Dagens Helt
Det unike konseptet, Sundbåten Syver, skal skape leselyst for små barn gjennom å begeistre og engasjere barna. Det gjør firmaet Undine as gjennom gode fortellinger, illustrasjoner, musikk, teater og leketøy. "Sundbåten Syver bor i en liten by langt ute i havgapet. Hver dag frakter han passasjerer mellom byens øyer. Han liker jobben sin veldig godt, men Syver har også en egen evne til å havne opp i spennende og dramatiske situasjoner. Heldigvis kan han også løse dem." Bokserien skrives av Elin Kanck Lorentzen, og illustrasjonene lages av Ingun Mickelson.
Det unike konseptet, Sundbåten Syver, skal skape leselyst for små barn gjennom å begeistre og engasjere barna. Det gjør firmaet Undine as gjennom gode fortellinger, illustrasjoner, musikk, teater og leketøy. "Sundbåten Syver bor i en liten by langt ute i havgapet. Hver dag frakter han passasjerer mellom byens øyer. Han liker jobben sin veldig godt, men Syver har også en egen evne til å havne opp i spennende og dramatiske situasjoner. Heldigvis kan han også løse dem." Bokserien skrives av Elin Kanck Lorentzen, og illustrasjonene lages av Ingun Mickelson.
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
Elin Kanck Lorentzen & Ingun Mickelson
Himmelen er mørk, selv om det er midt på dagen.<br />
Ute i storhavet er det uvær. Vinden uler høyt, og store<br />
bølger slår over svabegrene.
Inne på havna jobber Sundbåten Syver. Regnet pisker på<br />
rutene hans, og vinden plystrer lystig rundt styrhuset.
Syver koser seg. Det er spennende å<br />
frakte passasjerer over hvite bølgetopper -<br />
-og så kiler det så morsomt i når<br />
sjøsprøyten slår innover dekk.
Syver ser opp mot haugen der<br />
vennen hans, Stormvarsel, står.<br />
Stormvarsel har tent alle lampene<br />
sine i dag. Hvitt, hvitt og grønt. Det<br />
betyr sterk storm fra sørvest, og<br />
Stormvarsel bruker lysene sine til<br />
å varsle menneskene i byen.<br />
«Stakkar Stormvarsel,» tenker<br />
Syver. «Han ønsker nok heller at<br />
sola skinte nå.»
Borte på sundbåtkaia er det ikke mange mennesker å<br />
se. Men Anne er ute. Anne står sammen med pappa.<br />
«Kanskje de skal reise med meg over til sentrum,»<br />
tenker Syver.
Anne hopper opp og ned mens hun venter på at Syver skal<br />
legge til kai. Hun har det travelt. «Fort deg, pappa! Farmor<br />
venter i byen. Jeg skal kjøpe ransel, og vi skal på kafé,»<br />
jubler Anne. Hun løper nedover landgangen...
… og er om bord på Syver lenge før pappa. Han kommer<br />
tuslende etter. Våt og kald. Men pappa har glade øyne i<br />
dag. Og så ser han så gøyal ut med håret hengende rett<br />
ned. Det drypper av hele ham. Drypp. Drypp. Drypp. «Turen<br />
over havna blir nok litt ruskete i dag, Anne-mi,» sier han.<br />
Men Anne bare ler. Ler så det kiler i stortåa, for bølger er<br />
det morsomste hun vet.
Og bølger blir det! Mange ganger går Syver opp, opp, opp<br />
på en bølgetopp før han liksom faller ned igjen. Det<br />
kjennes ut som om magen kjører heis i full fart, synes<br />
Anne. Hun ser på bølgene …
… og endelig ser Anne at farmor står på kaia i<br />
sentrum og venter på dem.
Anne løper opp landgangen og kaster seg om halsen på<br />
farmor. En farmorklem varmer godt i iskaldt regnvær.<br />
«Kom stor-jenta mi, så går vi opp til veskebutikken,» ler<br />
farmor.
Inne i veskebutikken har de sikkert tusen<br />
millioner ransler, tror Anne. Med er er lett å<br />
velge, for blå er den fineste fargen, og det<br />
avgjør saken. Det blir en blå ransel og pennal<br />
med bokstaver og tall på. «Nå går vi på kafé<br />
og feirer,» sier farmor.
