orkan.<br />
Høstvær og haglebyger. Sikksakk-lyn og<br />
tordenskrall.<br />
Men nå har stormvarselet kjedet seg lenge!<br />
Ikke en gang en liten bris å melde. Derfor har<br />
han bestemt seg for å vårrengjøre kista si, selv<br />
om det er midt på sommeren. Stormvarsel<br />
koster og pusser. Støv og skrot danser rundt<br />
ham.<br />
Nederst i kista, innerst i et hjørne finner han<br />
en papirrull. Den hadde han helt glemt!<br />
Papirlappen som kom flygende med vinden en<br />
stormfull høstnatt for lenge, lenge siden.<br />
-Syver! Syyyver! roper Stormvarsel høyt. -Jeg<br />
har funnet noe. Jeg har funnet et mysterium.<br />
<strong>Sparemysteriet</strong>! Vi må løse det. Kan du hjelpe<br />
meg?
Det er en gåte på papiret. Stormvarsel leser<br />
gåten høyt for Syver. så finner han fram<br />
kompasset sitt og peker ut øya i nord og<br />
øya i øst.<br />
Men buen som binder nord og øst sammen<br />
-hva kan det være?
Midt i sundet må Syver stoppe for å gi plass til et<br />
tankskip. -Oi, du er jammen stor, tuter han<br />
muntert til fremmedkaren.<br />
Syver ser opp langs siden på den store båten.<br />
Det er så vidt den går under brua. Plutselig får<br />
Syver øye på noe. En bue! En bue med bokstaver.<br />
-Akkurat, tenker Syver. -Brua er selvfølgelig<br />
buen!
-Hei, du! roper Syver til en gammel måse med<br />
trefot og skipperlue. -Kan du lese det som står<br />
skrevet på buen under brua?<br />
Måsen flyr fram og tilbake. Han staver seg<br />
gjennom. Ord for ord. Klør seg på nebbet og<br />
mumler. Så lander han på styrhuset til Syver.<br />
-Lever av å løfte. Har bare én arm. Har bare<br />
én arm, skråler han.<br />
-Hva betyr det?
-Hysj, ikke skrik sånn. Jeg tenker, sier Syver.<br />
Så smiler han. Kaptein Dyvåt Nusser var jo litt<br />
av en luring, men denne gåten er jo slett ikke<br />
så vanskelig.<br />
Krana! En gang for lenge siden hadde Syver<br />
motortrøbbel og måtte på verksted. Der jobbet<br />
Krana, og hun hadde bare én arm.<br />
-Kom, tuter han til den gamle måsen. -Jeg vet<br />
hvor vi skal. Vi skal besøke...
...Krana.<br />
-Hei, Krana! Husker du meg? roper Syver<br />
til henne. -Nå er jeg tilbake for å løse<br />
<strong>Sparemysteriet</strong>!<br />
-Oioioiiii! hviner Krana lykkelig. -Endelig!<br />
Endelig har noen oppdaget <strong>Sparemysteriet</strong>!<br />
Dette har jeg ventet på i en evighet, roper<br />
hun og svinger armen fra side til side.<br />
-Jeg har nemlig en ny gåte til deg fra<br />
Kaptein Dyvåt Nusser. Hør her, sier hun og<br />
kremter:<br />
«Jeg tikker jevnt. Tikker natt og dag. Jeg<br />
har fire ansikter. Hvem er jeg?»
-Huff, dette skjønner jeg ingenting av, sier<br />
Syver til Måsen og Krana. Denne gåten var vanskelig.<br />
Hva tror dere kapteinen mente?
-Nei, sannelig om jeg vet. Nå tror jeg vi trenger<br />
hjelp, svarer den gamle måsen og skrur løs på<br />
Krana! -Kom igjen...<br />
nå drar vi tilbake til Stormvarsel. Han vet sikkert<br />
råd?
-Tikker jevnt. Natt og dag, mumler Stormvarsel<br />
mens han gjør viktige beregninger. -Tikker,<br />
tikker, tikker. Hva er det som tikker hele døgnet?<br />
Nei, takke meg til tikk, takk.<br />
Stormvarsel trykker på taster, tørker svette og<br />
risser opp mange streker på papiret. -Hva kan<br />
det være? Jeg skjønner ingenting, sier han.
Men det gjør Syver, Måsen og<br />
Krana. De skuer opp mot<br />
Stormvarsel og ser løsningen.<br />
-Kom, tuter Syver lykkelig og<br />
setter kursen mot...
...den gamle klokka.<br />
-Hallo! Klokke! roper Syver til henne. Du<br />
må våkne. Vi trenger hjelp til å løse<br />
<strong>Sparemysteriet</strong>.<br />
Hallo! Hører du meg?<br />
Men for en som har sovet i mange år, tar<br />
det litt lang tid å våkne. Klokka greier så vidt<br />
å åpne ett øye først.
Så ett til, og enda ett. Hun<br />
rister på tallene og strekker<br />
viserne så langt hun greier.<br />
-Jasså, er det endelig noen som har kommet over kaptein<br />
Dyvåt Nussers mysterium? gjesper hun. -Det var jammen<br />
på tide. Jeg gav opp ventingen. Og så sovnet jeg. Har jeg<br />
sovet lenge? Hvor mye er klokka forresten? spør hun og<br />
gjesper enda en gang.
-Kjente du kapteinen? Kan du virkelig<br />
hjelpe oss videre? spør Syver ivrig.<br />
-Hjelpe dere, ja! smiler klokka. Jeg har<br />
voktet kaptein Dyvåt Nussers gåte i<br />
mange, mange år, jeg. Det skulle<br />
riktignok bare være en sommerjobb<br />
dette, men så sovnet jeg -og resten vet<br />
dere.<br />
-Er dere klare? Klokka rensker stemmen.<br />
-Tenk dere at jeg er en måse nå. Lat<br />
som om jeg har vinger, sier hun og<br />
flakser med armene. -Slik er gåten:<br />
«Her har jeg hvilt tusenvis av ganger. Her<br />
satt far min og far hans før ham. Ja, til<br />
og med far hans, før far hans før ham.<br />
Hva tenker jeg på?
-Jeg vet det! Jeg vet det! Skråler den gamle<br />
måsen. Han danser rundt seg selv oppe på<br />
styrhuset til Syver. Plystrer ei gammel<br />
sjømannsvise i ren glede og tramper takten<br />
med trefoten.<br />
-Jeg vet hvor vi finner svaret på gåten! Snu,<br />
Syver! Snu! kommanderer han.<br />
-Full fart forover. Full fart mot...
...Kaia!<br />
Så er de altså tilbake ved kaia til<br />
Syver. Og der, på måsestativet<br />
sitter ei vakker måsejente. Hun<br />
vet det! Hun vet at...
...svaret på den siste gåten er bundet fast til<br />
måsene sin eldgamle hvileplass. Tenk det! I ei<br />
grønn flaske finner vennene nok en hilsen fra<br />
kaptein Dyvåt Nusser. Måsejenta leser høyt for<br />
dem.
Syver tenker seg om. Så skjønner han det. Han<br />
skjønner hva som er det viktigste i livet. For en<br />
skatt!<br />
Tenk å finne så mange nye venner på én dag!
Undine forlag - 2007