En pilegrimsvandring fra Åre via Stiklestad til ... - Pilegrim.info
En pilegrimsvandring fra Åre via Stiklestad til ... - Pilegrim.info
En pilegrimsvandring fra Åre via Stiklestad til ... - Pilegrim.info
You also want an ePaper? Increase the reach of your titles
YUMPU automatically turns print PDFs into web optimized ePapers that Google loves.
Pilgrimens sju nyckelord är<br />
frihet,<br />
enkelhet,<br />
långssamhet,<br />
tystnad,<br />
bekymmerslöshet,<br />
delande<br />
och<br />
andlighet<br />
Nidaros<br />
biskop<br />
www.pilegrim.<strong>info</strong><br />
Producerad med stöd av<br />
Europeiska regionala utvecklingsfonden<br />
Europeiska unionen<br />
Layout: Erling Plinga Johansen - Tekst: Rolf Synnes, Mari Kollandsrud og Ola Hanneryd -<br />
Fotos: Leif Arne Holme, Rolf Synnes, Per Steinar Raaen, Nidarosdomens Restaureringsarbeider,<br />
Helen Eliassen, Ola Hanneryd, Bjørn Sæther, Jörgen Roos,Torkel Söderberg, Ole Petter Rørvik,<br />
Aune forlag, Jørn Adde, Skuggsjå, Vitenskapsmuseet, Bjørn Sæther, Nationalmuseet i København,<br />
<strong>Stiklestad</strong> Nasjonale Kultursenter. Leiv Stavdahl, J. Norrman Raä, De Sandvigste Samlinger,<br />
Jämtlands Läns Museum m.fl. Illustrasjoner: Erik Jondel/Karl-Fredrik Keller/Øystein Ekroll -<br />
Karter: eMap, Arkeobild - Produksjon: Trondheim Repro - Trykk: Trykkpartner Lade<br />
ST. OLAVS VEGEN<br />
<strong>En</strong> <strong>pilegrimsvandring</strong><br />
<strong>fra</strong> <strong>Åre</strong> <strong>via</strong> <strong>Stiklestad</strong><br />
<strong>til</strong> Nidarosdomen<br />
Trondheim<br />
<strong>Stiklestad</strong><br />
<strong>Åre</strong><br />
NORGE SVERIGE<br />
<strong>En</strong> vandring i Olav den<br />
Helliges fotspor langs<br />
historiske pilegrimsleder<br />
i Norge og Sverige
Å være pilegrim<br />
i det tredje årtusen<br />
Det kan synes underlig at en gammel<br />
og nesten glemt tradisjon <strong>fra</strong> middelalderen<br />
ganske plutselig oppstår lys<br />
levende i vår tid.<br />
Etter modernismens overdrevne tro på<br />
fremskrittet kom postmodernismen.<br />
Igjen søker vi etter varige verdier som<br />
stikker dypere enn de rent vitenskapsbaserte.<br />
Jeg aner en frustrasjon blant<br />
mange mennesker over at det vi bys<br />
gjennom media blir overfladisk og uten<br />
dypere verdi.<br />
Mange kjenner en lengsel etter noe mer<br />
som ikke alltid er helt lett å definere.<br />
<strong>En</strong> pilegrim på vei mot Nidaros formulerte<br />
seg slik: «- Jeg lengter etter noe jeg<br />
ikke vet hva er.»<br />
Mange av de som i dag følger de<br />
oppmerkede pilegrimsvegene vil gi helt<br />
andre begrunnelser for sitt oppbrudd<br />
og sin vandring. Det kan handle<br />
ommosjon, naturopplevelse og<br />
eventyrlyst.<br />
Påfallende mange<br />
som i utgangspunktet<br />
har vanskelig for<br />
å definere seg som<br />
pilegrimer opplever at de underveis<br />
<strong>Pilegrim</strong>sprest<br />
Rolf Synnes<br />
får et dypere perspektiv på vandringen.<br />
«- Jeg begynte for mosjonens skyld, men<br />
jeg er blitt pilegrim underveis!» Fortalte<br />
en kvinne meg like etter at vi hadde<br />
nådd målet for vår <strong>pilegrimsvandring</strong>.<br />
Ingen har rett <strong>til</strong> å kritisere menneskers<br />
utgangspunkt og motivasjon for sin<br />
vandring. Om mosjonen, kulturen eller<br />
troen oppleves som viktigste drivkraft,<br />
har vi uansett krav på den samme<br />
respekt.<br />
<strong>Pilegrim</strong>svegen byr på spennende<br />
møter med fastboende og medvandrere.<br />
Underveis blir fordommene færre og<br />
tankene rikere.
St Olav, et forbilde<br />
for pilegrimer i dag<br />
Statue på Vestfronten på Nidarosdomen som under Olsok blir bekranset<br />
I 1028, etter 13 år som konge i Norge,<br />
måtte Olav Haraldsson forlate det<br />
landet han forsøkte å kristne og<br />
samtidig samle <strong>til</strong> ett rike. Han møtte<br />
motstand som rikskonge<br />
<strong>fra</strong> bøndene i<br />
Trøndelag og<br />
høvdingene langs<br />
kysten. De fikk<br />
også støtte <strong>fra</strong> Knut<br />
den mektige (995-<br />
1035), som var<br />
konge i både<br />
Danmark og<br />
Olavsikon<br />
malt av Hæge<br />
Aasmundtveitav<br />
<strong>En</strong>gland. Sommeren<br />
1028 angrep<br />
han Norge med en<br />
flåte på 30 skip.<br />
Olav Haraldsson flyktet derfor<br />
gjennom Sverige og Finland <strong>til</strong> han<br />
kom <strong>til</strong> Kiev i Gardariket der fyrst<br />
Jaroslav regjerte. Jaroslav var Olavs<br />
svoger og han tok derfor godt imot den<br />
norske kongen. Olav fikk, i følge<br />
Snorre Sturlason (Kongesagaen), <strong>til</strong>bud<br />
om trygghet og gode kår. Han kunne<br />
sågar bli fyrste i Stor-Bulgaria, som da<br />
var en del av Gardariket.<br />
Dette må ha vært et fristende <strong>til</strong>bud for<br />
en konge som følte seg sveket av sitt<br />
eget folk. Men Olav opplevde at Norge<br />
var hans «lovede land».<br />
Han kunne ha gjort<br />
som Israelsfolket da de<br />
søkte tryggheten og<br />
kornlagrene i Egypt.<br />
De glemte sitt lovede<br />
land. Da de etter 450<br />
år ville bryte opp ble<br />
det tydelig at de var<br />
fanger og slaver i sin<br />
trygge utlendighet.<br />
Først etter et svært<br />
dramatisk og vanskelig<br />
oppbrudd kunne de<br />
begynne sin <strong>pilegrimsvandring</strong><br />
mot Kanaan.<br />
Olav glemte ikke sitt<br />
kall <strong>til</strong> å være Norges<br />
konge og kristne folket.<br />
Derfor brøt han opp <strong>fra</strong> tryggheten i<br />
Gardarriket for å søke det landet han<br />
opplevde at Gud hadde gitt ham. Han<br />
dro gjennom Finland, seilte over<br />
Botniska Viken og gikk i land i Selånger.<br />
Vi tror han i store trekk fulgte det vi i<br />
dag kjenner som St. Olofsleden <strong>fra</strong>m <strong>til</strong><br />
<strong>Stiklestad</strong>. Der stod slaget mellom en<br />
tallmessig overlegen bondehær og en<br />
liten og <strong>til</strong>feldig sammenrasket kongshær.<br />
Snorre forteller at Olav etter først å<br />
ha kjempet djervt i første rekke velger å<br />
kaste både våpen og skjold for så å be<br />
Gud hjelpe seg.<br />
På en underlig måte blir Olavs død på<br />
<strong>Stiklestad</strong> raskt vendt <strong>til</strong> has store seier.<br />
Bare et år etterpå blir Olav helligkåret<br />
som martyr fordi han under slaget på<br />
<strong>Stiklestad</strong> gav sitt liv for Kristus. Dette<br />
styrket kristentroen i Norge. St Olav<br />
blir på 1100-tallet også erklært å være<br />
Norges evige konge.<br />
Olavs mot <strong>til</strong> å forlate det trygge og<br />
forutsigelige for å søke sitt lovede land<br />
kan inspirere oss i dag <strong>til</strong> å bryte opp<br />
<strong>fra</strong> vår trygge hverdag. Kanskje aner vi<br />
at et sted ved enden av vår pilegrimsveg<br />
finnes det et «lovet land» for oss også.<br />
Dette lovede land kan vise seg å være et<br />
rikere liv og et liv der idealene blir<br />
viktigere enn trygghet og forutsigbarhet.<br />
Olavsantemensalet <strong>fra</strong> 1300-tallet<br />
Kopi i oktogonens østre kapell i Nidarosdomen.<br />
(Original finnes i Museet i Erkebispegården)
Vandringen går i historiska delar av Jämtland og Trøndelag<br />
VÄGAR UNDER PILGRIMSTID<br />
Den medeltida pilgrimen med Nidaros<br />
i sikte hade en gång många vägar att<br />
välja mellan. De viktigaste huvudstråken<br />
under medeltiden finns avbildade<br />
på kartan härin<strong>til</strong>l (namnen på sträckorna<br />
är nutida). Det var vägar som<br />
användes för alla slags ärenden, inte<br />
minst handelsresor. Till vägarna på<br />
kartan skall förstås också läggas de<br />
vägar som ledde norrut genom Norge.<br />
Många pilgrimer valde också att ta sig<br />
sjövägen <strong>til</strong>l staden. Trots att det<br />
omgivande landskapet genomgått stora<br />
förändringar, följer många av dagens<br />
vägar ännu de urgamla sträckningarna.<br />
Vi vet ganska litet om vägarna under<br />
pilgrimstid. Så mycket vet vi dock att<br />
det inte handlade om vägar i dagens<br />
bemärkelse. Det rörde sig om gång- och<br />
ridstigar, som formades av terrängen.<br />
Underlaget kunde ibland förbättras<br />
med kavelbroar när marken var sank.<br />
Annars reste man helst vintertid eller<br />
försökte följa vattenvägarna för att<br />
underlätta <strong>fra</strong>mkomligheten. I<br />
bebyggda trakter formades vägarna<br />
också av ägogränserna. Den medeltida<br />
lagstiftningen i Sverige talar om den<br />
«allmänna vägen», som var den viktigaste<br />
vägen genom en bygd och som<br />
bör ha varit den led som pilgrimerna<br />
främst valde att följa. Ju närmare<br />
bebyggda trakter man kom desto tätare<br />
blev också vägnätet. Det fanns vägar<br />
som ledde från den allmänna vägen <strong>til</strong>l<br />
byn, det fanns stigar <strong>til</strong>l fäbodar och <strong>til</strong>l<br />
jakt- och slåttermarker, där fanns en<br />
kyrkväg osv.<br />
Den historiskt sett kanske viktigaste<br />
vägen från kust <strong>til</strong>l kust, tvärs över den<br />
skandinaviska halvön, är den s k Stora<br />
vägen. Efter upprustningsarbeten i<br />
början av 1800-talet har den också<br />
kallats Karl-Johansvägen. Vägen, som i<br />
stor utsträckning följer nuvarande E14,<br />
går mellan S:t Olofs hamn i Selånger<br />
och Nidaros (Trondheim). Den följer<br />
Ljungans dalgång <strong>til</strong>l Storsjöbygden för<br />
att sedan löpa längs Indalsälven mot<br />
gränsfjällen. Utefter sträckan passeras<br />
bl.a. de gamla gränstrakterna i den<br />
djupa Jämtskogen mellan landskapen<br />
Jämtland och Medelpad, källan i<br />
Pilgrimsstad och den vikingatida<br />
kultplatsen på Frösön. Den bro som<br />
Trondheim<br />
<strong>Stiklestad</strong><br />
<strong>Åre</strong><br />
NORGE SVERIGE<br />
omtalas på runstenen på Frösön kan ha<br />
varit en del av Stora vägen. Strax väster<br />
om <strong>Åre</strong> by delar sig vägen i en nordlig<br />
sträckning – över rastplatsen vid<br />
Medstugan, gården Sul och <strong>Stiklestad</strong> –<br />
och i en del rakt västerut mot Nidaros,<br />
över Skurdalsporten. Den kanske förste<br />
