Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
MELLOM ILLUSJON OG STILISERING 131<br />
forføringskunsten. Skal det oppnå slik verknad, er det om å gjera at kunstgrepa blir<br />
skjulte; då kan det gi inntrykk av - illusjon om - at den som taler, er til stades:<br />
[…] dissemble<br />
Your powers, avoid long words,<br />
Don't look too highbrow. […] An over-lettered style<br />
Repels girls as often as not. Use ordinary language,<br />
Familiar yet coaxing words - as though<br />
You were there, in her presence. […] (Ovid The Art of Love I.461-69.)<br />
Nært knytt til tanken om enkel form, er tanken om ei ærleg form. Brevet som<br />
eit avtrykk av personlegdomen til den som skriv er også ein gammal klisjé og<br />
uttrykket "spegel for sjela" ei fast vending i både brevteori og brevlitteratur (Thraede<br />
1970, 224). For Seneca er brevet den staden der mennesket mest tydeleg gir seg til<br />
kjenne. Han takkar brevvennen Lucilius for at han skriv så ofte "for you are revealing<br />
your real self to me in the only way you can" (Seneca Epistulae morales 40.1.) Viss det<br />
var mogleg, ville eg heller visa kjenslene mine enn setta ord på dei, seier han ein<br />
annan stad, og held fram: "I should like to convince you entirely of this one fact, -<br />
that I feel whatever I say, that I not only feel it, but am wedded to it" (Epistulae<br />
morales 75.3). "One should not, however bestow very much attention upon mere<br />
words. Let this be the kernel of my idea: let us say what we feel, and feel what we<br />
say; let speech harmonize with life". (Epistulae morales 75.4)<br />
Demetrios og Seneca ordlegg seg ulikt, men det dei seier om brevet, er vel i<br />
det vesentlege det same? Det er vel den same klisjéen, det same motivet, den same<br />
toposen det dreiar seg om, - hos den første innanfor rammene av ein teori, hos den<br />
andre i brevets form? Men så kan ein spørja: Om mye er likt, er det vel også viktige<br />
skilnader her? Skilnad en mellom å omtala brevet teoretisk og å omtala det i brev, er<br />
at teorien i det siste tilfellet (hos Seneca) blir brukt sjølvinklusivt og dermed gir<br />
teksten ein epideiktisk dimensjon.<br />
Her er to tekststrategiar. Den eine er å skjula kunsten; dette gjer Ovid greie<br />
for. Den andre er å visa kunsten; det er det Seneca praktiserer i kraft av sin<br />
sjølvinkluderande kommentar, ein kommentar som skaper tvetydighet.<br />
Dobbel lesarrolle<br />
Seneca har vore omstridd både som menneske og forfattar. Ingen har som han vore<br />
utsett for hat og kjærleik i så likeleg fordelt blanding (Norden 1915, 306). Prosaen<br />
hans har for ein del vore mønsterdannande, kanskje særleg for utviklinga av ein<br />
enkel stil på 1600-talet. På den andre sida har den blitt kritisert