Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Eiliv Vinje - Universitetet i Bergen
Create successful ePaper yourself
Turn your PDF publications into a flip-book with our unique Google optimized e-Paper software.
90 KAP. 2.3<br />
med kven? Og korleis? ("Who does what to whom? And how?") Spørsmålet styrer<br />
korkje mot lesarundersøking eller resepsjonshistorie, det dreiar seg ikkje om å<br />
avklara korleis konkrete historiske personar reagerer på gitte tekstar, men korleis<br />
teksten konstruerer sin eigen lesar.<br />
Lockwood ser lesaren som eit dobbel-punkt. Det finst ein virtuell lesar som<br />
blir tiltalt i teksten, anten som implisitt mottakar eller ved eksplisitt å bli namngitt på<br />
ein eller annan måte ("du", "kjære lesar", "vi", osv.). Denne virtuelle lesaren er laga<br />
med omsyn til sitt motstykke, den verkelege lesaren utanfor teksten, som teksten<br />
forsøker å gjera inntrykk på. "That 'real' reader, although situated as reader by the<br />
relation to the text, remains other to the text at the same time he or she engages it"<br />
(Lockwood 1996, 25). Desse to punkta er ikkje samanfallande og den effekten teksten<br />
har på lesaren, definerer Lockwood som spenninga mellom dei. Lesaren er ein figur,<br />
han er både nærvere og fråvere. At lesaren blir forstått som dobbel, inneber ikkje at<br />
teksten tilbyr to posisjonar, ein naiv illusjon og ei stabil innsikt. Når lesaren blir<br />
tilboden to posisjonar, er det ikkje for å velja mellom dei, men fordi han gjennom den<br />
prosessen som valet utgjer, gjennomgår ei endring.<br />
To understand what happens to the reader, the reader's position - including of course our own -<br />
must be seen as itself dynamic, unstable, transformed and transforming by the utterance, and not<br />
simply by mutation into two separate stable poles (Lockwood 1996, 27).<br />
Eg vil lesa ein passasje frå MTkr I.83 som illustrasjon på mi forståing av dei<br />
momenta frå Lockwood som eg her har trekt fram.<br />
[…] Fattiges Skiebne er ikke saa ond, som gemeenligen foregives. Vel forekastes herimod, at fattige<br />
Folk have ingen Venner, item at de udi Tretter og Tvistigheder, som de have med de Rige, komme<br />
gemeenligen til kort: thi det heder, at den, som binder sine Skoe med Bast, maa betale Lavet. Til<br />
det første kand svares, at de mange Venner, som de Rige brøste sig af, ere ikkun Mund -Venner<br />
eller rettere Hyklere. Hvad det sidste angaaer, nemlig, at den Fattige har ingen Ret, saa er det vel<br />
et almindeligt Ordsprog; men Ordsproget synes at være giort af de Fattige, og af dem dagligen at<br />
repeteres, og det med en fortreffelig Virkning. Thi der findes utallige devote Dommere, der holde<br />
det for en Pligt at dømme i Faveur af de Fattige, enten de have Ret eller ey: og viser den daglige<br />
Erfarenhed, at en Kierlings Taare og vaade Kinder virke undertiden meere end to Lovfaste Vidner.<br />
(MTkr I.83, 66.)<br />
Som illustrasjon på ulike lesarroller eller på ein figur som reflekterer ein tekstleg<br />
dynamikk, er det særleg dei fem siste linjene av utdraget som har interesse ("men<br />
Ordsproget synes at være giort af de Fattige …"). La oss tenka oss eit tilfelle der<br />
ordspråket ("den Fattige har ingen Ret") blir brukt i rettssalen, av ein fattig stakkar<br />
som er tiltalt. Ordspråket vil då vera metakommentar til forsvaret hans.