På kafeen får Anne en kopp kakao og et<br />
kakestykke. Nå skal Anne og pappa og<br />
farmor feire! «Tenk, Anne! Om tre uker<br />
er du skolejente,» sier farmor.<br />
Utsikten er kjempefin. Herfra har de oversikt over hele<br />
havna. Der nede er Sundbåten Syver på vei over med nye<br />
passasjerer. «Da jeg var lita, het sundbåten Lyn,» sier<br />
farmor plutselig. «Da fantes det ikke billetter. Vi måtte<br />
kjøpe en liksom-mynt, som kaltes pollett, før vi gikk om<br />
bord.»
Så forteller farmor om den gangen hun var sju<br />
år, og gjorde en skikkelig skurkestrek. Hun skulle<br />
over til byen for å gå på kino, men hadde ikke<br />
nok penger til både pollett og kinobillett. Derfor<br />
betalte hun med en bukseknapp i stedet for å<br />
kjøpe polletter til sundbåten.
Anne og pappa reiser<br />
med Sundbåten Syver hjemover. På kaia står<br />
mamma og venter. Anne blir kjempeglad! Hun vil<br />
vise fram den nye ranselen med én gang. Hodet<br />
er fullt av tanker om en blå ransel, bokstaver og<br />
tall. Anne løper ut på dekk. Hun hører ikke at<br />
pappa roper etter henne. At hun ikke skal løpe.<br />
At hun skal vente på ham. At hun skal holde ham<br />
i hånda.
Alt går fryktelig fort.<br />
Kanskje er det alt regnet som<br />
har gjort pongtongen så glatt?<br />
Anne snur seg fort rundt sånn<br />
at mamma skal få se den nye<br />
ranselen.<br />
Plutselig sklir hun og faller. Anne<br />
roper høyt PAAAPPAAAA! Så blir<br />
alt stille.
Fryktelig stille.
Endelig får Anne stemmen tilbake. Hun henter et skrik langt<br />
baki navlen et sted. Og sender det opp, opp, opp. Som en<br />
månerakett farer lyden oppover. Gjennom halsen og ut av<br />
munnen. Lyden skjærer hull i lufta. Den lager et sår dypt<br />
inni mamma et sted. Et sår hun aldri kan sette plaster på.
Anne kaver med hender og<br />
føtter. Langt der oppe ser<br />
hun pappas hender. Men hun<br />
får ikke tak i dem. «Det er<br />
for trangt,» roper pappa til<br />
sundbåtføreren. «Jeg når<br />
ikke ned til henne!» Syver<br />
kjenner seg svimmel og<br />
kvalm – så redd er han.<br />
«Anne ligger mellom meg og<br />
kaikanten,» tenker han. «De<br />
trenger mer plass for å få<br />
tak i henne, og det må skje<br />
fort. Jeg må lage plass. Jeg<br />
må gå bakover. <strong>Helt</strong> alene»
Syver har aldri bakket uten føreren sin. Men motoren er jo<br />
i gang. Det er ingen tid å miste! Syver lukker øynene og<br />
bakker forsiktig ut fra kaia. «Jeg håper ingen tenker over<br />
at jeg gjør dette helt alene,» mumler han for seg selv.
Nå skjer alt på en gang. Pappa hopper ut i sjøen, og i neste<br />
sekund er han borte hos Anne. Han trer livbøyen under<br />
armene hennes, og får Anne bort til pongtongen hvor …
… sterke hender hjelper henne opp.
Noen har ringt etter ambulanse. Anne trenger ikke<br />
bli med til sykehuset, men både Anne og pappa<br />
må få varmen i seg raskt. De tar av deg de våte<br />
klærne og får tørre pledd og varmeflasker.
De voksne prater om hvor heldig hun har vært. Det forstår<br />
Anne ingenting av. Er det heldig å falle i sjøen? Hun sitter<br />
bare helt stille. Hører på de voksne. Og på mammas<br />
stemme i øret. «Tenk at vi kunne mistet deg, Anne-mi,»<br />
sier hun om og om igjen. Hun holder godt omkring Anne.<br />
«Men det gikk jo bra, mamma,» svarer Anne. Mamma<br />
bare smiler, og stryker Anne varsomt over ryggen.
Undine forlag - 2005