resenär längs Stora vägen vi känner<br />
namnet på är den norske kungen Olav<br />
Haraldsson, som färdades genom<br />
Jämtland år 1030 på väg <strong>til</strong>l <strong>Stiklestad</strong>.<br />
Resorna längs de medeltida vägarna var<br />
farofyllda. Svåra väderförhållanden,<br />
rövare och de mycket långa avstånden<br />
mellan bebodda trakter utgjorde reella<br />
hot. Till skydd för resande upprättades<br />
därför raststugor, sk själastugor, längs<br />
vägarna. Till dessa hör Stugun i<br />
Jämtland, som etablerades vid 1200talets<br />
slut, och Biskopsstugan nära<br />
Skarvdörrspasset i Härjedalen och<br />
Medstugan mellan <strong>Åre</strong> och <strong>Stiklestad</strong>.<br />
Pilgrimerna skyddades också genom<br />
bestämmelser i lag. Trots detta hände<br />
det att pilgrimer rånades, vilket bekräftas<br />
i ett brev från början av 1500-talet,<br />
där den norske ärkebiskopen klagar<br />
över hur druckna fogdar ägnade sig åt<br />
just detta. Kanske bidrog dessa omständigheter<br />
<strong>til</strong>l att en del välbeställda<br />
människor anlitade ställföreträdande<br />
pilgrimer, som gick i deras ställe. Det är<br />
i det här sammanhanget dock viktigt<br />
att komma ihåg att alla pilgrimsresor<br />
inte var så långa. Ibland kunde det<br />
handla om att göra en vandring <strong>til</strong>l en<br />
kyrka eller annan plats av religiös<br />
betydelse i närheten. Det finns flera<br />
skriftliga belägg för att människor rört<br />
sig i vårt område, med olika pilgrimsmål<br />
i sikte. Till de mer kända hör väl<br />
kung Magnus Eriksson, som 1350<br />
skrev <strong>til</strong>l bönderna i Ragunda och<br />
Hammerdal i Jämtland och meddelade<br />
att han tänkte stanna hos dem under<br />
sin färd <strong>til</strong>l Nidaros. Vi känner också<br />
namnen på kvinnor och män inom det<br />
nuvarande Härnösands stift som under<br />
medeltiden har begett sig på pilgrimsresor<br />
<strong>til</strong>l Vadstena, Uppsala och<br />
Stockholm. Medeltida fynd av minnesföremål<br />
från välkända pilgrimsorter<br />
visar att människor i samma område<br />
har besökt såväl Santiago i Spanien,<br />
Tours i Frankrike som Vadstena och<br />
Nidaros. Den svenske ärkebiskopen<br />
utlovade år 1515 avlat (avkortad tid i<br />
skärselden) <strong>til</strong>l dem som besöker<br />
Ovikens kyrka i Jämtland under vissa<br />
namngivna dagar eller som under<br />
förböner genomför en vandring runt<br />
kyrkan och dess kyrkogård. Också den<br />
Heliga Birgitta och hennes make Ulf<br />
skall ha hört <strong>til</strong>l den ström av människor,<br />
som begav sig ut med Nidaros i<br />
sikte. I helgonförklaringen av Birgitta<br />
<strong>fra</strong>mhålls att hon skall ha genomfört en<br />
30 dagar lång fotvandring <strong>til</strong>l helgonkungens<br />
grav. Det bör i sådana fall ha<br />
skett omkring år 1339. <strong>En</strong>ligt en folklig<br />
tradition skall resan ha genomförts just<br />
genom vårt område och några källor<br />
här bär därför ännu hennes namn.<br />
Helgonet lär även under sin resa ha<br />
tvättat sina kläder vid Storsjöns strand<br />
inte långt från Hackås medeltidskyrka!<br />
Under medeltiden <strong>til</strong>lhörde landskapen<br />
Jämtland och Härjedalen Norge ur<br />
politisk synpunkt. Till skillnad från<br />
Härjedalen, som låg under Nidaros<br />
ärkestift, var emellertid Jämtland<br />
organiserat under Uppsala ärkestift i<br />
kyrklig mening. Tillsammans med det<br />
fredliga förhållandet mellan Norge och<br />
Sverige bidrog detta <strong>til</strong>l en viss politisk<br />
självständighet för Jämtlands del.<br />
Det ovanliga kyrkliga förhållandet<br />
i landskapet var dock av begränsad<br />
betydelse under medeltiden, eftersom<br />
uppfattningen i trosfrågor var likartad<br />
i hela Norden.
<strong>Åre</strong> kyrka - Duveds by 12 km DAG 1<br />
St:Olof med Karolinerhatt<br />
Från <strong>Åre</strong> Kyrka<br />
<strong>Åre</strong><br />
Kommun<br />
Den odlade bygden<br />
på den norra sidan<br />
av Indalsälven<br />
formades under 18och<br />
1900-talen,<br />
men har kontinuitet<br />
<strong>til</strong>lbaks <strong>til</strong>l järnåldern.<br />
De äldsta<br />
gårdsplatserna ligger<br />
högst upp i<br />
dalgången. <strong>Åre</strong> gamla kyrka ligger<br />
dock nere vid <strong>Åre</strong>sjön och uppfördes<br />
troligen under 1100-talets andra<br />
hälft, än idag den sista kyrka pilgrimer<br />
kan besöka före <strong>Stiklestad</strong> i<br />
Norge. Den välbevarade kyrkan är<br />
känd för sin St. Olofsbild, troligen ett<br />
norskt arbete från tiden kring 1300,<br />
som enligt sägnen försågs med en<br />
karolinerhatt av en av de soldater<br />
som passerade på väg mot Norge<br />
under 1718-19 års fälttåg. Till de<br />
förbipasserande skall en gång också<br />
den Heliga Birgitta ha hört, och den<br />
lokala traditionen knyter hennes<br />
namn <strong>til</strong>l en källa på orten. Den<br />
stensatta källan ligger ca 800 m<br />
sydost om <strong>Åre</strong> gamla kyrka, strax<br />
norr om väg E14.<br />
Vid mitten av 1800-talet började de<br />
första turisterna komma <strong>til</strong>l <strong>Åre</strong>. Till<br />
dem hörde «luftgästerna», som av<br />
hälsoskäl besökte fjällen. Snart kom<br />
också de första jaktturisterna, som lät<br />
uppföra ståtliga villor runt omkring i<br />
fjällvärden. När järnvägen invigdes<br />
1882 blev området <strong>til</strong>lgängligt för fler<br />
och ett stort antal hotell började<br />
snabbt etableras.<br />
Pilgrimsleden följer den asfalterade<br />
vägen västerut från <strong>Åre</strong> gamla kyrka<br />
Du har järnvägen på din vänstra sida.<br />
Korsa dock järnvägen i Ängena och<br />
följ grusvägen <strong>fra</strong>m <strong>til</strong>l Tegeforsen,<br />
där du åter går över järnvägen och<br />
följer den asfalterade vägen <strong>til</strong>l<br />
Duved.<br />
PÅ VANDRING (Gunilla Jansson)<br />
Att leva är att vandra<br />
från plats <strong>til</strong> plats<br />
och tid <strong>til</strong> tid<br />
Att leva är uppbrott<br />
och förändring<br />
förvandring, föväntan<br />
och <strong>fra</strong>mtid<br />
Att leva är att mötas<br />
me öppnade sinnen<br />
för livsvidgande erfarenheter<br />
Att leva är att komma hem<br />
med nya steg av liv<br />
och <strong>fra</strong>mtidstro<br />
Att leva ä ayy gå vidare<br />
mot nya vandringar,<br />
nye uppbrott och möten,<br />
för att komma hem på nytt<br />
Duveds skans<br />
Karolinermonumentet<br />
Duved k:a<br />
Tegeforsen<br />
Ängena<br />
Ullån<br />
<strong>Åre</strong> nye k:a<br />
I n d a l s ä l v e n<br />
<strong>Åre</strong>sjön<br />
Duved<br />
<strong>Åre</strong><br />
Birgittakällan<br />
Duvedsbyn
Duveds by - Stalltjärnstugan 17 km DAG 2<br />
Duved präglas av turismen, men i den<br />
kuperade terrängen i byn Forsa finns<br />
flera påkostade gårdar från tidigt 1800tal<br />
kvar. I Duved uppfördes 1889-93<br />
<strong>Åre</strong> nya kyrka - snarast en gotisk träkatedral<br />
- i en s<strong>til</strong>, som präglar många<br />
kyrkor i norra Sverige.<br />
Pilgrimsleden fortsätter förbi kyrkan och<br />
övergår snart i en grusväg genom Forsa.<br />
Strax innan vägen löper samman med<br />
E14 når du Karolinermonumentet från<br />
1892 och Duveds skans nere vid älven.<br />
Landskapen Jämtland och Härjedalen<br />
överfördes <strong>til</strong>l Sverige 1645. Faran för<br />
angrepp västerifrån ansågs vara stor och<br />
flera försvarsskansar anlades nära Norge.<br />
Skansen nere vid älvstranden i Duved<br />
användes flera gånger innan den 1808<br />
anfölls av norrmännen för sista gången.<br />
Under sommaren 1718 fungerade den<br />
som uppsamlingsplats för de karoliner<br />
som skulle tåga mot Norge för att inta<br />
Trondheim. Företaget misslyckades, och<br />
ca 3000 karoliner blev senare kvar i<br />
fjällen. Skansen och monumentet kan<br />
du nå <strong>via</strong> en ca 1,5 km lång vandringsslinga,<br />
som utgår från hotellanläggningen<br />
Millestgården. Härifrån har du drygt 2<br />
km att gå längs E14, över Inndals-älven<br />
och <strong>fra</strong>m <strong>til</strong>l vägkorsningen i byn Staa,<br />
där pilgrimsvägen viker av mot nordost<br />
in på den gamla sk Skalstuguvägen, idag<br />
asfalterad. Mer <strong>info</strong>rmation om<br />
Skalstuguvägen följer nedan.<br />
Efter ca 6 km från E14 är det möjligt<br />
att göra en avstickare <strong>til</strong>l höger för ett<br />
besök vid Tännforsen, som med sina 37<br />
meters fallhöjd varit ett mycket<br />
omtyckt turistmål sedan slutet av 1800talet.<br />
Efter en hård debatt på 1940-talet<br />
lyckades folkopinionen förhindra en<br />
vattenkraftsutbyggnad av fallet.<br />
<strong>En</strong>gelska Villan<br />
Vid förra sekelskiftet uppfördes flera<br />
påkostade villor i Västjämtland av välbärgade<br />
personer från Sverige och Storbritannien för<br />
några veckors jakt och fiske. Till dessa hör<br />
<strong>En</strong>gelska (Hammarströmska) villan, som<br />
uppfördes av Östersundsgrosshandlaren<br />
Conrad Hammarström omkring år 1890 i<br />
Bodsjöedet, på en udde i strömmen mellan<br />
Bodsjön och Tännsjön. Villan köptes 1926<br />
av «bomullskungen» Philip Remington, ägare<br />
av stora bomullsplantager i Venezuela. Hit är<br />
det ca 9 km från byn Staa och E14.<br />
Ca 4 km norrut från Bodsjöedet, före byn<br />
Bodsjöbränna, ligger den sk Karolinerkällan<br />
strax in<strong>til</strong>l vägen. Där ska den Heliga Birgitta<br />
och Karl XII:s soldater ha druckit vatten.<br />
<strong>Pilegrim</strong>sskrukke<br />
Stalltjärnsstugan<br />
Bodsjöedet<br />
Sta<br />
Bodsjön<br />
Bodsjöbränna<br />
Tennsjön<br />
Tennforsen<br />
Duvedsbyn
Stalltjärnstugan - Skalstuga 18 km DAG 3<br />
Den urgamla pilgrims- och handelsvägen<br />
mellan Jämtland och Tröndelag,<br />
vanligtvis kallad Skalstuguvägen,<br />
användes <strong>fra</strong>mförallt vintertid när de<br />
många myrarna och vattendragen låg<br />
frusna. Speciellt livlig var trafiken när<br />
det var dags för vintermarknad i norska<br />
Levanger, då forbönder fullastade med<br />
varor var tacksamma för kost och logi i<br />
de tre gamla raststugorna (själastugorna)<br />
