Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
242 KAP. 6<br />
å vera enkelt er brevet ifølgje denne oppfatninga annleis enn talen, som er utbrodert.<br />
Eg har allereie vore inne på (ovanfor kap. 4.2) korleis Erasmus brukte familiare-<br />
definisjonen som ein reaksjon mot mellomalderens brevpraksis, eg har også vore<br />
inne på at Erasmus sjølv etterkvart reagerer også mot for einsidig etteraping av den<br />
familiære forma. Men i tillegg til dette gjer Erasmus også eit presiserande atterhald<br />
overfor det antikke brevidealet.<br />
Antikkens brev har blitt - og blir - for ein del oppfatta som ærlege<br />
meddelingar. Særleg Cicero-breva har blitt sette pris på fordi dei er opne og ærlege.<br />
For dei første renessansehumanistane var dei spesielt viktige fordi dei gav ei kjensle<br />
av personleg kontakt med Cicero, og denne intimiteten gjorde det mogleg å forflytta<br />
seg i tid og gjennoppleva høgdepunkt i antikken i lag med Cicero (Reynolds og<br />
Wilson 1992, 135). Tönnes Kleberg ser som det fremste av fleire verdifulle trekk ved<br />
Cicero-breva at dei er fortrulege meddelingar.<br />
I den romerska litteraturens konstnärligt utarbetade produkter träder författarens<br />
egen person inte ofta fram med individuelt levande drag. Diktaren bakom verket ter<br />
sig i många fall som en färglös "romare i marmor". I de förtroliga privatbreven,<br />
särskilt dem till Atticus, möter oss något helt annat. Som i intet annat antikt litterärt<br />
dokument - möjligen med undantag för Augustinus Bekännelser - träder en levande<br />
människa fram i intim, delvis skoningslös närbild. Cicero öppnar i stundens skiftande<br />
stämningar oförbehållsamt sitt hjärta och låter oss blicka in i sitt tanke- och känslolivs<br />
innersta vrår. "Med dig talar jag alldeles som med mig själv", säger han i ett brev till<br />
Atticus. Om dessa djupt mänskliga dokument gäller i hög grad vad Quintus säger i<br />
ett svarsbrev till den äldre brodern: "I det brevet såg jag dig hel och hållen sådan du<br />
är". (Kleberg 1963, xxii.)<br />
Men brevets enkle stil har også blitt forstått på grunnlag av celare artem-toposen. I ei<br />
lesing av eit av hans mindre opus - Conficiendarum epistolarum formula - finn Judith<br />
Rice Henderson (Henderson 1989) ei revurdering av dette skiljet hos Erasmus.<br />
Eramus sår her tvil om førestillinga om brevstilen som enkel. Stilen skal vera enkel, ja<br />
den kan t.o.m. vera uvørden, seier Erasmus i tilslutning til den antikke teorien, men<br />
legg til: "in the sense of a studied carelessness" (Erasmus 1985a, 258). På sitt beste vil<br />
det antikke brevet synast enkelt, men dét er bare eit inntrykk som blir skapt på grunn<br />
av at kunsten er godt skjult. Stilen er ikkje enkel, bare meir polert, meir finslipt enn i<br />
skriv der det kunstferdige trer ope fram i dagen. Det tilgjort enkle, dvs. det fordekte<br />
og i sin konsekvens uærlege, er ifølgje Erasmus det optimale av kva brevet kan yta;<br />
derfor er det ikkje den naturlege Cicero som kjem i første rekke, sjølv om han er god<br />
han også; fremst står den finslipte Plinius. Her er ein "sølvalderleg" tanke - Plinius<br />
føre Cicero - i alle fall i spørsmålet om brevstil.