Oljearbeid i sivilisasjonsprosjektet Ekofisk - Kulturminne Ekofisk
Oljearbeid i sivilisasjonsprosjektet Ekofisk - Kulturminne Ekofisk
Oljearbeid i sivilisasjonsprosjektet Ekofisk - Kulturminne Ekofisk
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
50<br />
gangen på forskjellige raffinerier. Miljøet innen rørlegging lignet miljøet<br />
innen boring. Bob hadde selv jobbet i et borecrew rett etter highschool,<br />
han jobbet i Vest-Texas, i Syd-Texas og i Lousiana, der han jobbet på en<br />
lekter i sumpene. Her var han i ett år. Han forteller:<br />
«Slike nomader innenfor drilling og rørlegging blir annerledes enn fastboende.<br />
Familien er tvunget til å flytte med dem. Mannen flytter med jobben, skaffer seg et<br />
rom, henter familien, ungene må slutte på skolen. Og for drillerne blir riggen ofte plassert<br />
femti miles fra der familien bodde. De får ikke nære venner.»<br />
Dette arbeidslivet ønsket ikke Bob å bli værende i. Han hadde fått seg<br />
en kjæreste, og han ønsket å få en jobb forenlig med et stabilt familieliv.<br />
På dette tidspunktet hadde han en kontraktørjobb på Sweeny-raffineriet.<br />
Der var det en rørleggerformann som spurte om han var interessert<br />
i å jobbe for Phillips, som på det tidspunktet ansatte folk. Bob søkte<br />
og fikk jobb på raffineriet.<br />
En morgen, kald og regnfull, stod han nede i en grøft og skiftet ut rør.<br />
Det var en kar i nærheten, han satt innendørs, og han spurte om Bob<br />
ville ha en kopp kaffe. Bob gikk inn, satte seg ned og drakk kaffen, og<br />
han tenkte: Dette er tingen for meg! Og dermed søkte han seg vekk fra<br />
rørlegging og inn i prosess i raffineriet.<br />
Rørlegging ute på oljefeltene hadde gitt ham en kunnskap som gjorde<br />
det mulig for raffineriet å rekruttere ham direkte inn i rørlegging på<br />
raffineriet, en direkte overførbar kunnskap. Men da han skulle bli operatør,<br />
måtte han skoleres. De hadde en skole på raffineriet, og han gikk<br />
inn i «on the job training». En ingeniør ved raffineriet, Goering, ville<br />
ha Bob til å jobbe med seg. Han så et emne i ham. Når de bygde en ny<br />
enhet ved Sweeny-raffineriet, ble Bob med for å sjekke utstyret, se gjennom<br />
alle rørene – at det ikke var etterlatt skrot i dem. De testet trykk og<br />
så etter lekkasje, og så startet de enheten opp. De jobbet der i 6–7 måneder,<br />
og så hadde de en ny enhet klar. Bob jobbet også på cat-cracker<br />
unit, innenfor vedlikehold. De slo den svære cat-cracker-enheten av, og<br />
han gikk gjennom den og vedlikeholdt den.<br />
En av grunnene til at Bob forlot kontraktørselskapene og rørleggingen<br />
og ville jobbe på Sweeny-raffineriet, var også at han da kunne utdanne<br />
seg videre om kveldene. Han gikk på college i Wharton og Lake<br />
Jackson, begge byer i nærheten av Sweeny. Her tok han alle slags kurs.<br />
Bob sier at dette – videreutdanningen og ønsket om å jobbe på ett fast<br />
sted – var det som skilte ham fra borerne og rørleggerne. Borerne tok<br />
aldri videreutdannelse. De jobbet bare, og han forklarer dette med at<br />
det var snakk om ulike kulturer. Borerne var «rough people». De var uten<br />
røtter. De bannet hele tiden. Bob hadde en god venn som var borer, og<br />
kamerater på raffineriet som traff denne borervennen undret seg: «Han<br />
banner jo aldri!» De andre borerne, sier Bob, mente at alt kunne fikses<br />
med en god banning, med «Cursin› on and raisin› cane!»<br />
Ingeniøren Goering dro til Puerto Rico og var borte tre–fire år. Bob