längs vägen, Medstugan,<br />
Stalltjärnsstugan och Skalstugan. Av<br />
dessa torde Medstugan vara den äldsta<br />
med åtminstone medeltida anor,<br />
medan de båda andra <strong>til</strong>lkom efter<br />
kungligt påbud i början av 1600-talet.<br />
Medstugan<br />
Stensälv bro<br />
För sommarresor fanns från början<br />
endast en svår <strong>fra</strong>mkomlig klövjeväg.<br />
Inte förrän på 1820-talet bröts den<br />
första kärrvägen, som efter omfattande<br />
förbättringsarbeten kom att kallas «Karl<br />
Johansvägen» sedan Karl X1V Johan<br />
invigt den på sin färd <strong>til</strong>l Trondheim<br />
1835, som endel av mellanriksvägen<br />
från kust <strong>til</strong>l kust. Vid 1800-talets mitt<br />
<strong>til</strong>lkom en stor mängd stenvalvsbroar<br />
längs sträckan, av vilka 21 st idag finns<br />
bevarade på den svenska sidan. Vägens<br />
betydelse som huvudled <strong>til</strong>l Norge kom<br />
att minska först 1958, då vägen <strong>via</strong><br />
Storlien öppnades. I början av 1990talet<br />
rustades vägsträckan upp, men<br />
följer i stort sett ännu den gamla leden.<br />
År 1896 lät industrimannen Carl<br />
Fredrik Liljevalch bygga upp en exklusiv<br />
jaktvilla i Medstugan, för fiske och<br />
den årliga ripjakten. Hans intresse för<br />
jordbruk tog dock överhand, och ett<br />
mönsterjordbruk med en hel liten by<br />
växte <strong>fra</strong>m kring villan. Jordbruket är<br />
ännu i drift. Innan du når Medstugan<br />
passerar du Moarna och en av<br />
Västjämtlands största myrar med ett<br />
mycket rikt växt- och fågelliv.<br />
S k a l s å n<br />
Medstugusjön<br />
M e d s t u g u å n<br />
Stalltjärnsstugan<br />
Skalstugan<br />
Saxvollen<br />
Medstugurun<br />
Medstugan<br />
Moerna
Skalstugan- riksgrensen - Ådalsvollen - Sul 23 km DAG 4<br />
Skalstugan anlades vid 1600-talets<br />
början som raststuga. När engelsmannen<br />
Tom Nickalls förvärvade fastigheten<br />
1888 fanns här ett jordbruk och ett<br />
gästgiveri, med den mängd byggnader<br />
som hörde <strong>til</strong>l och som hade utvecklats i<br />
och med <strong>til</strong>lkomsten av Karl-<br />
Johansvägen. Nickalls lät bl a uppföra en<br />
jaktvilla och utökade dessutom anläggningen<br />
med ett mejeri, ett bryggeri och ett<br />
sågverk. Jordbruket drivs idag av en<br />
stiftelse. Villan fungerar sedan 1940-talet<br />
som semesterhem för Wallenbergföretag.<br />
Skalstugan<br />
Omkring 800 m norr om Skalstugan<br />
lämnar du den asfalterade bilvägen och<br />
viker av åt vänster (dvs åt nordväst) på<br />
en äldre, mycket vacker, vägsträcka, som<br />
tar dig <strong>til</strong>l norska gränsen och ett<br />
riksgränsröse uppfört 1929 (Rr 165B).<br />
Dit är det ca 7 km.<br />
Vi går gjennom krattskog og snaufjell.<br />
På det høyeste punktet står<br />
Høgfjellstøtta som forteller at vi<br />
befinner oss 2000 fot (ca 650 meter)<br />
over havet. I grove trekk og med stor<br />
sannsynlighet kan det sies at vi følger i<br />
Olav Haraldssons fotefar <strong>fra</strong>m mot<br />
riksgrensen. Da han i 1030 vendte<br />
hjem <strong>fra</strong> sitt opphold hos fyrst Jaroslav,<br />
var det her han tok seg over fjellet ned<br />
<strong>til</strong> <strong>Stiklestad</strong>. Omtrent 1,5 kilometer<br />
lenger <strong>fra</strong>m står en såkalt 1/2-milsstolpe.<br />
Slike steiner ble satt opp med<br />
1/2 mils mellomrom med opplysninger<br />
om avstanden <strong>til</strong> Nidaros.<br />
Milsten<br />
Over Kvilbekken går Kvilbekksbruene -<br />
to imponerende hvelvede steinbruer<br />
etter hverandre med 500 meters<br />
avstand. Like ved den siste brua er det<br />
anlagt rasteplass med gapahuk - en<br />
overbygget hvileplass for vandrere. På<br />
veien nedover mot bygda har vi en<br />
imponerende utsikt ut over Inndalen<br />
og mot fjellpartiene på den andre siden<br />
Riksgränsröse på Karl Johansvägen<br />
av dalen, dit vi skal. Ved Nybygget<br />
møtte de veifarende den første bebyggelsen.<br />
I forbindelse med byggingen av<br />
Karl Johans vei ble Kongs-stua oppført,<br />
bekostet med midler <strong>fra</strong> kongens<br />
private kasse. I 1920-årene ble<br />
bygningen flyttet <strong>til</strong> Innsmoen, der den<br />
står i dag. Et annet ferdahus som også<br />
ble satt opp her, er flyttet <strong>til</strong> <strong>Stiklestad</strong><br />
Nasjonale Kultursenter og kalles der<br />
Kongsstuggu.<br />
Verdal<br />
Kommune<br />
Omtrent 6 kilometer <strong>fra</strong><br />
riksgrensen bærer det nedover<br />
i skogsterreng, og ca 3 kilometer<br />
etter Nybygget tar det<br />
av en vei <strong>til</strong> venstre mot<br />
Kråkesjøen. Her står det en<br />
milestein som opplyser at det<br />
er 11 mil <strong>til</strong> Trondheim.<br />
Vi nærmer oss Ådalsvollen,<br />
heimsetra for Sulstua og tollstasjon <strong>fra</strong>m <strong>til</strong><br />
1994. Leden tar av <strong>til</strong> venstre og følger en<br />
T-merket sti før den kommer inn på traktorvei<br />
<strong>fra</strong>m <strong>til</strong> Sul. Fra hengebrua ved Brenna over<br />
elva Inna går vi ca 200 meter opp <strong>til</strong> bygde-<br />
Konsgstuggu<br />
sentralen i Sul ved riksvei 72. Ved å følge<br />
riksveien østover ca 1 kilometer kommer vi<br />
<strong>til</strong> Sulstua, hovedbygningen på gården Sul.<br />
I likhet med Skalstugan tok Sulstua imot de<br />
veifarende. Gården lå opprinnelig på Tønte,<br />
men ble flyttet i forbindelse med omlegging<br />
av veien og byggingen av Karl Johans vei, først<br />
ned <strong>til</strong> elva nær vadestedet en gang på<br />
1600-tallet, og senere dit den står i dag.<br />
På sin ferd over fjellet hadde kongen et syn. «Jeg<br />
så ut over Norge da jeg så vestover fjellet. Da<br />
kom jeg i hug at jeg har vært glad mang en dag<br />
i dette landet, og så fikk jeg et syn; jeg så utover<br />
hele Trondheimen og dernest over hele Norge.<br />
Og så lenge som synet holdt seg for øynene mine,<br />
så jeg alltid videre, helt <strong>til</strong> jeg så utover hele<br />
veden, både land og sjø. Jeg kjente nøye steder<br />
som jeg hadde vært og sett før, og jeg så like tydelig<br />
steder som jeg ikke har sett før; noen av dem<br />
hadde jeg hørt om, men det var også steder som<br />
jeg aldri hadde hørt snakk om før, både bygd og<br />
ubygd, så vidt som verden er.»<br />
Biskopen tolket dette synet som stort og merkelig.<br />
Sulstua<br />
NORGE<br />
SVERIGE<br />
Sul<br />
Ådalsvollen<br />
Våttan<br />
Kråksjøen<br />
Merraskardfjellet<br />
“Dinganes”<br />
Skalsvatnet<br />
Gamla vägen<br />
Hansmyra<br />
Olskjelda<br />
Skalstugan<br />
Karlsgården<br />
Inna<br />
Karl Johans veg<br />
Kongsstuggu<br />
(Nybygget)<br />
gapahuk<br />
Høgfjellstøtta<br />
Hegglifjellet<br />
RR 165 B<br />
Stor-Björsjön
Sul - Inndal 20 km DAG 5<br />
Fra Sul går leden forbi Olskjelda, som<br />
ligger oppe i bakken etter at vi har<br />
krysset riksveien. Sagnet sier at kong<br />
Olav hentet vann <strong>fra</strong> dette naturlige<br />
oppkommet, og vannet her<strong>fra</strong> skal<br />
derfor være helsebringende. Det har<br />
vært stor valfart <strong>til</strong> stedet opp gjennom<br />
århundrene, og mange har kastet<br />
mynter ned i kilden.<br />
Oldkjelda<br />
Folketradisjonen sier at den åkeren som<br />
ble tråkket ned, lå like nord for kilden.<br />
Det var her på Tømte (tomta) gården<br />
Sul lå på den tiden. I 1954 ble det reist<br />
en minnestein ved kilden.<br />
Vi befinner oss i<br />
en grend der<br />
minnene <strong>fra</strong><br />
fortiden forteller<br />
om gammel<br />
bosetning. Her<br />
er registrert<br />
gravhauger, en<br />
hustuft og gjort<br />
funn <strong>fra</strong> folkevandringstiden.<br />
Flere gamle<br />
utmarkstyper er<br />
mer eller<br />
mindre holdt i<br />
hevd. <strong>En</strong> av<br />
disse er Kvigtrøa<br />
som ligger rett<br />
øst for kilden. I<br />
MYGGEN<br />
Av Ivan Chetwynd<br />
Jeg elsker ditt<br />
skaperverk, Herre!<br />
Men jeg har problemer<br />
med myggen.<br />
Og knott. Og fluer.<br />
<strong>En</strong>kelte ganger driver<br />
de meg <strong>til</strong> vannvidd.<br />
Men Herre….<br />
Er det kanskje slik du<br />
iblant opplever<br />
oss mennesker?<br />
dette beiteområdet, som aldri har vært<br />
gjødslet, er det registrert <strong>til</strong> sammen 98<br />
karplanter. Kulturmarksområdene i Sul<br />
klassifiseres botanisk blant de mest<br />
verdifulle i dal. og fjellbygdene i<br />
Trøndelag.<br />
Etter å ha passert Karlgården ser vi over<br />
mot Storsledalen og Sognavola, der<br />
leden går i et skar <strong>til</strong> venstre for fjelltoppen.<br />
Skaret kalles «Salen» og var<br />
trolig et kjenningsmerke for ferden<br />
videre. Fra Sul og opp dit er det 9<br />
kilometer. Fra Karlgården går vi på<br />
Spjeldbergvegen, bygget i forbindelse<br />
med transport <strong>til</strong> og <strong>fra</strong> det nedlagte<br />
skiferbruddet i Spjeldberget, nesten<br />
<strong>fra</strong>m <strong>til</strong> bruddet, og tar så av <strong>til</strong> venstre<br />
mot fjellet på et gammelt tråkk som for<br />
det meste er ryddet på nytt. Leden går<br />
gjennom tre myrområder som inngår i<br />
Fjellmannmyra og Vargdalsfloa naturreservat.<br />
Fjellslåtten på de næringsrike<br />
delen av myrområdet har vært en<br />
forutsetning for husdyrholdet på Sulgårdene.<br />
På begge sider av fjellovergangen finnes<br />
en bekk som kalles Badstubekken.<br />
Vanligvis er det bekker nær gårdene<br />
som får dette navnet, men her er det langt <strong>til</strong><br />
nærmeste bebyggelse. Navnet er tolket slik at<br />
de veifarende vasket og stelte seg ved disse<br />
bekkene<br />
Fra Salen holder stien seg i 500-550 meters<br />
høyde <strong>fra</strong>m <strong>til</strong> Brekkan, ca 4 kilometer. Her<br />
begynner nedstigningen mot bygda. På veien<br />
ned <strong>til</strong> Kverndalen kommer vi først <strong>til</strong><br />
Storbakken og ser vestover mot Steinsvåtten<br />
(Steinsberget), der ligger rester etter bygdeborg<br />
<strong>fra</strong> folkevandringstiden. Etter navnet å<br />
dømme har det også vært vardevakt på<br />
