Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
PARADOKS SOM RETORISK BEGREP 187<br />
spesifisering av dei to føregåande, og som understreker vanskane med å skapa eit<br />
inntrykk av (tilgjort) alvor:<br />
One of the chief difficulties, however, is so to marshal our materials that their order<br />
may rest on logical connexion. The fault for which Plato blames Lysias in the<br />
Phaedrus, that he has mingled his thoughts in such careless confusion that the first<br />
could change places with the last and the last with the first without any loss, is one<br />
which we can only escape if we arrange our arguments in classes, and so concatenate<br />
them, not in a scattered way and indiscriminately piled together like a dish of mixed<br />
ingredients, but so that the preceding thought in some sort overlaps the subsequent<br />
one and dovetails into it; that the second thought may begin where the first left off; fo r<br />
so we seem to step rather than jump from one to the other. (Fronto "Eulogy of Smoke<br />
and Dust" 3-4.)<br />
Dei innvendingane som eg her trekker fram, er bare spørsmål som forsøker å<br />
nyansera biletet, og skal ikkje oppfattast som forsøk på å avvisa Thompsons<br />
inndeling i historiske avsnitt. Teorien hans synest å vera mest problematisk når det<br />
gjeld dei eldste tider. Den skilnaden han ser mellom Erasmus og Lando/ Munday,<br />
dvs. mellom tidleg og seint 1500-tal, får derimot støtte hos Søster Geraldine som ser<br />
eit skifte i smak der paradokset meir og meir blir "a matter of verbal manipulation"<br />
(Geraldine 1964, 56). Ei omsetting av Sinesius' The Defence of Baldness er karakteristisk<br />
for denne smaksendringa:<br />
It has all the sophistication and detached irony that characterized the Praise of Folly; it<br />
displays much erudition and some oblique wisdom; but it is not a work of moral<br />
persuasion, much less of devotional purp ose (Geraldine 1964, 57).<br />
Lando/ Munday kan sjåast som motstykke til Erasmus, både i eit historisk og i<br />
eit systematisk perspektiv. Medan Erasmus blandar simulering og satire, både er<br />
tannlaus og bitande i sin kritikk, reindyrkar Lando det leikande elementet. Og det<br />
han leiker seg med, er argumentasjon.<br />
Simuleringa meir og mindre transparent<br />
På dette punktet er det nødvendig å gjera ytterlegare ei nyansering, av simuleringa<br />
som meir og mindre openberr. Eg skal undervegs referera særleg til John Donne, og<br />
til eit par lesingar av dei paradoksa han komponerte. Donne dyrkar paradokset i<br />
ulike delar av forfattarskapen (Geraldine 1964, 60 note 22). Samlinga Paradoxes and<br />
Problems, frå ca. 1599 er første samling i England skriven av ein større forfattar etter<br />
Erasmus' Dårskapens lovtale. Donne er representativ for utviklinga mot ei reindyrka<br />
intellektuell orientering der tvetydigheter og