Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
156 KAP. 4.3<br />
det forteljande elementet utgjer ikkje ei livshistorie, men er bare episodar som<br />
dannar utgangspunkt for refleksjon.<br />
Då er det bare Epist I som det er aktuelt å sjå nærmare på. Men også her må<br />
Kondrup konstatera avvik frå idealtypen på punkt etter punkt. Epist I handlar helst<br />
om utdanning, karriere, reiser, litterær produksjon. Det er altså ei karriere-historie og<br />
ligg såleis i randsona av biografi-sjangeren. Beretninga er laust samanhengande, slik<br />
som i pikaresken; Holberg utnyttar ikkje potensialet i forma; han tydeleggjer ikkje ei<br />
utvikling. Han er intellektuell der episk framstilling krev førestilling,<br />
anskueleggjering, sanselighet (Kondrup 1982, 127-28). Dessutan bryt han med<br />
sjangeren ved at han ikkje gjer greie for hendingar i livet som har vore skjellsettande<br />
for han.<br />
Når det er så mye som plasserer også første levnetsbrev på god avstand frå<br />
idealtypen, må ein spørja om det i det heile tatt er noko som taler for å sjå den som<br />
autobiografi.<br />
Eg forstår Kondrup slik at han ser best samsvar med idealtypen på dei stadene<br />
der forfattaren gjer greie for indre personlege erfaringar, altså erfaringar som er<br />
tilgjengelege utelukkande for han sjølv. Som eksempel viser han til ein sekvens der<br />
Holberg taler om korleis han prøver å motarbeida sine laster. Kan henda, seier<br />
Holberg, kan det sjå ut som han slett ikkje bryr seg om å motarbeida sine laster, f.<br />
eks. når han sit blant spelarar eller er på vertshus. Men om han er saman med<br />
spelarar, speler han ikkje sjølv, og om han går på vertshus, er det ikkje for å få seg ein<br />
rus. Dette veit han best sjølv; kva folk tenkjer, bryr han seg ikkje om. Han held den<br />
for betre filosof som konfronterer lastane, og ikkje flyktar frå dei. Her er den<br />
passasjen som Kondrup viser til, men ikkje siterer:<br />
Om mine dyder maa andre tale; hvis jeg har nogle, forsvinder de jo, hvis jeg selv<br />
tæller dem op. Mine lyder ligger aabent for dagen. Men dyder kan ogsaa ligne lyder.<br />
Naar man ser mig sirligt paaklædt gaa i dameselskab, oftere end det passer sig for en<br />
filosof, bebrejder man mig mangel paa alvor. Andre siger, at det er upassende for en<br />
mand af min stand at interessere sig for komedianter. Men: det ser kun ud, som om<br />
jeg ringeagter boglige sysler, i virkeligheden ynder jeg d em dog. Det ser ud, som om<br />
jeg søger nydelser, og dog skyer jeg dem. Jeg driller filosofferne, og dog filosoferer jeg<br />
selv. Jeg angriber videnskabeligt pedanteri, og dog er jeg selv videnskabsmand. Jeg<br />
forsvarer aabenlyst uskyldige fornøjelser, og dog er m in egen levevis streng. I gamle<br />
dage kom jeg ofte paa krostuer, og dog var jeg altid ædru. Man saa mig daglig blandt<br />
spillere, og dog spillede jeg aldrig selv. Jeg lyver undertiden i den spøgefulde genre,<br />
aldrig i den alvorlige. I smaating er jeg forsigtig, i vigtigere sager overdreven<br />
aabenhjertig, i mine skrifter er jeg stridbar, men i min livsførelse saa fredsommelig, at<br />
jeg mere end een gang til mine venners store ærgrelse har opgivet at føre proces.<br />
Naar man er som jeg, kan man ikke undgaa at faa et usikkert rygte hos folk, der -<br />
som man siger - kun skuer hunden paa haarene. Jeg har dog ikke brudt mig om at<br />
rette denne misforstaaelse, da det maa være nok for en filosof, naar