toppen. I skogen ligger en liten grønn slette<br />
med en steinrøys - den nedrast skorsteinen<br />
etter gården Vona, som etter sagnet ble<br />
forlatt etter Svartedauden.<br />
<strong>Pilegrim</strong>svegen, slik den ble merket i 1997<br />
gikk nå videre <strong>til</strong> Vuku. Det blir en naturlig<br />
dagsetappe når vi bryter av her for å følge en<br />
grusvei ned <strong>til</strong> Inndal og ta inn på campingplassen<br />
der.<br />
Olav overnattet på Sul<br />
«På sin ferd <strong>til</strong> <strong>Stiklestad</strong> kom Olav<br />
Haraldsson også <strong>til</strong> Sul, der sagaen sier at han<br />
overnattet. Om dette forteller Snorre at da de<br />
kom <strong>til</strong> denne øverste bygda i Verdal, var det<br />
åkrer langs veien. Kongen bad sine folk fare<br />
varsomt og ikke ødelegge engen for bonden, og<br />
det gjorde de også mens kongen var der. Men<br />
de flokkene som kom senere, løp utover åkeren,<br />
slik at den la seg helt ned på bakken.<br />
Bonden, Torgeir Flekk, klaget <strong>til</strong> kongen over<br />
den skade han hadde lidd. Kongen sa det var<br />
ille at de hadde gjort noe galt for ham:» Så<br />
rei kongen bort der åkeren hadde stått, og så<br />
at hele åkeren lå nede på bakken. Han rei<br />
omkring den, og deretter sa han: 'Jeg venter<br />
sikkert, bonde, at Gud vil rette på skaden for<br />
deg, og at denne åkeren blir bedre igjen om ei<br />
ukes tid.' Og det ble en riktig god åker, slik<br />
som kongen sa.»<br />
Ved kilden er det reist en minnestein der kong<br />
Olavs svar <strong>til</strong> Torgeir er hugget inn slik<br />
Snorre gjengir det.<br />
Inndalen<br />
Karl Johans vei<br />
Garnes<br />
Sul<br />
72<br />
Storbakken<br />
Festningsgalleri<br />
Nord<br />
Olskjelda<br />
Brekka<br />
Fagerlivollen<br />
Storslededalen<br />
Sognavollen<br />
Badstubekken<br />
Fjellmannmyra
Inndal - Vuku - <strong>Stiklestad</strong> 15 km DAG 6<br />
Fra Campingplassen følger vi hovedvegen<br />
<strong>til</strong> Stene hvor vi tar <strong>til</strong> høyre og<br />
følger riksvei 758 <strong>til</strong> denne krysser<br />
Verdalselva. Vi tar <strong>til</strong> venstre og følger<br />
riksvei 757 nedover dalen. Noen<br />
hundre meter lenger nede lå Auskin<br />
kirke i middelalderen.<br />
Auskin kirke, sannsynligvis en høgendeskirke,<br />
ble bygget av storbøndene i<br />
Vuku en gang på 11-1200-tallet.<br />
Kirketuften ses som en forhøyning i<br />
terrenget, der en stor stein etter sigende<br />
skal ha vært kirketrappen. Etter tradisjonen<br />
ble kirken reist på en førkristen<br />
kultplass, noe som bekreftes av arkeologiske<br />
funn. Kirken er nevnt i Aslak<br />
Bolts jordebok i 1430 og ble nedlagt i<br />
følge Tronhjems Reformats i 1588.<br />
Litt lenger <strong>fra</strong>m, etter krysset ved<br />
riksvei 757, ligger Olsåkeren på venstre<br />
side. Her skal kong Olav og hans menn<br />
ha slått leir etter at de hadde vadet over<br />
Verdalselva før slaget på <strong>Stiklestad</strong>.<br />
Fra Auskin fortsetter leden på bygdeveien<br />
gjennom Leirådalen. Etter 6<br />
kilometers vandring kommer vi <strong>til</strong><br />
Gjermstadhøgda og får utsikt <strong>til</strong> det<br />
store skålformede området der det store<br />
Verdalsraset gikk natt <strong>til</strong> 19. mai 1893.<br />
Nå er det vanskelig å forstå at dette<br />
vakre landskapet har vært utsatt for en<br />
katastrofe av slike dimensjoner.<br />
Flyfoto <strong>fra</strong> Verdalsraset<br />
<strong>En</strong> gang gikk fjorden langt inn<br />
i dalene. Ned i disse fjordarmene førte<br />
elver og bekker store mengder grus,<br />
sand og leirslam, som rakk å fylle opp<br />
dalen før havet trakk seg <strong>til</strong>bake.<br />
I Trøndelagsbygdene finnes mektige<br />
leiravsetninger under den øvre marine<br />
grensen. Avstningene har vært årsak <strong>til</strong><br />
katastrofeartede utrasninger opp gjennom<br />
tidene og har skapt problemer for de<br />
fastboende så lenge det har vært bosetning<br />
i disse områdene. Årsaken <strong>til</strong> skredene<br />
skyldes at leirmassene er saltholdige.<br />
Vanligvis holder de seg i ro, men flyter<br />
som tynn suppe hvis de blir forstyrret.I<br />
Verdalsraset skled 5000 mål leirjord ut<br />
<strong>fra</strong> dalsiden og oversvømmet<br />
15 000 mål i dalbunnen. Av de 250<br />
menneskene som bodde i området, mistet<br />
112 livet sammen med mange hundre<br />
dyr, og 105 gårdsbruk ble ødelagt. Elva<br />
ble demmet opp <strong>til</strong> en fire kilometer lang<br />
sjø hvor husene drev omkring.<br />
Minnestøtte over Haraldsson<br />
«Norges eldste monument»<br />
Som følge av raset forsvant de gamle veifarene.<br />
Vi følger fylkesveien 2,5 kilometer <strong>fra</strong>m<br />
<strong>til</strong> Øgstad, der leden tar av <strong>til</strong> venstre ned<br />
mellom jordene og deretter <strong>til</strong> høyre på den<br />
gamle ferdselsveien mellom Vuku og<br />
<strong>Stiklestad</strong>, i dag kalt Rasvegen. Etter 300<br />
meter er det merket en avstikker <strong>til</strong> fornminnefeltet<br />
på Hegstad, som er verdt et besøk.<br />
I Hegstadmarka ligger en enestående samling av<br />
kulturminner, trolig <strong>fra</strong> jernalderen (200-900<br />
e.Kr.). Mest synlige er de åtte gravhaugene hvorav<br />
tre særlig store. Den største er 46 meter i diameter<br />
og rundt åtte meter høy. I <strong>til</strong>knytning <strong>til</strong> gravfeltet<br />
er det anlagt en ca 2,5 kilometer lang natur og<br />
kultursti. På gården Uglen, som ligger langs<br />
Rasvegen øst for leden, er det også flere gravhauger.<br />
Her stod det en sognekirke i middelalderen.<br />
«Aauglen kirke» ble nedlagt i 1589.<br />
Etter å ha fulgt Rasvegen 1,5 kilometer<br />
kommer vi <strong>til</strong> <strong>Stiklestad</strong> kirke og <strong>Stiklestad</strong><br />
Nasjonale Kultursenter.<br />
<strong>Stiklestad</strong> Hallem<br />
Hegstad R<br />
Verdalselva<br />
72<br />
757<br />
Olsåkeren<br />
758<br />
Auskin<br />
kirketuft<br />
Feginsbrekka<br />
St. Olavs<br />
kolbe<br />
Stene Vuku krk<br />
Steinsvåttan<br />
Garnes<br />
Gjermestadhøgda<br />
Leirådalen
Hviledag. Åpning av Olsokdagene på <strong>Stiklestad</strong> DAG 7<br />
<strong>En</strong> pilegrim<br />
kan ikke bare<br />
passere et sted<br />
som <strong>Stiklestad</strong>.<br />
Her er åstedet<br />
for begivenhetene<br />
i 1030 som<br />
er utgangspunktet<br />
og årsaken <strong>til</strong> at<br />
vi har valgt<br />
å søke Olav<br />
i Nidaros på vår<br />
<strong>pilegrimsvandring</strong>.<br />
<strong>Stiklestad</strong> kirke er bygget på stedet der<br />
Olav Haraldsson og hans menn møtte<br />
bondehæren 29. juli 1030, og der han<br />
falt i slaget som fulgte. Utfallet av<br />
kampen fikk stor betydning for landets<br />
<strong>fra</strong>mtid, politisk og kulturelt.<br />
Konsekvensene av Olavs død på<br />
<strong>Stiklestad</strong> ble avgjørende både for statsdannelsen,<br />
for monarkiet og for kirken<br />
i Norge, og slaget ble dermed avgjørende<br />
for Norges innlemmelse i det<br />
europeiske kristne fellesskapet. Øksa<br />
som drepte kongen på <strong>Stiklestad</strong> ble<br />
<strong>Stiklestad</strong> kirke<br />
Statuen<br />
ved amfiet<br />
raskt det viktigste helgenattributtet <strong>til</strong><br />
Olav den hellige, og denne øksa er<br />
fortsatt det sentrale elementet i det<br />
norske riksvåpenet. Landskapet vi<br />
befinner oss i, var skueplassen for et av<br />
norgeshistoriens største dramaer. Snorre<br />
forteller at da kong Olav var blitt såret<br />
under slaget her på <strong>Stiklestad</strong>, la han<br />
seg opp <strong>til</strong> en stein, kastet sverdet og<br />
bad Gud hjelpe seg. Steinen kongen<br />
støttet seg <strong>til</strong>, ble bygget inn i alteret <strong>til</strong><br />
den lille trekirken som reiste seg kort<br />
tid etter slaget, og som folk valfartet <strong>til</strong>.<br />
Steinkirken som ligger der i dag, ble<br />
oppført på samme sted.<br />
I 1180 var det meste av skipet ferdig<br />
bygget. Den romanske vestportalen<br />
(i våpenhuset) har detaljer som vi kan<br />
finne igjen i Oktogonen ved<br />
Nidarosdomen. Også døpefonten er <strong>fra</strong><br />
1100-tallet. Omkring 1500 fikk vestre<br />
del av skipet et <strong>til</strong>bygg. Steinen i alteret<br />
ble trolig fjernet etter reformasjonen.<br />
I kirken, som er viet <strong>til</strong> St Olav, finner<br />
vi en sjelden og omfattende serie på 32<br />
bibelske malerier, montert på langveggene<br />
og på galleribrystningen. De er malt<br />
i 1688 av Barach Bogarth. Det var<br />
vanlig å bruke grafiske forelegg for slike<br />
malerier, og 28 av dem er malt etter<br />
Matthæus Merians bibel - en billedserie<br />
som kom ut i 1625-30.<br />
Kirken gjennomgikk en omfattende<br />
restaurering <strong>fra</strong>m mot jubileet i 1930.<br />
Veggene i koret ble utsmykket av kunstneren<br />
Alf Rolfsen, og freskomaleriet bærer<br />
navnet «Sverdet og liljen». Det sentrale<br />
motivet viser kong Olav lent mot steinen,<br />
mens han i døden ser «den Mektige<br />
komme som råder for alt». Rolfsen har<br />
også brukt lyset <strong>fra</strong> himmelen over<br />
vinduene på begge sider på en svært<br />
virkningsfull måte – på nordveggen går<br />
himmelstigen som kongen drømte om før<br />
slaget opp mot lyset som kommer oven<strong>fra</strong>.<br />
På sørveggen skinner et klart lys på<br />
kongens lik samtidig som en blind mann<br />
har fått synet <strong>til</strong>bake. Tore Hund går<br />
tankefull bort mens han ser at et sår på<br />
hans egen hånd er i ferd med å gro.<br />
Kongens undergjerninger er altså representert<br />
på veggene i koret. Den barokke<br />
altertavlen <strong>fra</strong> 1650-årene står nå<br />
i våpenhuset.<br />
Reformasjonen satte en stopper for<br />
pilegrimenes valfart <strong>til</strong> <strong>Stiklestad</strong>.<br />
I 1916 tok katolikker <strong>fra</strong> Trondheim<br />
skikken opp igjen, og i 1930, i forbindelse<br />
med 900-års-jubileet for slaget på<br />
<strong>Stiklestad</strong>, ble det bygget et katolsk<br />
valfartskapell på stedet. Sigrid Undset<br />
