Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Paradokset som grunnkategori i ein poetikk<br />
PARADOKS SOM RETORISK BEGREP 177<br />
I artikkelen "The Language of Paradox" gjer nykritikaren Cleanth Brooks paradokset<br />
til hovudbegrep i ei utgreiing om litteraturens spesifikke vesen. Sentralt i artikkelen<br />
står ei lesing av John Donnes dikt "The Canonization". Her set Brooks fram tre<br />
påstandar som alle stiller paradokset i forgrunnen. (1) Den sentrale metaforen i<br />
diktet er eit paradoks ("The basic metaphor which underlies the poem […] involves a<br />
sort of paradox", Brooks 1986, 296-97); dei elskande gir avkall på verda og gir seg<br />
heilt og fullt til kvarandre, og vinn ved det verda. (2) Paradokset er ureduserbart;<br />
den einaste måten teksten kan seia det den seier på, er gjennom paradokset. ("I<br />
submit that the only way by which the poet could say what The Canonization says is<br />
by paradox", Brooks 1986, 300.) (3) Metoden Donne nyttar er ikkje eineståande, men<br />
høyrer til poesiens normalspråk; "the paradoxes spring from the very nature of the<br />
poet's language" (Brooks 1986, 295), "the language of poetry is the language of<br />
paradox" (Brooks 1986, 292), "[…] even the apparently simple and straightforward<br />
poet is forced into paradoxes by the nature of his instrument" (Brooks 1986, 296). Det<br />
poetiske språket blir på denne m åten forstått som motstykket til det vitskaplege<br />
språket. Det er eit konnotasjonsspråk, i motsetnad til vitskapens denotasjonsspråk.<br />
Det diktariske språket er i stadig utvikling (Brooks 1986, 295), og diktaren må heile<br />
tida uttrykka seg på indirekte vis, ved hjelp av analogiar (Brooks 1986, 296). I<br />
motsetnad til det vitskaplege språket som søker stabilitet og eintydighet, arbeider<br />
det poetiske språket mot oppbrot og fornying.<br />
Formuleringa "the language of poetry is the language of paradox" kan synast<br />
både klar og eintydig. Men ved nærmare ettersyn er den ikkje overtydande. For det<br />
første på grunn av at Brooks innrømmer at den er eit "overstatement" og på den<br />
måten sjølv "instruerer" lesaren til å sjå den som eit slagord meir enn ein teoretisk<br />
tese.<br />
I overstate the case, to be sure; it is possible that the title of this chapter is itself to be<br />
treated as merely a paradox. But there are reasons for thinking that the overstatement<br />
which I propose may light up some elements in the nature of poetry which tend to be<br />
overlooked. (Brooks 1986, 292.)<br />
Og når Brooks oppsummerer lesinga av Donne-teksten, taler han om samanhengar<br />
på eit metaforisk nivå; han ser den einskapen (eller dei einskapar) som teksten<br />
handlar om, som metafor (eller metaforar) for den einskapen som den skapande<br />
imaginasjonen set i verk.