Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
178 KAP. 5.1<br />
For us today, Donne's imagination seems obsessed with the problem of unity; the<br />
sense in which the lovers become one - the sense in which the soul is united with God.<br />
Frequently, as we have seen, one type of un ion becomes a metaphor for the other. It<br />
may not be too far-fetched to see both as instances of, and metaphors for, the union<br />
which the creative imagination itself effects. For that fusion is not logical; it apparently<br />
violates science and common sense; it welds together the discordant and the<br />
contradictory. (Brooks 1986, 301.)<br />
Artikkelen er karakteristisk for nykritikken ved at den søker ein kategori som den<br />
kan identifisera det litterære språket ved hjelp av, og avgrensa dette frå det<br />
vitskaplege språket, seier David Lodge i ein presentasjon (Brooks 1986, 291). Men<br />
samanhengen mellom paradokset og det litterære språket blir ikkje tilstrekkeleg<br />
teoretisk grunngitt. Den er diffus og utydeleg, noko som resulterer i vage<br />
førestillingar om både paradokset og det litterære språket. Derfor meiner Roland<br />
Hagenbüchle (Hagenbüchle 1992, 36) at det ikkje er noko å henta hos Brooks (og<br />
heller ikkje hos nykritikarane generelt) i forsøket på å avklara paradoksbegrepet.<br />
Lee T. Lemon (Lemon 1965, 139-50) går meir detaljert til verks når han<br />
kritiserer det litteraturbegrepet som "paradoks-teorien" til Brooks munnar ut i.<br />
Lemon uttrykker beundring overfor lesinga Brooks gjer av Donne, men avviser ei<br />
tilsvarande lesing av William Wordsworth "Composed upon Westminster Bridge".<br />
Brooks hevdar at diktet til Wordsworth får kraft frå den paradoksale situasjonen det<br />
er oppstått av, nemleg overraskinga over at byen - London, slik poeten ser den i<br />
morgonlyset - er vakker på same måte som naturen er vakker; overraskinga er kort<br />
fortalt oppdaginga av at London er ein del av naturen. Lemon hevdar imot dette at<br />
det ikkje er ei kjensle av paradoks (overrasking) som er grunnleggande tone i diktet;<br />
diktet er heller "a considered statement" (Lemon 1965, 143); diktaren er tilfreds med<br />
at mennesket og det menneskeskapte (byen) ikkje er utanfor diktarens vanlege<br />
verdisyn, men går i hop med det. Det dreiar seg såleis ikkje om paradoks i tydinga<br />
noko som bryt med vanleg oppfatning, men heller om stadfesting av vanleg<br />
oppfatning. (Lemon 1965, 142). Kvifor trekker Brooks inn paradokset i det heile tatt?<br />
spør Lemon (Lemon 1965,143). Svaret han gir, er at Brooks gjer eit vanleg feilgrep;<br />
han ser kompleksitet utelukkande som eit spørsmål om motsetnader. "Brooks […]<br />
assumes that the only valid complexity is through contrasts of one kind or another<br />
[…]" (Lemon 1965, 143-44). Som korrektiv viser Lemon til ei anna form for<br />
kompleksitet: fordjuping. Og han konkluderer med at paradokset og dets synonym -<br />
"ironi" og "wit" er hos Brooks begrep som står nær paradokset - er "too narrow to<br />
account for the effects of poetry" (Lemon 1965, 144).