var en av pådriverne for å få reist dette<br />
kapellet, og skipet som henger <strong>fra</strong> taket<br />
midt i kapellet er en gave <strong>fra</strong> henne.<br />
<strong>Stiklestad</strong> Nasjonale Kultursenter SNK<br />
ble etablert i 1995 og fikk samtidig<br />
<strong>Stiklestad</strong> Nasjonale Kulturscenter<br />
status som nasjonalt knutepunkt med<br />
overordnet ansvar for<br />
Olavsformidlingen i Norge.<br />
Kultursenteret sysselsetter over 40<br />
ansatte og <strong>til</strong>byr et omfattende kulturprogram<br />
gjennom hele året. Mest kjent<br />
Friluftscenen<br />
er «Spelet om Heilag Olav» under<br />
Olsok. I <strong>til</strong>legg preges Olsokdagene på<br />
<strong>Stiklestad</strong> av den nære <strong>til</strong>knytningen <strong>til</strong><br />
stedets kjernehistorie og det som<br />
<strong>Stiklestad</strong> Nasjonale kultursenter skal<br />
være: en engasjert samfunnsaktør som<br />
tar opp aktuelle tema <strong>til</strong> debatt.<br />
Amfiet <strong>til</strong> friluftscenen<br />
Det faglige og kulturelle programmet<br />
gjennom resten av året preges av<br />
samme overbygning, og består av<br />
foredrag, konserter, kunst- og kulturopplevelser,<br />
<strong>til</strong>bud for skoleelever osv.<br />
Olavsformidlingen står i sentrum, og<br />
kvalitet er et kjennetegn ved virksomheten<br />
ved SNK.<br />
Fra sommeren 2006 tas det sikte på å<br />
etablere et pilegrimsmottak ved SNK<br />
i nært samarbeid med <strong>Stiklestad</strong> kirke<br />
og <strong>Stiklestad</strong> sokneråd.<br />
Fra området på <strong>Stiklestad</strong> Kultursenter<br />
<strong>Stiklestad</strong> kapell
<strong>Stiklestad</strong> - Munkeby 19 km DAG 8<br />
<strong>Pilegrim</strong>svegen som ble merket i 1997<br />
går langs nord-Europas lengste<br />
Bjørkeallé <strong>fra</strong> <strong>Stiklestad</strong> <strong>via</strong> en liten<br />
omveg om St.Andreas kirkested på<br />
Haug ned <strong>til</strong> Verdalsøra sentrum. Nå er<br />
det kommet ny omkjøringsveg og ny<br />
bru øst for sentrum og det er naturlig å<br />
bruke denne. Her finner vi langs<br />
gangvegen Norges lengste primstav<br />
støpt inn i betong. For å slippe så mye<br />
asfalt kan vi gå ned under brua og følge<br />
elva oppover et stykke langs dyrka<br />
mark. Vi kommer gjennom et lite<br />
boligfelt og krysser Rv 72 på gangbru,<br />
og tar <strong>til</strong> venstre. Første veg <strong>til</strong> høyre er<br />
da Søraker.<br />
Vading over<br />
Verdalselva<br />
Når elva er lita er<br />
det mulighet for å<br />
korte vegen litt. Vi<br />
går da <strong>fra</strong> <strong>Stiklestad</strong><br />
kirke oppover langs<br />
Rv 757 ca 1<br />
kilometer retning<br />
Vuku. Der går det<br />
en stikkveg ned <strong>til</strong><br />
elva. Her går det an<br />
å vade ved liten<br />
vannføring, eventuelt<br />
kan det skaffes<br />
traktorskyss over <strong>til</strong><br />
Holmli. Det må da<br />
avtales på forhånd.<br />
Videre går da vegen om Rosvold,<br />
Vinne kirke og By-gårdene <strong>til</strong> Søraker.<br />
Etter Søraker tar vi av <strong>til</strong> venstre og<br />
følger veien opp lia <strong>til</strong> Blybakken og<br />
Hallan gård. Litt bortenfor gården, på<br />
venstre side, ligger kirkestedet Halle.<br />
Trasé langs åker<br />
I middelalderen<br />
lå det en<br />
trekirke her, viet<br />
<strong>til</strong> St Ægidius.<br />
Den brant ned<br />
ved lynnedslag i<br />
1815. Gerhard<br />
Schøning, som<br />
besøkte kirken i<br />
1770-årene,<br />
skriver: «Vukku<br />
og Halle Kirker<br />
er Træbygninger,<br />
men dog forsynede med smukke<br />
Ornamenter og inden <strong>til</strong> smukt<br />
malede.»Fra kirkebakken på Halle er<br />
det praktfull utsikt over Verdalsøra.<br />
Elva Rinna flyter gjennom deltaet på<br />
Rinnleiret, som er vernet som et<br />
våtmarksreservat.<br />
Fra Halle kirkested går man først ca.<br />
100 m <strong>til</strong>bake retning <strong>Stiklestad</strong>, og tar<br />
deretter av en driftsvei vestover <strong>til</strong><br />
fylkesvei ved Rindsem og kryss med<br />
Rinnelva som er grense mellom Verdal<br />
og Levanger. Her<strong>fra</strong> følges sidevei <strong>via</strong><br />
Reitan <strong>til</strong> Olden («Olla»). Fra Olden <strong>til</strong><br />
Lian følger traseen skogsvei som på det<br />
øverste partiet blir <strong>til</strong> en mindre sti.<br />
Videre grendevei <strong>fra</strong> Lian <strong>til</strong> hovedvei,<br />
følger denne ca. 300 m mot nordvest,<br />
før man tar av gårdsvei <strong>via</strong> Hojemslia<br />
<strong>til</strong> Munkrøstad. Fra Munkrøstad og<br />
sørover krysser veien Levangerelva <strong>til</strong><br />
Rømo («Riarmoen») og videre mot vest<br />
<strong>til</strong> Munkeby og klosterstedet.<br />
Der elva gjøre en sving, ble et cistercienserkloster<br />
opprettet rundt eller like<br />
før 1180, den gang svært avsides, slik<br />
munkeordenen krevde. Det ble trolig<br />
nedlagt allerede på 1200-tallet, men<br />
klosterkirken fungerte som sognekirke<br />
<strong>fra</strong>m <strong>til</strong> 1589, da den ble nedlagt i<br />
følge Trondhjemske Reformats. I dag<br />
står bare rester av murveggene igjen,<br />
omgitt av tett vegetasjon. Minnet om<br />
klosteret lever i stedsnavnene rundt<br />
området.<br />
Fra Munkeby kloster<br />
Riarmoen<br />
Munkrødstad<br />
72<br />
Vinne krk<br />
757<br />
Hegstad<br />
Lian<br />
Halle<br />
kirketuft<br />
Søraker<br />
Baglan<br />
759<br />
Berg<br />
R<br />
Slettåsen<br />
Nonsåsen<br />
Olden<br />
Hallan<br />
Munkeby<br />
kloster<br />
Jämtvadet<br />
VERDAL<br />
Ve r d a l s e l v a<br />
757<br />
E6<br />
<strong>Stiklestad</strong>
Munkeby - Markabygd - 19 km DAG 9<br />
Levanger<br />
kommune<br />
Vi går nå <strong>fra</strong> klosterstedet<br />
og opp <strong>til</strong><br />
veikrysset ved<br />
Munkeby. Deretter<br />
følger pilegrimsvegen<br />
vegen mot sør <strong>via</strong><br />
Slåttsveet, Sellelia og<br />
Ertsås. Vi kommer da<br />
<strong>til</strong> et kryss med skogsvei<br />
som vi tar inn på.<br />
Vi følger denne veien mot øst, ca. 1<br />
km <strong>til</strong> foten av Rognbakken<br />
(Tomtvassveien).<br />
Vi følger nå skogsveien mot øst, ca. 1<br />
km <strong>til</strong> foten av Rognbakken. Vi<br />
kommer da inn på Tomtvassveien som<br />
er en lite trafikkert bomvei. Deretter<br />
følger vi Tomtvassveien mot sør i ca 5<br />
km <strong>til</strong> vi kommer <strong>til</strong> Tomtvatnet. Vi<br />
Olvshaug gravhaug<br />
følger Tomtvatnet i ca 2 km langs<br />
Tomtvatnet <strong>til</strong> vi kommer <strong>til</strong> avkjørsel<br />
<strong>til</strong> Tomtvasslia.<br />
Vi går så opp <strong>til</strong> Tomtvasslia og kan<br />
nyte en storslagen utsikt over området.<br />
Fra Tomtvasslia følger vi en god setersti<br />
mot sørvest, <strong>via</strong> Hegglivollen <strong>til</strong><br />
Storbakken, og deretter vei <strong>via</strong><br />
Fraubakken <strong>til</strong> Troset grustak og fylkesveien.<br />
Fylkesveien følges mot NV <strong>til</strong><br />
Markabygda kirke/kirkestue.<br />
Slik St. Olavsvegen er lagt i dag går<br />
den utenom Alstadhaug kirke som<br />
absolutt er verdt et besøk. Det er<br />
planer om å legge om leden slik at<br />
pilegrimene lettere kan besøke denne<br />
flotte middelalderkirken. Hovedskipet<br />
er <strong>fra</strong> 1150-1180. Koret er et oktogon<br />
Alstadhaug kirke<br />
i tidlig gotikk og ligner på<br />
Oktogonet i Nidaros domkirke.<br />
Navnet Alstadhaug er en forvansking<br />
av Olvshaug som ennå er<br />
navnet på den gravhaugen som<br />
ligger like nord for kirken. Dette<br />
er en av de største bevarte<br />
gravhaugene i Trøndelag med en<br />
diameter på 55 meter. Etter<br />
tradisjonen skal den personen<br />
som ble gravlagt her ha hett<br />
Olve. Utgravningene som er gjort<br />
tyer på at det var en mannsgrav.<br />
St.Olavsvegen går i dag også<br />
utenom Levanger sentrum.<br />
Dersom leden skal legges om<br />
Alstadhaug kirke får pilegrimene<br />
også mulighet <strong>til</strong> å besøke byen.<br />
Dette kan være nyttig med tanke<br />
på pro<strong>via</strong>ntering. Men Levanger<br />
er også interessant for pilegrimen<br />
som en såkalt «Slow City». På<br />
politisk hold arbeides det med å<br />
melde byen inn i Cittaslowbevegelsen.<br />
Ordfører Odd-Eiliv<br />
Thraning er opptatt av at<br />
Levanger er et sted der man «tar<br />
tiden <strong>til</strong>bake».<br />
Tomtvatnet<br />
Tomtvasselva<br />
Grønningselva<br />
Tomtvasslia<br />
Reistadbustaden<br />
Lavøya<br />
Vinkjerra<br />
Hegglia<br />
S k j ø t i n g e n<br />
Troset<br />
Spjelmyra<br />
Ertsås<br />
Rognbakken<br />
Okkenhaug krk<br />
Bergsenget<br />
Sellelia<br />
Storåsen<br />
Markabygda<br />
krk<br />
Slåttsveet<br />
Munkeby<br />
kloster<br />
Munkrøstad
Markabygd - Raadal 21 km DAG 10<br />
Stjørdal<br />
kommune<br />
Fra Markabygda kirke<br />
går veien mot sør, <strong>til</strong><br />
veidele mot den <strong>fra</strong>flyttede<br />
gården Tunset.<br />
Underveis passerer vi<br />
brua over Grønningelva.<br />
Her måtte nok<br />
middelalderens pilegrimer<br />
vade for å kommer<br />
over <strong>til</strong> andre siden.<br />
Fra Tunset<br />
følger vi skogsbilvei<br />
over<br />
Rundhaugen<br />
og Bulandet<br />
i Stjørdal <strong>til</strong><br />
Okkelberg.<br />
Vi vandrer over<br />
innmarka <strong>til</strong><br />
Frigården, opp<br />
de skogkledde<br />
liene og inn<br />
over myrene. Ved kommunegrensen<br />
mellom Levanger og Stjørdal går det<br />
gamle merkestedet Rundstavgadden.<br />
Navnet viser <strong>til</strong> et stort furutre som<br />
stod her. I dag er stedet merket med en<br />
grenserøys som kalles kronrøysa. Her<strong>fra</strong><br />
går vi på den gamle ferdselsvegen<br />
mellom Skogn og Stjørdal og kan<br />
enkelte steder se spor etter veien<br />
Steinvikholm<br />
mellom lyngrabbene på skogsvegen<br />
ned mot bygda. Ved <strong>En</strong>gelsvatnet<br />
kommer vi inn på allmenningsvegen<br />
som fører <strong>til</strong> Rådalen. Vi kommer <strong>til</strong><br />
