Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
54 KAP. 2.1<br />
essayet til ei medierande form; det tilslører motsetnader og får på den måten også ein<br />
sosialt stadfestande funksjon.<br />
Den har nemlig fra starten forankret modsætningerne, ikke til et problem, men til et problem udtrykt<br />
som sentens. I den er problemet (rigdom over for fattigdom) omsat til en paradoksal modsætning<br />
imellem to modsætningsfigurer (rigdom -fattigdom og tilfredshed -utilfredshed). Det<br />
samfundsmæssige problem om forholdet mellem rige og fattige stænder omfortolkes til en<br />
paradoksal påstand og en alt gennemtrængende modsætningsstil, men således at den egentlige<br />
modsætning herunder forsvinder. Ved krydsningen af de dobbelte m odsætningsfigurer - rigdom<br />
avler ulykke, fattigdom lykke - ophæves modsætningerne. Af ulighed er blevet, hvad man i tiden<br />
kaldte geometrisk lighed. (Jensen 1983, 231.)<br />
I forlenging av dette peiker Fjord Jensen på ei utvikling innanfor Holberg-<br />
essayet. Den overleverte retorikken som hemmar MTkr, er Ep fri for. Sentensen er<br />
borte, likeeins den stramme forma og dei retoriske figurane. Dermed forsvinn også<br />
medieringa; problema blir ikkje lenger tilslørte, men gjort synlege; Holberg opnar på<br />
denne måten både inn mot det subjektive og personlege, og ut mot samfunnet. I Ep<br />
kan ein sjå at forfattaren har problem med samtida og utviklinga, ein kan også sjå at<br />
spørsmål blir gjort til gjenstand for ei open, offentleg drøfting. Her blir det moderne<br />
essayet skapt, meiner Fjord Jensen, det har ei mindre polert, men ledigare, opnare og<br />
typisk dialogisk debattform. Denne overgangen gjer Fjord Jensen primært greie for<br />
som fråveret av det klassiske mønsteret. Dette blir erstatta av epistelforma, men<br />
denne blir bare bestemt i ei enkel jamføring med det gamle essayet; det gamle essayet<br />
argumenterer for sentensen, det nye argumenterer mot førestillingar, haldningar,<br />
synspunkt som den fiktive mottakaren (i brevfiksjonen) blir tilskriven, og som<br />
forfattaren stiller seg kritisk til.<br />
Eit problem hos Fjord Jensen er den funksjonen han gir sentensen som sentralt<br />
element i det eldre Holberg-essayet. Det han hevdar, er at sentensen fortolkar eit<br />
samfunnsproblem gjennom paradoksale påstandar. Sentensen er forma som eit<br />
paradoks, den snur opp ned på tilvande førestillingar og på den måten pressar<br />
Holberg-essayet ei spesiell oppfatning ned over det problemet som er oppe til<br />
drøfting. Denne oppfatninga tilslører dei reelle samfunnsmessige problema, dvs. at<br />
teksten både speglar og tilslører sosiale motsetnader og sosial urettferd.<br />
I motsetnad til Brandes som primært ser paradoks-begrepet som<br />
innhaldskategori, knyter Fjord Jensen det sterkare til ornatus; paradokset<br />
representerer stilvilje og språkpynt, med funksjon å fordreia eller tilsløra sanninga,<br />
forstått som den sosiale røyndommen som teksten speglar.