Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
232 KAP. 6<br />
ancient criticism" (53). Det dreiar seg altså om ein sjølvmedviten stiltradisjon,<br />
avgrensa som éin av to stilartar, med referanse til ei tilsvarande todeling i antikken.<br />
Dei to genera dicendi er oratorisk og essayistisk stil. Oratorisk stil har figurar<br />
orienterte mot lyd medan essayistisk stil har tankefigurar som hovudkjenneteikn.<br />
The oratorical style was distinguished by the use of the schemata verborum, or<br />
"schemes", as we may call them, which are chiefly similarities or repetitions of sound<br />
used as purely sensuous devices to give pleasure or aid the attention. The essay style<br />
is characterized by the absence of these figures, or their use in such subtle variation<br />
that they cannot easily be distinguished, and, on the other hand, by the use of<br />
metaphor, aphorism, antithesis, paradox, and the other figures which, in one<br />
classification are known as the figurae sententiae, the figures of wit or thought. (Croll<br />
1989, 54.)<br />
Croll forklarer skiljet epistemologisk-historisk, nærmare bestemt på grunnlag<br />
av overgangen frå taleorientert til filosofiorientert retorikk, frå ein stil som appellerte<br />
til sansane, nærmare bestemt gjennom lydlege figurar o.l., til ein stil retta inn mot<br />
den tankeprosessen som ligg til grunn for talen, altså den utviklinga som er reflektert<br />
i motsetnaden mellom Gorgias og sofistane på den eine sida og Platon og Aristoteles<br />
på den andre sida. Denne overgangen speglar seg også i retorikken til Aristoteles,<br />
som skilnad mellom første og andre bok på den eine sida og tredje bok den andre<br />
sida. Dei to første bøkene handlar bare om inventio; dei dannar grunnlag for ein<br />
skriftorientert stil, ein prosa forankra i filosofi. Dette er nytt med Aristoteles. Tredje<br />
bok er ei form- og figurlære med innretning mot talen. Denne skilnaden hos<br />
Aristoteles blir hos Theofrast til ei inndeling i to slags stil, genus grande for den gamle<br />
taleretorikken, genus humile for den nye "tanke"-retorikken; genus humile har såleis<br />
opphav i filosofi, men har sitt idiom frå konversasjon eller daglegtale.<br />
Croll gir også ei politisk- eller forvaltningshistorisk forklaring: Grunnlaget for<br />
taleretorikken forsvinn i og med at demokratiet går under. Denne forklaringa har<br />
vore ein klisjé sidan Tacitus og er eit fast innslag i historisk orienterte innføringar (jfr.<br />
f. eks. Curtius 1990, 68-71). Croll meiner det på 1500-talet er ei gjentaking av denne<br />
forfalls-utviklinga, noko som han ser som føresetnad for at attisismen igjen kunne<br />
"erstatta den oratoriske genus grande med ein filosofisk genus humile" (Croll 1989, 62).<br />
Slik Croll ser det, har genus humile ulik tilknyting til gresk respektivt romersk<br />
tradisjon. I gresk dreiar det seg om ei filosofisk forankring, utvikla i protest mot<br />
talekunst (jfr. diskusjonen mellom Platon og sofistane). I romersk