Tyldvavatnet som vi får på høyre hånd.<br />
Lenger fremme kommer vi <strong>til</strong> enda et<br />
idyllisk vann, Råvatnet som vi får på<br />
vår venstre hånd. Vi følger nå vegen<br />
frem <strong>til</strong> Raadal hvor et skytterhus gir<br />
oss mulighet for overnatting.<br />
<strong>En</strong> av de viktigste severdighetene i<br />
Stjørdal er Steinvikholm Slott ble bygd<br />
av erkebiskop Olav <strong>En</strong>gelbrektsson i<br />
årene 1525 -1530. Steinvikholmen er<br />
en liten holme ca 24 km sjøveis<br />
nordøst for Trondheim. Slottet var mer<br />
for en borg å regne med sterke murer<br />
og sinnerike arrangementer for å<br />
hindre uvedkommende å ta seg inn bak<br />
murene. I tiden rundt reformasjonen i<br />
Norge spilte Steinvikholmen en viktig<br />
rolle. I april 1537 flyktet Olav<br />
<strong>En</strong>gelbrektsson <strong>fra</strong> Steinvikholmen.<br />
Dermed hadde den katolske kirke tapt<br />
sin s<strong>til</strong>ling i Norge og Norge hadde<br />
samtidig tapt sin selvstedighet. Hver<br />
sommer spilles det opera på<br />
Steinvikholmen. Vi kommer ned <strong>til</strong><br />
fjellgården Skratla som har fått navn<br />
etter bekken like ved. Fra Skratla<br />
fortsetter pilegrimsvegen<br />
Kanonpost <strong>fra</strong> siste verdenskrig<br />
<strong>En</strong> annet viktig fortidsminne er Hegra<br />
festning, tidligere Ingstadkleiva fort. Det ble<br />
bygget i 1909-11. Formålet med fortet var å<br />
forsvare innfartsveien <strong>fra</strong> Sverige <strong>til</strong> Norge<br />
over Storlien - Meråker og ned <strong>til</strong> Stjørdalen.<br />
Fortet ble bestykket med skyts som ble «<strong>til</strong><br />
overs» etter demonteringen på Østlandet<br />
etter Karlstadforliket i 1905. Fortet gikk inn<br />
i «Stjørdal og Verdal Befæstninger», som ble<br />
opprettet i 1912.<br />
Under okkupasjonen i 1940 ble festningen<br />
bemannet av ca. 200 mann og en kvinne.<br />
Under kommando av Major Reidar<br />
Holtermann stod denne styrken i mot de<br />
tyske angrepene med infanteri, ar<strong>til</strong>leri og fly<br />
i 23 døgn. For å unngå unødig blodsutgytelse<br />
valgte Major Holtermann å overgi<br />
festningen den 5.<br />
mai 1940. Hegra<br />
fesning har i dag<br />
status som<br />
fortidsminne, og<br />
det er opprettet<br />
museum på stedet<br />
som forteller<br />
historien om de<br />
menn og kvinnen<br />
som tok opp<br />
kampen mot<br />
tyskerne og viste<br />
at det nyttet.<br />
Helleristninger<br />
Tylda<br />
Bjørgtj a<br />
Nonshaugan<br />
Lerifallvollen<br />
Tyldvatnet<br />
Råvatnet<br />
Kvålsvollen<br />
Tunnset<br />
Bergsenget<br />
Skratla<br />
Høgsetervola<br />
Nonsberga<br />
gml. Jernvinne<br />
Rundhaugen<br />
Stormo<br />
Storsveet<br />
Rådalen<br />
Haveskleiva<br />
Frigården<br />
Raadal<br />
Hosetkammen<br />
Rundvassgadd<br />
Rundvasstj a<br />
Haukåsen<br />
Benkåsen<br />
Markabygda krk
Raadal - Lånke 23 km DAG 11<br />
Vi følger Bygdevegen gjennom<br />
Råengrenda. Råengrenda heter også de<br />
gårdene vi kommer <strong>til</strong> lenger fremme.<br />
Navnet kommer av det norrøne ordet<br />
ró, som betegner en «krok» i landskapet,<br />
slik det er formet her mellom<br />
to åser. <strong>Pilegrim</strong>svegen fortsetter<br />
sydover på bygdeveien og går gjennom<br />
tunet på skjelstadgårdene.<br />
Her stod det en kirke <strong>fra</strong> 1300 tallet.<br />
Kirken ble nedlagt i 1589. I dag er<br />
stedet markert med en steinstøtte.<br />
Etter å ha passert gårdsanlegget kommer<br />
vi ned på fylkesvei 752 som vi<br />
følger ca 1 km frem <strong>til</strong> Hofstad gård.<br />
Vi møter fylkesveien<br />
Skytterhuset<br />
Navnet tyder på at dette har vært et<br />
kultsted i førkristen tid. <strong>Pilegrim</strong>svegen<br />
tar nå av <strong>til</strong> høyre forbi kornåkrene<br />
og gjennom utmark en drøy<br />
kilometer <strong>fra</strong>m <strong>til</strong> Gråelva. Vi krysser<br />
elva og følger bakken opp <strong>til</strong><br />
Mørsetgrenda og går gjennom to<br />
gårdstun før vi møter fylkesvegen.<br />
Vi følger fylkesvegen 2,5 kilometer<br />
frem <strong>til</strong> en tidligere idrettsplass hvor<br />
vi tar <strong>til</strong> høyre for å gå på sti og<br />
skogsbilveg. Vandringen går gjennom<br />
Hållådalen, en dyp dalsenkning i et<br />
bergfylt terreng, langs en eldgammel<br />
ferdselsveg.Vi passerer på nedsiden av<br />
den store Hofstadmyra. Etter ca 5<br />
kilometer kommer vi <strong>til</strong><br />
Bjørdalsplassen, en nedlagt husmannsplass<br />
som ble ryddet på 1600-tallet.<br />
Her<strong>fra</strong> kan vi for første gang se<br />
Trondheimsfjorden, og vi kan også ane<br />
konturene av Nidaros.<br />
Ved enden av den trange og bratte stien som<br />
vi nå kommer ned ligger et stort helleristningsfelt.<br />
Det gir oss grunnlag for å tro at<br />
denne vegen har vært brukt i minst 3000 år.<br />
Vi kommer ned i et vakkert kulturlandskap.<br />
Her ligger blant annet gårdene Mæle, By og<br />
Re, navn som går <strong>til</strong>bake <strong>til</strong> eldre jernalder.<br />
<strong>Pilegrim</strong>svegen følger fylkesvegen gjennom<br />
en vakker allé <strong>til</strong> Værnes kirke som er et<br />
sentralt kulturminne langs leden.<br />
Korportalen i Værnes kirke<br />
Fra Værnes kirke går vi drøye 2 kilometer på<br />
bilvei med kornåkrer på begge sider <strong>fra</strong>m <strong>til</strong><br />
Stjørdalselva, som vi krysser på Mælen bru<br />
<strong>fra</strong> 1935. Nå tar vi av <strong>til</strong> høyre og forsetter<br />
på fylkesveien 3,2 kilometer langs elva ned <strong>til</strong><br />
Lånke kirke, som stod ferdig i 1899. På veien<br />
passerer vi Reppe gård som stod sentralt i<br />
eldre tid da elva gikk helt inn <strong>til</strong><br />
Reppesberget. Etter svære jordras i 1807 og<br />
1823 tok elva nye veier og forårsaket store<br />
ødeleggelser.<br />
705<br />
Lånke krk<br />
Mælen<br />
bru Mælen<br />
Stjørdalselva<br />
E14<br />
Hofstad<br />
Ulstadvatnet<br />
Moplassen<br />
Bjørkbakken<br />
Prestmo<br />
Kongsreina<br />
Bjørkkammen<br />
Bang<br />
Kvål<br />
Møset<br />
Kjelstad<br />
Haverkleiva<br />
Hell<br />
Værnes<br />
Stjørdal<br />
R<br />
By<br />
Koksås<br />
Brenne<br />
Mæle<br />
Raadal<br />
Råa<br />
E6<br />
Værnes krk<br />
Hofstadmyra<br />
Skjelstadmarka<br />
Re
Lånke - Mostadmark - 19 km DAG 12<br />
Ved Lånke kirke har det vært kirkested<br />
siden middelalderen. Til høyre ser vi<br />
Stjørdalselva med det gamle fergestedet<br />
som var et trafikknutepunkt for dalføret<br />
i flere hundre år, med brukarene<br />
etter den første brua <strong>fra</strong> 1856.<br />
Malvik<br />
kommune<br />
Like etter at vi har<br />
forlatt kirken, kommer<br />
vi <strong>til</strong> sideelva Leksa og<br />
er snart <strong>fra</strong>mme ved<br />
Hellkrysset. Her<strong>fra</strong> ser<br />
vi den karakteristiske<br />
Steinmohaugen mot<br />
vest, med 6000 år<br />
gamle helleristninger<br />
<strong>fra</strong> steinalderen.<br />
Dyre<strong>fra</strong>ms<strong>til</strong>lingene er de eneste i<br />
Nord-Europa som er skåret inn i fjellet.<br />
Fra Hellkrysset følger pilegrimsvegen<br />
Havdalsveien ca 1 kilometer og tar av<br />
opp <strong>til</strong> Gjeving byggefelt som ligger<br />
sydvendt i Gjevingåsen. Over dette<br />
fjellpartiet finnes det spor etter hele<br />
seks gamle tråkk. Strekningen var<br />
fryktet, ikke bare fordi det var vanskelig<br />
å ta seg <strong>fra</strong>m; i <strong>til</strong>legg fryktet folk<br />
angrep av både bjørn og ransmenn.<br />
Vi skal gå etter gamle stier i sydhellingen<br />
av Gjevingåsen. Her<strong>fra</strong> og <strong>til</strong> vi<br />
går de siste kilometerne inn i<br />
Trondheim kommune ved<br />
Saksvikkorsen, arter vandringen seg<br />
som en fottur i skogsterreng, uten at vi<br />
kommer innom noe tettsted.<br />
Lånkebygda ligger i et frodig<br />
jordbrukslandskap. På veien opp<br />
gjennom boligfeltet er det et fint utsyn<br />
over den vakre bygda. Nedenfor oss<br />
mot syd ligger Gjevinggårdene. Her<strong>fra</strong><br />
stammet Rørospresten Sven<br />
Aschenberg som var modell for<br />
Benjamin Sigismund i Johan<br />
Falkbergets roman «Den fjerde nattevakt».<br />
Etter å ha passert boligfeltet går<br />
veien over <strong>til</strong> skogsvei og sti. I drøye<br />
2 kilometer går vi gjennom et landskap<br />
med skrenter og bekkeløp, klopper,<br />
tørrabber og svær skog. Vi passerer nær<br />
to gamle bosetninger, Lauvåsen og<br />
Solheim, før vi kommer ned på bygdeveien<br />
ved Furan gård, som var en<br />
grensegård mot den dype og ødslige<br />
Gammelåsdalen ned mot Hommelvik.<br />
I 1707 fikk Furan privilegium <strong>fra</strong> kong<br />
Frederik 4. <strong>til</strong> «at have en liden Kro<br />
med ædendes og drickendes Ware».<br />
Vegen går videre på gamle markaveier<br />
ned <strong>til</strong> Gammelåsdalen som vi krysser<br />
for å stige opp <strong>til</strong> platået på sydsiden.<br />
Her ligger tre svære jettegryter med<br />
flere meters tverrmål. Frontstykket er<br />
borte, men rundingen står mektig i<br />
fjellet, som svarvet av jutulhånd. Dette er<br />
unike minner <strong>fra</strong> havets arbeid for mange<br />
tusen år siden, da disse traktene stod under<br />
vann. Nå bærer det nedover på sti <strong>til</strong><br />
Postmyråsen.<br />
Traseen kommer inn i Malvik <strong>fra</strong> Stjørdal<br />
mellom Stormyra og Bjørnholhaugen. Der<strong>fra</strong><br />
fører vegen ned mot Høyby og tar så retning<br />
mot Hommelvik kirke om lag 1km. Deretter<br />
tar den av i sydlig retning mot Nygaardsvolden<br />
og opp mot Bakken der den kommer<br />
inn på Fylkesvei 963.<br />
På denne strekningen som er nærmere 7 km<br />
passerer vi plassen Svenskelägret som var<br />
samlingsplass for Armfelts tropper ca. år<br />
1718. Vi passerer også Nygaardsvolden,<br />
Johan Nygaardsvolds hjemplass. Han var<br />
statsminister i Norge 1935-1945. Storfossen<br />
med et fall på 40 og 20m. Gården Folden er<br />
også verdt å merke seg.<br />
Ved Bakken samles St Olavsvegen <strong>fra</strong><br />
<strong>Stiklestad</strong> i nord med Romboleden som<br />
kommer <strong>fra</strong> Mostadmark i øst.<br />
Rombolleden<br />
Bakken<br />
Folden<br />
Nygårdsvollen<br />
Svensklægret<br />
Høyby<br />
Løvbuberget<br />
Stormyra<br />
Slåttmyrdalen<br />
Furan<br />
Granheim<br />
Hellkrysset<br />
Storfossen<br />
Brennberga<br />
jettegryte<br />
Homla<br />
Hommelvik<br />
Høybydalen<br />
Gammelåsdalen<br />
Gjevingåsen<br />
Solem<br />
Lauvåsen<br />
Hell<br />
Lånke krk<br />
Værnes
Mostadmark - Ranheim 19 km DAG 13<br />
Fra Bakken <strong>til</strong> <strong>En</strong>gan er det ca.10 km<br />
vandring. Inngangen <strong>til</strong> pilegrimsleden<br />
ved Bakken er godt oppmerket, og det<br />
finnes også en fin oversiktstavle ved<br />
oppgangen <strong>til</strong> pilegrimsleden.<br />
Avstanden <strong>fra</strong> Bakken <strong>til</strong> <strong>En</strong>gan er<br />
ca.10 km og pilegrimsveien går<br />
gjennom vakkert skogsterreng frem <strong>til</strong><br />
gården <strong>En</strong>gan.<br />
Fra Bakken kommer vi <strong>til</strong> den idylliske<br />
Bakktjønna og tomta etter boplassen<br />
Bakmark.<br />
Deretter går veien oppover mot<br />
Skarpåskjølen, navn som «Kvilsteinen»<br />
og «Gapberget» viser <strong>til</strong> tiden da leden<br />
også ble brukt som kirkesti for bygdefolket<br />
<strong>fra</strong> Mostadmark <strong>til</strong> Malvik kirke.<br />
Mostadmark mistet sin lille kirke i<br />
hundreåret etter reformasjonen og ble<br />
da henvist <strong>til</strong> Malvik kirke.<br />
<strong>Pilegrim</strong>sleden var den enkleste og<br />
korteste gangveien <strong>fra</strong> Mostadmark <strong>til</strong><br />
Malvik.<br />
Ranheim kirke<br />
Fra <strong>En</strong>gan <strong>til</strong> Saksvikkorsen er strekningen<br />
ca. 8 km. Mellom gården<br />
<strong>En</strong>gan og gården Skjenstad følger leden<br />
en sti og en traktorvei opp <strong>til</strong><br />
«Kleivvollen» og der<strong>fra</strong> videre opp mot<br />
husmannsplassen Fjølstadtrøa, som er<br />
blitt restaurert <strong>til</strong> et historisk tun. Her<br />
kan man ta seg en rast i historiske<br />
omgivelser. Fra Fjølstadtrøa fører leden<br />
på bygde - og fylkesveier <strong>til</strong><br />
Saksvikkorsen og milsteinen som står<br />
på grensen <strong>til</strong> Ranheim/Trondheim. I<br />
gammel tid stod det her et kors der<br />
pilegrimene kunne knele og takke for at de<br />
endelig kunne se målet: Nidaros.<br />
Ved Saksvikkorsen passerer vi grensen<br />
mellom Malvik og Trondheim kommuner.<br />
Her står den siste milesteinen før Trondheim<br />
på høyre side av veien. På samme side ser vi<br />
Grilstad gård med en gravhaug som knytter<br />
gården <strong>til</strong> jernalderen. Gravhaugen ligger like<br />
inn<strong>til</strong> veien, og <strong>fra</strong> denne er det et fint utsyn<br />
over det området vi nå skal vandre gjennom.<br />
Saksvikkrossen utsikt mot Trondheim<br />
I dag ser vi at byens forsteder sprer seg utover,<br />
mens middelaldermennesket nok hadde en<br />
helt annen opplevelse av landskapet.<br />
Tettbebyggelsen ved Nidelva var neppe<br />
synlig her<strong>fra</strong>, men på den siste strekningen<br />
inn <strong>til</strong> kaupangen kom de forbi gårder som<br />
i dag bare er kjent gjennom historien.<br />
Leangen gård<br />
Bakken<br />
E6<br />
Kvilsteinen<br />
Bakkmarka<br />
Rombolleden<br />
Storelva<br />
Ranheim krk<br />
Bolstad<br />
Vikhammer<br />
Være<br />
Røstjern<br />
Saksvikkorsen<br />
Leistad<br />
åsen<br />
Fjølstadtrøa<br />
Sagelva<br />
Leistad<br />
Kleivvollen<br />
<strong>En</strong>gan<br />
Hasetkammen<br />
Nyvatnet<br />
Fjølbumyra<br />
Skarpåsen
Ranheim - Nidaros 10 km DAG 14<br />
Fra Ranheim kirke gikk pilegrimsvegen<br />
tidligere videre langs Ranheimvegen.<br />
Etter at Kommunen har gjort en del<br />
arbeid i fjæra, er det lagt <strong>til</strong> rette for å gå<br />
<strong>via</strong> kirkegården ned på en sti som er mye<br />
hyggeligere enn asfaltvegen. Denne kan<br />
vi følge nesten helt <strong>til</strong> vi blir ledet inn på<br />
Ladestien, en vakker turveg som vi skal<br />
følge <strong>til</strong> Smedstua. Vi kan nå velge å<br />
fortsette «Jarlerunden» rundt Østmarkneset,<br />
men vil i så fall gå glipp av Ringve<br />
Museum.<br />
Ladestien<br />
<strong>Pilegrim</strong>svegen tar derfor av opp mot<br />
Smedstuveien, som vi følger gjennom<br />
boligområdet og videre et stykke langs<br />
Olav <strong>En</strong>gelbrektssons allé <strong>til</strong> vi tar av mot<br />
venstre og går inn i den botaniske hagen<br />
på Ringve museum.<br />
Munkholmen<br />
Nidelv bru<br />
TRONDHEIM<br />
Nidelva<br />
Ringve museum er opprinnelig et gårdsanlegg.<br />
På tunets nordside står fremdeles et<br />
hus som ble bygget den gang rådmann Jan<br />
Wessel, far <strong>til</strong> Petter Wessel Tordenskjold,<br />
eide stedet. Den russisk fødte Victoria<br />
Backhe tok initiativ <strong>til</strong> oppbyggingen av det<br />
musikkhistoriske museet her på Ringve <strong>fra</strong><br />
1950-tallet og <strong>fra</strong>mover. Låven er bygget<br />
om <strong>til</strong> konsertsal, og i hovedbygningen<br />
finnes en verdifull samling av eldre<br />
musikkinstrumenter.<br />
Fra Ringve kommer vi ned på Lade allé<br />
som går forbi Lade gård og Lade kirke.<br />
Gården har gitt navn <strong>til</strong> hele området.<br />
Snorre forteller at Harald Hårfagre hadde<br />
en stor gård her, men mest kjent er Lade<br />
som kongsgård og som høvdingsete for<br />
de mektige ladejarlene. Inn mot<br />
Trondheim sentrum følger vi Jarleveien,<br />
og følger veiviserne forbi Lademoen<br />
kirke. Dette området kalles Lademoen. I<br />
følge Gerhard Schøning, som reiste her i<br />
annen halvdel av 1700-tallet, var dette<br />
«en stor, skiøn og jævn Strækning». Han<br />
mente at selv om området var <strong>til</strong>grodd<br />
med lyng og kratt, bar det tydelig spor<br />
Innherredsvn<br />
Bakke bru<br />
MØLLEN-<br />
BERG<br />
ROSENBORG<br />
E6 Gamle<br />
bybro<br />
Nidarosdomen<br />
Kristiansten festning<br />
BAKK-<br />
LANDET<br />
Elgeseter bru<br />
Weidemanns v<br />
Stadsing. Dahls g<br />
Lade gård<br />
Lade krk<br />
Jarlevn<br />
Lademoen krk<br />
ØSTMARKNESET<br />
E6<br />
Smestuvn<br />
Ringve<br />
Olav <strong>En</strong>gelbrektsons allé<br />
Rød stiplet linje viser pilgrimsleden<br />
Smedstua<br />
Ladesti e n<br />
Ringve<br />
etter å ha vært oppdyrket. Her fantes det også<br />
flere «Kiæmpe-Høie», gravhauger bygget av<br />
sand og stein. Vi krysser Innherredsveien og<br />
følger Statsingeniør Dahlsgate <strong>til</strong> vi tar <strong>til</strong> høyre<br />
i Weidemansvei. Dette leder oss gjennom<br />
bydelen Rosenborg og Bakklandet, som fikk sin<br />
form på slutten av forrige århundre og begynnelsen<br />
av 1900-tallet.<br />
Gjennom Møllenberg går vi langs gater med<br />
småhusbebyggelse nedenfor murene rundt<br />
Kristiansten festning, som sammen med<br />
Nidarosdomen er et kjenningsmerke for<br />
Trondheim, godt synlig <strong>fra</strong> hele byen. Fra<br />
høyden med oversikt over byen går gaten bratt<br />
ned <strong>til</strong> Nidelva. Langs elvebredden ligger den<br />
gamle bydelen Bakklandet med sin karakteristiske<br />
lave trehusbebyggelse. Fra Gamle bybro<br />
ser vi nedover Nidelva der den løper ut<br />
Trondheimsfjorden under Bakke bru og lenger<br />
ned langs Nidelvbrua, med de velkjente bryggerekkene<br />
på begge sider. Etter å ha passert brua<br />
går veien <strong>til</strong> venstre langs Nidelva nedenfor<br />
Nidarosdomen. Vi runder neset der elva svinger<br />
og ser Elgeseter bru høyt over oss.<br />
På Hadrians plass møtes pilegrimsledene <strong>fra</strong> syd<br />
og nord. Plassen er oppkalt etter kardinal<br />
Nicolaus Brekespear, senere pave Hadrian IV,<br />
som opprettet erkebispestolen ved Nidaros i<br />
1153. Snorre forteller at på sandbanken, der<br />
Olav hadde ligget i jorda, kom det opp «ei fager<br />
kjelde, og folk fikk bot for sjukdommer av det<br />
vannet.» Det vi i dag kaller Olavskilden, ligger<br />
oppe i skråningen bak fontenen. Det gjenstår<br />
bare å gå trappen opp <strong>til</strong> høyre og veien forbi<br />
Erkebispegården før Nidarosdomens vestfront<br />
ønsker velkommen som vandringens mål.<br />
TRONDHEIM<br />
Nidelva<br />
Nidarosdomen<br />
Lademoen krk<br />
Ladegård<br />
Ringve museum<br />
Devle gård<br />
Grilstad<br />
Lade<br />
krk<br />
Leangen<br />
Rotvoll<br />
Ranheim krk
Vi ankommer historiske Nidaros, St. Olavs by DAG 14<br />
Trondheim<br />
kommune<br />
TRONDHEIM,<br />
ELLER NIDAROS,<br />
VAR NORGES<br />
FØRSTE<br />
HOVEDSTAD<br />
Sagaen forteller at<br />
Olav Tryggvason<br />
grunnla byen ved<br />
utløpet av Nidelva<br />
i 997. Arkeologer har imidlertid påvist<br />
bosetning ved Nidelvas munning lenge<br />
før 997.<br />
Helgenkongen Olav Haraldsson ble<br />
gravlagt her i 1030. Over hans grav ble<br />
Nidarosdomen bygget, og byen ble<br />
i fire sekler et valfartsmål for pilegrimer<br />
som kom hit for å søke trøst, hjelp og<br />
helbredelse. Fra 1153 <strong>til</strong> reformasjonen<br />
i 1537 var Trondheim landets erkebispesete<br />
og åndelig sentrum for et<br />
område som omfattet Grønland,<br />
Island, Færøyene, Orknøyene og<br />
Isle of Man.<br />
KONGENES BY<br />
Ingen av kongene regjerte trygt uten at<br />
trønderne var med, skriver Snorre<br />
Sturlasson. Trondheim har vært<br />
kongenes by siden Harald I Hårfagre<br />
samlet Norge <strong>til</strong> ett rike på slutten av<br />
800-tallet.<br />
I Middeladeren var det over<br />
300 kirker, kapeller, klostre og altere viet<br />
<strong>til</strong> St.Olav i Europa<br />
I gammel tid ble Norges konger hyllet<br />
på Øretinget i Trondheim, tingstedet<br />
ved Nidelvens utløp. Harald Hårfagre<br />
(865 - 933) ble tatt <strong>til</strong> konge her.<br />
Under Harald Hardråde (1015-1066)<br />
ble rikssamlingen fullført, og<br />
Trondheims status<br />
som landets hovedstad<br />
befestes.<br />
Kongshylling på<br />
Øretinget får<br />
riksomfattende<br />
gyldighet. Fra 1204<br />
må den nyutnevnte<br />
kongen sverge<br />
kongeeden på St.Olavs skrin. Øretinget<br />
flyttes <strong>til</strong> Domkirkegården.<br />
Flere av middelalderens konger ble<br />
stedt <strong>til</strong> hvile i St. Olavs by. Selv om de<br />
døde i andre deler av landet eller i<br />
utlandet, føres de <strong>til</strong> Trondheim for å<br />
bli gravlagt her.<br />
«Helligdomsarmen, det<br />
eneste kjente relikviet av<br />
Olav den hellige som er<br />
bevart (Kongens museum,<br />
København)<br />
Olavsspenning i<br />
smijern<br />
KRONING OG<br />
SIGNING<br />
I NIDAROSDOMEN<br />
Før1818 kjenner vi <strong>til</strong> tre konger som<br />
ble kronet i Nidarosdomen: Karl<br />
Knutsson Bonde i 1449, Christian I i<br />
1489 og Hans i 1583. Så må vi helt<br />
frem <strong>til</strong> 1818 for å finne neste kroning,<br />
av Carl Johan XIV. Avholdte Carl XV<br />
og Louise krones i 1860, og det blir<br />
folkefest i byen:<br />
Det var stas og heilagdom i Trondheim<br />
den dagen. Eg har aldri sett slikt, og eg<br />
kan tru Trondheim heller aldri har sett<br />
maken, skriver dikteren Aasmund<br />
Olavsson Vinje.<br />
I de siste 150 år har Trondheim befestet<br />
sin s<strong>til</strong>ling som kroning- og signingsbyen,<br />
og Riksregaliene kan du se i det nye<br />
uts<strong>til</strong>lingen i Erkebispegården<br />
<strong>Pilegrim</strong>smerke<br />
funnet i Ulvdal<br />
stavkirke. Når pilegrimen<br />
kom <strong>til</strong><br />
Nidarosdomen,<br />
kunne han kjøpe et<br />
slikt merke av bly<br />
I Middeladeren var det over<br />
14 kirker i Nidaros<br />
Prosesjon med relikvieskrin ved Domkirken på 1300-tallet
Trondheim vakkert beliggende ved Nidelvas munning<br />
TRONDHEIM - BYEN DU BLIR<br />
GLAD I<br />
Tusen år gammel, men vital som<br />
en ungdom. I <strong>til</strong>legg <strong>til</strong> byens rike<br />
tradisjoner som kroningsby, valfartsmål<br />
og erkebispesete er byen kjent handelsknutepunkt<br />
og administrasjonssentrum.<br />
Flere severdigheter forteller om byens<br />
historiske betydning. Men Trondheim<br />
har mer å by på enn fortidsminner.<br />
Byen ved Nidelven er en universitetsby<br />
og et sentrum for maritim, teknisk og<br />
medisinsk forskning.<br />
I Midtbyen kan vi fornemme<br />
Tróndheimr, sagabyen. Byens innbyggere<br />
og besøkende liker å ta spaserturer langs<br />
Nidelven, gjerne over Gamle Bybro <strong>til</strong><br />
Den gamle bybro<br />
Munkholmen<br />
Bakklandet, en bydel med hyggelige<br />
kafeer og restauranter, spesielle butikker<br />
og gamle trehus. Trondhjemmeren<br />
oppfatter seg selv som en hyggelig og<br />
jo<strong>via</strong>l person, noe man må gi ham rett i.<br />
Han er stolt av å være trondhjemmer,<br />
og innerst inne overbevist om at byen er<br />
verdens beste, og vet selvfølgelig at byen<br />
flere ganger av er kåret <strong>til</strong> «en av verdens<br />
beste byer å bo i»<br />
Han er seg også bevisst byens historiske<br />
betydning, og er stolt av alt det fine<br />
byen har å vise frem. Kulturlivet er<br />
allsidig og vitalt.<br />
Mer <strong>info</strong> om Trondheim på<br />
www.trondheim.com<br />
Flyfoto tatt mot nord<br />
Domkirkeparken Nidarosdomen sett <strong>fra</strong> sørsiden av Nidelven
Trondheim. Den kirkelige Olsokfeiringen i Nidaros<br />
Domkirke er et av hovedelementene i Olavsfestdagene<br />
Olavsfestdagene presenterer gjennom<br />
10 dager et bredt og folkelig kvalitetsprogram.<br />
Med over 350 arrangementer og 800<br />
artister, ønskes pilegrimer velkommen<br />
<strong>til</strong> sommerens kulturelle høydepunkt.<br />
Internasjonale artister og norske<br />
verdensstjerner vil fylle Nidarosdomen,<br />
Olavshallen, Frimurerlogen, Vår Frue<br />
Kirke, Kristiansten Festning og Torvet.<br />
I ulike sjangre kan du oppleve solister,<br />
skuespillere og kor boltre seg i<br />
kammerformat, i store orkester- og<br />
korverk. På den unike utescenen i<br />
Borggården kan du høre rock og pop<br />
og folklore. Det historiske markedet i<br />
Borggården vrimler av markedsspill,<br />
gjøglere og handel.<br />
Barna <strong>til</strong>bys et mangfold av teater,<br />
fortellinger, musikkverksted, skattejakt,<br />
hogging i stein, og kan bl.a delta i «en<br />
skoledag på 1200-tallet». Barn og unge<br />
har sin egen «Barnas Dag» hvor Torvet<br />
fylles av barn i alle aldre, gjøglere,<br />
flammeslukere og musikere. Hele<br />
familien samles om festivalens største<br />
ridderturnering når noen av Nordens<br />
riddere samles <strong>til</strong> kamp på<br />
Kongsgårdsplassen.<br />
Et utall av gudstjenester, pilegrimsprogram,<br />
uts<strong>til</strong>linger, og foredragserie<br />
sikrer festivalens forankring som<br />
Norges ledende kirke- og kulturfestival.<br />
For de mange som vil avslutte en<br />
innholdsrik festivaldag i uformelle<br />
omgivelser, presenteres i 2006<br />
«Jazzvaka», med over 35 konserter på<br />
vårt festivalhotell, Britannia. De tre<br />
siste dagene av festivalen arrangeres<br />
også «Trøndersk Matfestival» langs<br />
Kongens gate <strong>fra</strong> Torvet og mot<br />
Frimurerlogen<br />
Fra utekonsert i Borggården<br />
Fra Historisk marked i Borggården<br />
Høymesse i Østskipet Biskop ved høyalteret<br />
Rosevinduet i Nidarosdomen Fra tidebønner<br />
Ridderturnering på Kongsgårdsplassen Økumenisk gudstjeneste på Vestfrontplassen
Praktisk <strong>info</strong>rmasjon<br />
Utfyllende praktisk <strong>info</strong>rmasjon finner<br />
du på et eget innstikksark som følger<br />
denne brosjyre.<br />
PAKKELISTE<br />
På en organisert vandring har vi den<br />
fordelen at vi ikke trenger å minimalisere<br />
bagasjen like strengt som vi må<br />
gjøre dersom vi vandrer alene. Likevel<br />
er det sunt å øve seg i å finne ut hva en<br />
strengt tatt ikke behøver, og hva som er<br />
uunnværlig. Etter hvert finner de fleste<br />
ut at det faktisk er mye av det vi i<br />
utgangspunktet ser på som uunnværlig<br />
som vi godt kan unnvære.<br />
REISE TIL ÅRE<br />
Til <strong>Åre</strong> kommer du deg lettest <strong>fra</strong><br />
Trondheim med «Nabotoget» kl. 0820,<br />
ankomst <strong>Åre</strong> kl. 11.00 alternativt<br />
16.40 ankomst 19.15. Kommer du<br />
med fly <strong>til</strong> Værnes, kan du gå på toget<br />
på Hell stasjon ca. 35 minutter etter<br />
avgang <strong>fra</strong> Trondheim.<br />
DET DU MÅ HA MED:<br />
Niste <strong>til</strong> første dag, som skal rekke<br />
frem <strong>til</strong> kvelden<br />
Bestikk, krus, flat og dyp tallerken og<br />
vannflaske<br />
Sovepose og liggeunderlag<br />
Toalettsaker<br />
Vandresko/støvler (inngåtte) og sandaler<br />
eller andre lette sko <strong>til</strong> kveldsbruk<br />
Hodeplagg, regntøy og varmt tøy.<br />
Dagstursekk <strong>til</strong> det som bæres med<br />
under dagens vandring<br />
Bag eller lignende <strong>til</strong> det som skal i<br />
følgebilen.<br />
DET DU KAN TA MED:<br />
Bibel eller nytestamente<br />
Termos<br />
Blomster med røtter i historien<br />
Underveis lags pilegrimsleden vil du se et uttall av blomster med navn som<br />
minner om helter og helgener. Flere ville planter har fått navn <strong>fra</strong> jomfru Maria<br />
og Olav den Hellige<br />
Olavsstake Fläckmarihand Søterot<br />
Andre ville planter er bl.a. Gullviva, Daggkåpa, Guckusko, Jungfrulin,<br />
Käringtand, Jungfru Marie sänghalm, Rødkløver, Sileshår, Käringstand,<br />
Teveronika, Øgonpyrola.<br />
Gjennom samisk kulturlandskap<br />
När du vandrar Pilgrimsleden St.Olof<br />
bör du känna <strong>til</strong>l att leden passerar<br />
genom ett samiskt kulturlandskap där<br />
samer har bott och verkat under många<br />
hundra år. Stora delar av den skandinaviska<br />
fjällkedjan är ett utpräglat<br />
beteslandskap efter hundratals år med<br />
betande renar. Fjällen och skogen är<br />
fortfarande renskötarens arbetsplatser.<br />
Lämningarna efter äldre samisk<br />
verksamhet är diskreta och ofta svåra<br />
att upptäcka. Naturens egna material<br />
användes <strong>til</strong>l byggnader och vardagsföremål<br />
och när de inte längre användes<br />
lämnades de <strong>til</strong>lbaka <strong>til</strong>l moder jord för<br />
att sakta återgå <strong>til</strong>l naturen. Det fanns<br />
ingen anledning att bygga några stora<br />
monument, man skulle verka på sådant<br />
sätt att man inte lämnade några<br />
onödiga spår efter sig. Om de gamla<br />
platserna skulle man inte prata så<br />
mycket. Som besökare i det samiska<br />
kulturlandskapet kan det därför tänkas<br />
att man inte uppfattar de gamla spåren<br />
om ingen visar på dem. I detta<br />
landskap finns också dimensioner som<br />
inte alls har lämnat några fysiska spår.<br />
Tänk bara på alla gamla namn på fjäll<br />
och bäckar, alla lekplatser, alla skohömyrar,<br />
alla minnen som du går förbi!<br />
Vandra sakta så kanske du kan<br />
förnimma något av dem som verkat<br />
före oss.<br />
I alla tider har möten mellan samer och<br />
de nordiska grannarna varit vanliga.<br />
Reinsflokk<br />
Rester av eldre gamme<br />
Man har bytt varor och tjänster, och<br />
ibland har man vandrat samma stigar.<br />
Kanske på väg <strong>til</strong>l marknaden i<br />
Levanger för att byta skinnprodukter<br />
och slöjdhorn mot salt och kläde.<br />
Redan i den norska och isländska<br />
medeltida sagalitteraturen berättas om<br />
giftermål mellan samer, eller finnar<br />
som var den gamla benämningen på<br />
samer här, och grannfolken. Säkert<br />
kom även pilgrimer på väg <strong>til</strong>l Nidaros<br />
i kontakt med samer. Men samiskan<br />
har ingen lång tradition som skriftspråk,<br />
så det finns inga skrivna<br />
berättelser om sådana möten. Vi får<br />
använda vår fantasi och försöka föreställa<br />
oss hur det gick <strong>til</strong>l. Nog var man<br />
nyfikna på varandra, och nog försökte<br />
man kommunicera. Hur vanligt det var<br />
att samer besökte St.Olofs grav vet vi<br />
inte. De flesta samer kristnades först<br />
under 1700-talet, men eftersom man<br />
inte alls levde isolerat dessförinnan vore<br />
det märkligt om inte även samer var<br />
nyfikna på helgonet som fick besök av<br />
människor från hela Europa.